Справа № 473/1672/17
Номер провадження1-кп/473/170/2017
ВИРОК
іменем України
"01" червня 2017 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого за призначенням адвокат ОСОБА_5 ,

потерпілий ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000717 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенськ, Миколаївської області, українець, громадянин України, не працює, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину віком 1 рік 10 місяців, із середньою освітою, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимий 04.06.2008 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.187, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 21.01.2016 року по відбуттю строку покарання,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
18.04.2017 року о 20-30 год. в м.Вознесенськ, Миколаївської області ОСОБА_4 з метою незаконного заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, прибув на територію автостанції «Вознесенськ-Південна», яка розташована в м. Вознесенськ по вул.Київській, 1/а, де шляхом вільного доступу, за допомогою заздалегідь приготованих плоскогубців та викрутки демонтував та таємно викрав дві камери відеоспостереження фірми Atis Advanced Technologies in Security вартістю 802 грн. за кожну на загальну суму 1604 грн., які належать ОСОБА_6 .
ОСОБА_4 поклав викрадене до внутрішніх кишень куртки, маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном. Приблизно через 30 хвилин ОСОБА_4 був затриманий працівниками поліції. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 спричинено матеріальну шкоду на суму 1604 грн.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
В підготовчому судовому засіданні, призначеному на 01 червня 2017 року, потерпілий ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник просили суд у відповідності із вимогами п.1 ч.3 ст.314 КПК України затвердити угоду про примирення, яка була укладена між потерпілим та обвинуваченим 31 травня 2017 року.
Прокурор просила суд призначити провадження до судового розгляду в загальному порядку, не затверджуючи на угоду про примирення, оскільки вона узгоджувала свою позицію із керівником Вознесенської місцевої прокуратури і вони мають спільну позицію про те, що покарання, обумовлене сторонами угоди, - є занадто м`яким, оскільки не відповідає даним про особу обвинуваченого, який має непогашену судимість за злочини проти власності, що відповідно дозволило кваліфікувати його дії як повторне вчинення крадіжки. Разом із тим прокурор вказала, що форма і зміст угоди відповідають чинному законодавству, покарання, обумовлене сторонами обумовлене в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.
Захист вказав на те, що відсутні підстави для відмови в затвердженні угоди про примирення, на які послалася прокурор, оскільки сторони дійшли добровільної згоди про її укладення, ОСОБА_4 шкоду потерпілому ОСОБА_6 відшкодував шляхом придбання аналогічних камер та шляхом їх установки. Обвинувачений ОСОБА_4 щиро кається, має малолітню дитину, а тому покарання не слід вважати занадто м`яким при таких обставинах.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України визначено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні приватного обвинувачення.

Частина 5 ст.469 КПК України передбачає, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

31 травня 2017 року потерпілий ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 уклали угоду про примирення.

Згідно з угодою про примирення обвинувачений ОСОБА_4 і потерпілий ОСОБА_6 дійшли згоди щодо покарання за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, у вигляді обмеження волі строком на 1 рік та на підставі ст.75 КК України сторони угоди домовилися застосувати відносно ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; на підставі п.1 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; на підставі п.2 ч.1 ст.76 КК України - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- в частині відшкодування шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_6 , сторони угоди про примирення вказали, що шкода відшкодована повністю, що вони підтвердили і в підготовчому судовому засіданні при вирішенні питання про затвердження угоди та шляхом надання розписки потерпілого від 31.05.2017 року про те, що шкоду відшкодовано повністю і він не має жодних матеріальних претензій до обвинуваченого;

- наслідків укладення та затвердження угоди про примирення, а також наслідків її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, обвинувачений кається у вчиненому, що є пом`якшуючою відповідальність обставиною, усвідомив вчинене, має малолітню дитину, відшкодував потерпілому шкоду, завдану злочином. ОСОБА_4 раніше судимий, проте ця обставина не є обставиною, що виключає можливість застосування відносно нього положень ст.ст.75, 76 КК України.

Під час підготовчого судового засідання судом було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє права, визначені частиною 5 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені частиною 1 статті 473 КПК України; обвинувачений вказав, що він повністю визнає свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням, цілком розуміє характер обвинувачення, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди.

Потерпілий підтримав затвердження угоди на визначених в ній умовах.

Судом роз`яснено, що наслідком затвердження угоди про примирення для сторін є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України, а також для обвинуваченого - відмова від здійснення права на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, в тому числі права мовчати, мати захисника, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. А для потерпілого - позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Суд переконався, що затвердження угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді; відсутні обставини для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, правова кваліфікація діям ОСОБА_4 надана вірно за ч.2 ст.185 КК України; покарання узгоджене сторонами у межах санкцій ч.2 ст.185 КК України, відповідає положенням Загальної частини Кримінального кодексу України. Зміст угоди про примирення від 31.05.2017 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.471 КПК України.

З огляду на вказане, суд вважає, що існують підстави для затвердження угоди про примирення на визначених в ній умовах.

Участь захисника при укладенні угоди про примирення не є обов`язковою з огляду на положення ч.2 ст.52 КПК України, проте як вбачається із угоди про примирення вона підписана захисником що не є порушенням вимог чинного КПК.

Щодо позиції прокурора, яка просила відмовити в затвердженні угоди про примирення, - то вона не може бути врахована судом, оскільки посилання прокурора про невідповідність покарання даним про особу обвинуваченого не є підставою для відмови в затвердженні угоди, оскільки така обставина не передбачена в ч.7 ст.474 КПК України як підстава для відмови в затвердженні угоди.

Також суд враховує вимоги ст.22 КПК України про змагальність сторін та ту обставину, що в процесі лише прокурор заперечувала проти затвердження угоди, натомість як потерпілий, обвинувачений та захисник наполягали на її затвердженні.

Також суд вважає, що у цьому аспекті слід враховувати рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», яким визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.314, 369, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 31 травня 2017 року, укладену між потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі затвердженої угоди про примирення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання за ч.2 ст.185 КК України - у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та на підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки на період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку суду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.394 КПК України вирок на підставі угоди про примирення може бути оскаржено прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Вознесенського міськрайонного суду підпис ОСОБА_1

згідно оригіналу

Суддя: