АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4927/16-к Номер провадження 11-кп/786/537/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.355 КК України Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0002450, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2016, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_11 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, українця, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, приватного підприємця, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України та засуджено до покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить чотири тисячі двісті п`ятдесят гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на її користь дві тисячі гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.Відповідно до ст. 100 КПК України по справі вирішено долю речових доказів.Обвинувачений ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 355 КК України за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_10 09 квітня 2016 року уклав договір з потерпілою ОСОБА_11 , згідно якого, замовник ОСОБА_10 доручає, а виконавець фізична особа підприємець ОСОБА_11 зобов`язується виконати роботи по виготовленню і доставці меблів за ціною виконавця на загальну суму 3 540 грн. Згідно вказаного вище договору, замовник ОСОБА_10 передав виконавцю завдаток в розмірі 2000 грн., а виконавець ФОП ОСОБА_11 зобов`язується виготовити та доставити замовлені вироби протягом 30 днів. У зв`язку з невиконанням в обумовлений термін умов договору виконавцем ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_10 27.05.2016 року звернувся до неї з письмовою заявою про розірвання договору та повернення завдатку в сумі 2000 грн.

16 червня 2016 року обвинувачений ОСОБА_10 з м. Горишні Плавні приїхав у м. Кременчук Полтавської області з метою примусити потерпілу ОСОБА_11 до виконання цивільно-правових зобов`язань щодо повернення отриманого нею завдатку за договором від 09.04.2016 року. В цей же день, приблизно в 10 год. ОСОБА_10 прибув до офісу, який орендувала фізична особа підприємець ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , разом з потерпілою зайшов у приміщення офісу та висловив вимоги про повернення йому завдатку у сумі 2000 грн. Отримавши від потерпілої відмову та чергову обіцянку повернути завдаток пізніше, ОСОБА_10 дістав ножа, який мався у нього з собою, та, демонструючи ніж і висловлюючи погрози про застосування насильства, вимагав передати йому будь-яке майно належне потерпілій ОСОБА_11 , як гарантію виконання останньою її цивільно-правових зобов`язань щодо повернення раніше отриманого завдатку. Далі, ОСОБА_10 помітив на столі в офісі потерпілої належні їй мобільний телефон «Lenovo», вартістю 1695 грн. і планшет «Irulu eXpro X1», вартістю 1120 грн., що належить ОСОБА_12 та з, метою примусити ОСОБА_11 до виконання цивільно-правових зобов`язань, погрожуючи застосувати до неї насильство і демонструючи ножа, обвинувачений ОСОБА_13 заволодів мобільним телефоном «Lenovo» і планшетом «Irulu eXpro X1», після чого вийшов з приміщення офісу. Вийшовши з будівлі, де розташований офіс потерпілої, по АДРЕСА_3 , обвинувачений ОСОБА_10 залишив на порозі зазначеної вище будівлі мобільний телефон «Lenovo» і планшет «Irulu eXpro X1», а в подальшому був затриманий працівниками патрульної поліції.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 не погоджується з вироком суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого, призначення йому покарання та часткового задоволення цивільного позову.

На переконання потерпілої, дії обвинуваченого ОСОБА_10 не охоплюються ч.1 ст. 355 КПК України та повинні додатково кваліфікуватися за ч.1 ст. 187 КК України.

Вказує, що висновок суду щодо часткового задоволення цивільного позову є необґрунтованим, оскільки судом безпідставно при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої злочином враховано сімейно-майновий стан обвинуваченого.

Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України та ч.1 ст. 355 КК України, призначивши йому покарання в межах встановлених санкціями відповідних статей, та задовольнити її цивільний позов.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що не бажає приймати участь в апеляційному розгляді даного провадження.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували щодо апеляційної скарги потерпілої у зв`язку з її безпідставністю, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги потерпілої, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Орган досудового розслідування пред`явив ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та кваліфіковано його дії як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Однак, на переконання колегії суддів, дії ОСОБА_10 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч.1 ст. 355 КК України.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставинах, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які судом усебічно, повно і об`єктивно досліджені та правильно оцінені.

Зокрема, в своїх показаннях, наданих суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_11 вказувала про те, що 16.06.2016 близько 09-00 години перебуваючи в її офісному приміщенні обвинувачений ОСОБА_10 повідомив, що прийшов за поверненням йому завдатку за невиконані роботи та намагався забрати планшет і мобільний телефон потерпілої. Крім цього, обвинувачений дістав ножа та підставив під горло лівою рукою. Потерпіла почала вириватися, в цей час обвинувачений приставляв їй ножа також і до бокової частини тіла. Потім обвинувачений почав вимагати у потерпілої щоб вона віддала планшет та мобільний телефон. Стілець на якому сиділа потерпіла від`їхав, обвинувачений не втримав рівновагу та випадково поранив сам собі руку своїм ножем.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_12 в своїх показаннях підтвердили те, що обвинувачений ОСОБА_10 прийшов до потерпілої, які пішли до офісу потерпілої, після чого через деякий проміжок часу почули жіночий крик. При цьому, свідок ОСОБА_14 вказувала, що бачила у обвинуваченого поранену руку, з якої йшла кров.

Згідно протоколу огляду місця події від 16.06.2016 року та фототаблиць до даного протоколу, слідчим оглянуто офіс АДРЕСА_4 та виявлено плями речовини схожої на кров на підлозі і меблях /а.п. 89-95/

Згідно протоколу огляду від 16.06.2016 року, в цей день, перебуваючи в автомобілі швидкої допомоги, обвинувачений ОСОБА_10 добровільно видав слідчому металевий предмет, схожий на ніж.

Сам обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував факту неотримання від потерпілої сплаченого ним за невиконані роботи завдатку, продемонстрував ніж і заволодів мобільним телефоном «Lenovo» і планшетом «Irulu eXpro X1» з метою примусити потерпілу до виконання нею цивільно-правових зобов`язань, висловлюючи погрози про вчинення насильства. Після чого він залишив вказаний планшет та телефон поряд з будівлею, де розташований офіс потерпілої.
Ці показання об`єктивно узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні протоколом пред`явлення особи на впізнання за фотознімками від 29.06.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 на фотознімках осіб впізнала ОСОБА_10 , як особу, що заходила до офісу разом з потерпілою ОСОБА_11 в той день, коли відносно останньої було вчинено злочин.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_10 вимагав повернути йому завдаток, сплачений за реально існуючим договором підряду, що міститься у матеріалах справи, чуже майно забрав також з метою примусити потерпілу вчинити дії, спрямовані на виконання цивільно-правових зобов`язань.
Слід зазначити, що відповідальність за ст. 355 КК України може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання існуючого зобов`язання, що виникло на підставах передбачених чинним законодавством.
Так, сама потерпіла не заперечує факт допущення нею та її чоловіком істотного порушення умов договору, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 09.04.2016 року та наявності між ними домовленості з приводу повернення нею отриманого завдатку від обвинуваченого.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 також підтвердила те, що працюючи начальником управління розвитку підприємництва, торгівлі, побуту та регуляторної політики під час телефонної розмови з потерпілою щодо отриманої скарги ОСОБА_10 на невиконання останньою своїх прямих зобов`язань за договором, ОСОБА_11 запевнила свідка, що поверне завдаток обвинуваченому.
Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_10 звертався до потерпілої з приводу розірвання укладеного між ними договору та повернення йому завдатку у сумі 2000 грн., що підтверджується відповідної заявою обвинуваченого. / а.п. 99 /
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 30.06.2016 року та відеозапису цієї слідчої дії, ОСОБА_10 під час слідчого експерименту показав, що після висловлювання потерпілій вимог передати йому мобільний телефон та будь-які інші речі в заставу (як гарантію повернення у подальшому грошових коштів) він продемонстрував потерпілій ніж, який тримав у правій, та схопив її лівою рукою за руку. Після цього, потерпіла почала вириватися і обвинувачений не втримав рівновагу та поранив ножем свою ліву руку. /а.п.162-164/

Слушними є доводи суду, що для кваліфікації злочину за ч. 1 ст. 355 КК України не вимагається встановлювати характер погрози застосування насильства.

Матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про висловлення обвинуваченим ОСОБА_10 погроз застосування насильства до потерпілої ОСОБА_11 , які б полягали у погрозах вбивством, чи то нанесення тілесних ушкоджень.

При судово-медичній експертизі у потерпілої ОСОБА_11 жодних тілесних ушкоджень не було виявлено, що підтверджується висновком експерта від 16.06.2016.

Таким чином, ретельно проаналізувавши вищезазначені докази, виходячи з вимог зазначених норм, колегія суддів вважає, що умисел ОСОБА_10 був направлений саме на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань.

З матеріалів провадження та вироку видно, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 355 КК України є належними, допустимими, достатніми та достовірними, а висновки суду щодо їх оцінки не містять протиріч та сумнівів, з чим погоджується колегія суддів.

Оцінка доказів судом у вироку відповідає вимогам ст.ст.85-89, 94 КПК України, критеріям доведення «поза розумним сумнівом» і можливості сторони оскаржувати та заперечувати проти них, які є основоположними в практиці Європейського суду з прав людини в контексті визнання судового розгляду справедливим, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому твердження потерпілої про необхідність додаткової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст. 187 КК України не ґрунтуються на матеріалах провадження та спростовуються наведеними доказами, а тому не є слушними.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції правильно дана оцінка показанням обвинуваченого ОСОБА_10 наданим ним в суді першої інстанції щодо примушування потерпілого до виконання цивільно-правового зобов`язання.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд дотримуючись вимог закону, врахував наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме пенсійний вік, наявність на утриманні малолітньої дитини та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, врахував особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який має пенсійний вік та вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Наведені обставини та дані про особу ОСОБА_10 дають підстави колегії суддів вважати, що в даному випадку суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про можливість застосувати до обвинуваченого положення статті 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання у виді штрафу, не зазначеного у санкції ч.1 ст. 355 КК України.

У відповідності до ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Що стосується доводів апеляції потерпілого ОСОБА_11 про збільшення суми в частині відшкодування моральної до 50000 гривень, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди в сумі 2000 гривень відповідає вимогам розумності і справедливості, оскільки грошова сума на відшкодування такої шкоди є достатньою, а тому підстав для її збільшення не вбачається.

Так, судом першої інстанції при ухваленні вироку суду та вирішенні цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 було враховано характер та обставини заподіяння моральної шкоди, пов`язаної з погрозами застосування насильства над потерпілою, тривалість лікування і наслідки завданої психологічної травми, а також сімейно-майновий стан обвинуваченого ОСОБА_10 .

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що підстав для зміни чи скасування вироку немає, а тому апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4