16 березня 2017 р. Справа № 631/2139/15-к провадження № 1-кп/632/74/17
УХВАЛА
16 квітня 2017 року Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Первомайський обвинувальний акт, який надійшов з Апеляційного суду Харківської області за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,
В С Т А Н О В И В:
З Апеляційного суду Харківської області після зміни територіальної підсудності до Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
У підготовчому судовому засіданні, адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання підтримане її підзахисним, про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 прокурору у зв`язку із тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України, а саме не містить формулювання обвинувачення, в ньому лише вказано що ОСОБА_5 повідомлено про підозру, а також обвинувальний акт не містить описання дій її підзахисного які б свідчили про наявність кваліфікуючої ознаки «вимагання», хоча саме за цією кваліфікуючою ознакою кваліфіковані його дії за ч.3 ст.368 КК України, що з її точки зору суттєво порушує право її підзахисного на захист.
Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника та повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті повинні міститися відомості, окрім викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, окрім правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону про кримінальну відповідальність, ще і формулювання обвинувачення.
Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений в п. «а» ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997р., де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
В обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення взагалі відсутнє, лише зазначено, що ОСОБА_5 повідомлено про те, що він підозрюється в інкримінованому йому правопорушенні, через що неможливо зробити правову кваліфікацію дій обвинуваченого, що свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, та фактичному непред`явленні підозрюваному обвинувачення та не набуття ним статусу обвинуваченого.
Суд зазначає, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статі кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі як суб`єктивної, так і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із зазначеної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинно бути конкретним.
Відсутність чіткого формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Право обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права в Україні, по справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, справі Камасінскі проти Австрії, Матточіа проти Італії від 25 липня 2000 року, зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
В Роз`ясненнях, викладених у листі № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" зазначено, що суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам статті 291 КПК: зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; обвинувальний акт не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором: до нього не долучено передбачені законом додатки.
Так, обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_5 взагалі не містить формулювання обвинувачення, а лише містить опис обставин скоєного правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого. При цьому обставини скоєного правопорушення викладені неповно, у зв`язку із чим неможливо встановити відповідність викладених обставин кваліфікації дій обвинуваченого.
Так, в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво» зазначено, що вимаганням хабара визнається його вимагання службовою особою з погрозою вчинення або невчинення з використанням влади чи службового становища дій, які можуть заподіяти шкоду правам чи законним інтересам того, хто дає хабар, або умисне створення нею умов, за яких особа вимушена дати хабар з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів. Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст. 368 КК України саме за кваліфікуючою ознакою вимагання, але обвинувальний акт не містить відомостей про те, в чому саме, в яких діях полягало вимагання.
Окрім того обвинувальний акт містить інформацію про особу, яка надала неправомірну вигоду, а саме ОСОБА_7 , в діях якого із обвинувального акту вбачається склад кримінального правопорушення за надання неправомірної вигоди. При цьому відсутні відомості щодо нього як обвинуваченої особи чи про виділення відносно нього матеріалів в інше провадження, або звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав передбачених законом про кримінальну відповідальність. В разі ж, якщо його дії щодо надання неправомірної вигоди ОСОБА_6 були здійсненні з метою його викриття, то ОСОБА_7 необґрунтовано не зазначено потерпілим у кримінальному провадженні. Вказані обставини також мають істотне значення для визначення наявності шкоди завданої кримінальним правопорушенням, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що шкода завдана кримінальним правопорушенням відсутня.
Таким чином в обвинувальному акті не зазначені конкретні об`єктивні ознаки спрямованості умислу і мотиву дій обвинуваченого, а фактичні обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину є незрозумілими та суперечливими.
На підставі вищезазначеного, суд вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, неповнота та наявність положень, які суперечать одне одному у викладених фактичних обставинах кримінального правопорушення, порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим суд не має можливості розглянути зазначений обвинувальний акт згідно положень КПК України.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу.
Вислухавши учасників судового засідання, прокурора, який заперечував проти повернення обвинувального акту, враховуючи що вищезазначені недоліки свідчать про оформлення обвинувального акту з недотриманням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд доходить висновку, що вказані обставини значно порушують право обвинуваченого на захист та перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Тому обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55, 62 Конституції України, рішеннями Європейського суду з прав людини, по справам Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, Камасінскі проти Австрії від 23 листопада 1989 року, Матточіа проти Італії від 25 липня 2000 року, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, ст. ст.55, 91, 314-316, 333, 372, 537, 539 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт, який надійшов з Апеляційного суду Харківської області за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, повернути прокурору відділу прокуратури Харківської області надавши розумний строк для усунення недоліків.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Первомайський міськрайонний суд Харківської області.
Суддя:ОСОБА_1