Справа №295/8126/17
УХВАЛА
Іменем України

25.07.2017 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши в судовому засідання клопотання прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про надання дозволу на затримання ОСОБА_4 , винесене прокурором Житомирської місцевої прокуратури юристом 2 класу ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0002482 від 01.08.2013, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернувся з клопотанням, в якому просить надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу до слідчого судді Богунського районного суду для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в проведенні слідчих дій по даному кримінальному провадженні.

У клопотанні вказано, що досудовим розслідуванням встановлено, що у жовтні місяці 1996 року ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 та невстановленою слідством особою було досягнуто злочинної змови, направленої на заволодіння шляхом обману чужим майном, а саме майном СП «Сівуч». Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 14.08.1996 було створено фіктивне підприємство ПП «Лавр», а між особами, які досягли злочинної змови було були розподілені злочинні ролі, а саме під вигаданими прізвищами ОСОБА_4 виконував роль директора ГШ «Лавр» - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 виконував роль виконавчого директора ПП «Лавр» - ОСОБА_7 , а невстановлена слідством особа виконувала роль власника ПП «Лавр».

В подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, який був досягнутий всіма учасниками вчинення вказаного злочину та діючи згідно розподілених злочинних ролей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 16.10.1996 приїхали до офісу СП «Сівуч», що за адресою: м. Житомир вул. Ватутіна, 55. В приміщенні офісу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно розподілених ролей представились генеральному директору СП «Сівуч» ОСОБА_8 та комерційному директору ОСОБА_9 вигаданими даними. У подальшому в цей же день час та місці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом пред`явлення печаті та установчих документів ПГІ «Лавр» ввели в оману ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відносно правдивості своїх намірів придбати у них товарно-матеріальні цінності, при цьому приховуючи справжні наміри незаконно заволодіти майном.

Продовжуючи злочинні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діючи, згідно обумовленого плану та розподілених ролей запропонували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укласти договір про придбання ПП «Лавр» у СП «Сівуч» 1000 тон цукру, пропонуючи часткову попередню оплату та банківську гарантію, при цьому завідомо маючи намір не оплачувати товар, а заволодіти ним шляхом обману. ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , не усвідомлюючи про злочинні наміри останніх, вважаючи , що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є представниками ГШ «Лавр», заключили відповідний договір №20 від 16.10.1996. Згідно умов договору СП «Сівуч» зобов`язується надати ПП «Лавр» 1000 тон цукру на суму 880 000 гривень, а ПП «Лавр» зобов`язується прийняти і оплатити його на протязі 7 банківських днів. Після підписання договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернулись в м. Київ.

З метою виконання договірних обов`язків, перед ПП «Лавр» і не маючи у власності цукру в об`ємі, які необхідний для виконання умов укладеного договору, генеральним директором СП «Сівуч» ОСОБА_12 було підписано наступні договори: 18.10.1996 з директором АП «Кожанський цукровий завод», що за адресою смт. Кожанка Фастівського району Київської області ОСОБА_13 , договір № 16 від 18.10.1996 згідно якого АП «Кожанський цукровий завод» продає СП «Сівуч» 160 тон цукру за гроші в сумі 137640 грн.; 21.10.1996 з ОСОБА_14 - головою ВАТ «Київцукорспецстрой» що за адресою смт. Рокитно-2 Київської області, договір № 17 від 21.10.1996, згідно якого ВАТ «Київцукорспецстрой» продає СП «Сівуч» 300 тон цукру за гроші в сумі 258000 грн.; 21.10.1996 з заступником начальника управління ВАТ «Київцукор П», що за адресою м. Біла Церква Київської області ОСОБА_15 , договір № 93 від 21.10.1996 згідно якого ВАТ «Київцукор П» продає СП «Сівуч» 506 тон цукру за гроші в сумі 435160 грн.. плануючи провести оплату даного цукру вище вказаним організаціям після оплати ПП «Лавр» СП «Сівуч» по договору № 20 від 16.10.1996.

18.10.1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приїхали до м. Житомира та повідомили ОСОБА_10 про те що цукор, згідно підписаного договору потрібно буде поставити в м. Київ, а також не маючи обіцяної банківської гарантії, надали не правдиві пояснення, що нададуть її 22.10.1996 року після проведення засідання директорів банку. В цей же день ОСОБА_4 , діючи згідно розподілених злочинних ролей, представляючись директором 1111 «Лавр», було внесено зміни до договору №21 від 16.10.1996 року, відповідно до яких розвантаження товару, відповідно до вищезазначеного договору повинно проводитися по вказаних ОСОБА_4 реквізитам в м. Києві. Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишили місце укладення договору та домовилися про зустріч в подальшому в місті Фастів Київської області 21.10.1996 року.

Продовжуючи вчиняти дії направлені на реалізацію свого злочинного умислу, 21.10.1996 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прибули в м. Фастів, де зустрілися з ОСОБА_12 та в подальшому поїхали на АП «Кожанський цукровий завод» з метою, того аби пересвідчитися в наявності цукру, про поставку якого було обумовлено в укладеному договорі. Після того, як ОСОБА_5 та ОСОБА_4 пересвідчились в наявності цукру, ОСОБА_11 повідомив про те, що вказаний вказаний товар буде відправлений за реквізитами зазначеними в договорі після здійснення оплати.

В подальшому, а саме 22.10.1996 року, продовжуючи діяти, відповідно до розподілених ролей та не маючи наміру на оплату товару відповідно до укладеного договору, невстановлена слідством особа, яка раніше досягла злочинної змови з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомила неправдиві відомості, про те, що службові особи ПП «Лавр» виступають посередниками, а він являється безпосереднім покупцем товару. При цьому невстановлена слідством особа переконувала ОСОБА_10 в необхідності відправки 2 вагонів, в яких знаходилося 127 тон цукру без попередньої оплати, при цьому обіцяючи, що банківські гарантії оплати будуть надані 23 жовтня 1996 року, при цьому додаючи, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_16 ) знаходиться на засіданні директорів банку стосовно вирішення питання про надання банківських гарантій. Повідомивши таким чином неправдиві відомості, не маючи наміру здійснювати оплату товару та надавати будь-які банківські гарантії, невстановлена слідством особа, яка діяла відповідно до злочинної змови досягнутої з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , переконала ОСОБА_10 в необхідності відправки товарів без попередньої оплати зі сторони ПП «Лавр». ОСОБА_11 не усвідомлюючи злочинних намір вказаних вище осіб, будучи впевненим в правдивості слів останніх та в щирості їх намірів погодився на їх пропозицію та в подальшому переконав директора АП «Кожанський цукровий завод» ОСОБА_13 поставити цукор ПП «Лавр» на станцію Дарниця Південно-західної залізниці. В подальшому, АП «Кожанський цукровий завод» в особі директора ОСОБА_13 , діючи на підставі листа директора СП «Сивуч» ОСОБА_10 від 21.10.1996 було відправлено залізничним транспортом 127 тон цукру за реквізитами вказаними у вищезазначеному листі на адресу СП«Лавр». В подальшому, 23.10.1996 вказаний цукор був доставлений на станцію Дарниця Південно-західної залізниці СП «Лавр» відповідно до вказаних реквізитів, де 25.10.1996 був розвантажений невстановленими особами на підставі фіктивної довіреності №77 з відтиском печатки та реквізитами ПП «Лавр» від 23.10.1996, виданої на ім`я ОСОБА_17 , яка втратила свій паспорт в лютому 1996 року.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та іншою невстановленою особою, шляхом обману заволоділи майном, яке належить АП «Кожанський цукровий завод», а саме цукром в розмірі 127 тон, вартістю 127000 грн. та 2540 мішками, в яких знаходився вказаний цукор в кількості 2540 штук, вартість 2953 грн. 50 коп., чим спричинив матеріальної шкоди АП «Кожанському цукровому заводу» на загальну суму 129953 грн. 50 коп., що станом на момент вчинення злочину являється особливо великим розміром.

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.

Відомості про початок досудового розслідування внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2013 року.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України ОСОБА_4 складено та вручено 27.04.2014 року.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

При дослідженні клопотання по кримінальному провадженні №0002482, та доданих додатків до нього встановлено, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 14.02.2017 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та встановлено строк дії ухвали до шести місяців, тобто до 14.08.2017 року.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання, оскільки звернення слідчого з повторним клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 є передчасним, позаяк термін дії ухвали суду від 14.02.2017 року, ще не завершився.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.187, 188, 189 КПК України,-

ухвалив:
Відмовити в задоволенні клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу до слідчого судді для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1