Номер провадження: 11-кп/785/1497/16
Номер справи місцевого суду: 495/9753/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.12.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2015 року, яким

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Сергіївка м. Білгород-Дністровський Одеської області, є громадянином України, має середню освіту, не працевлаштований, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 187 КК України і виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини; визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді двох років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік; на підставі ст. 76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання,

встановив:
У мотивувальній частині вироку суду першої інстанції зазначено наступне: прокурором висунуто обвинувачення у тому, що 15.04.2014 року, близько 08 год. 30 хв., ОСОБА_8 , знаходячись на пустирі неподалік санаторію «Орізонт» між вулицями Чорноморська та Горького в смт. Сергіївка м. Білгород-Дністровський Одеської області, з метою заволодіння чужим майном, напав на ОСОБА_10 і наніс їй один удар кулаком в обличчя, спричинивши легкі тілесні ушкодження, що тягнуть короткочасний розлад здоров`я, після чого вирвав з її рук гаманець вартістю 50 грн., в якому знаходилось: 200 доларів США, які за курсом НБУ станом на 15.04.2014 року становили 2477 грн. 11 коп.; 1500 гривень; каблучка золота 585 проби вагою 2 гр. вартістю 800 грн.; каблучка золота 585 проби вагою 2 гр. вартістю 800 грн.; сережки золоті 585 проби вагою 2 гр. вартістю 800 грн.; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , пенсійна картка «Приват Банк», кредитна картка «Приват Банк», пенсійне посвідчення, які не становить вартості для потерпілої, спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 6427 грн. 11 коп.

27.07.2014 року, близько 23 год. 30 хв., ОСОБА_8 , знаходячись на перехресті вул. Чорноморської та Лісної в смт. Сергіївка м. Білгород-Дністровський Одеської області повторно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна наніс потерпілій ОСОБА_11 не менш ніж десять ударів кулаком в обличчя, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, що не тягнуть короткочасний розлад здоров`я, після чого, вирвав з рук та відкрито викрав її сумочку вартістю 100 грн., в якій знаходилось: золотий ланцюжок 585 проби вагою 1 гр. вартістю 317,54 грн.; золотий ланцюжок 585 проби вагою 1 гр. вартістю 317,54 грн.; газовий балончик, косметика, ключі від бару, книжка «Ощад Банку», пластикова карточка «Приват Банку» для накопичення грошей, які не становлять цінності для потерпілої, спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 735,08 грн.

01.08.2014 року в проміжок часу з 17 год. 30 хв. до 18 год., ОСОБА_8 , знаходячись біля бару «Маяк» на Буджакській Косі в смт. Сергіївка м. Білгород-Дністровський Одеської області, повторно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля «TOYOTA RAV 4» (номерний знак НОМЕР_1 ) і, пошкодивши ліве переднє бокове скло автомобілю, ігноруючи оклики та зауваження потерпілого ОСОБА_12 , відкрито викрав його сумку вартістю 1000 гривень, в якій знаходилось: мобільний телефон «НТС Т528d», IMEI: НОМЕР_2 вартістю 1300 грн. з сім-карткою «Інтертелеком» вартістю 10 грн.; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , який не становить вартості для потерпілого, спричинивши йому матеріальну шкоду на загальну суму 2310 грн.

Виправдавши обвинуваченого за ст. 187 ч. 1 КК України (розбійний напад відносно потерпілої ОСОБА_10 ) та за ст. 186 ч. 2 КК України (грабіж відносно потерпілої ОСОБА_11 ), суд першої інстанції перекваліфікував його дії (по епізоду стосовно потерпілого ОСОБА_12 ) з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 зазначив, що вважає вирок суду, в частині визнання винуватим його підзахисного за ч. 1 ст. 186 КК України незаконним і необґрунтованим, оскільки докази були підтасовані начальником Сергієвського відділення міліції ОСОБА_13 , на дії якого неодноразово скаржився прокурору ОСОБА_8 .

У його підзахисного не було виявлено жодного викраденого предмету, а обвинувачення базується лише на суперечливих показаннях потерпілого, тому він вважає, що обвинувачення за ч. 1 ст. 186 КК України також не доведено.

Суд першої інстанції доводи сторони захисту не перевірив і правової оцінки їм не надав, тому захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_8 винуватим за ч. 1 ст. 186 КК України, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 по обвинуваченню за ч. 2 ст. 186 КК України по епізоду відкритого викрадення майна ОСОБА_12 ;

- прокурор зазначив, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки, на його думку, суд першої інстанції дійшов висновків, які суперечать фактичним обставинам справи.

Так, суд однобічно оцінив докази, надані стороною обвинувачення та безпідставно поставив під сумнів показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не зазначивши, які саме показання потерпілої викликають сумнів у суду.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції допустив однобічність судового розгляду, тому просить скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 187 КК України і призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді шести років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 187 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити шість років позбавлення волі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 не з`явились, причину неявки суду не повідомили, хоча про час та дату судового розгляду були повідомлені своєчасно, про що свідчать їх особисті підписи на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_8 не утримується під вартою і був своєчасно викликаний у судове засідання, але не з`явився, а колегія суддів не визнає обов`язковою його участь у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав обидві апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження суд апеляційної інстанції приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК України,суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення не відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ст. 187 ч. 1 КК України (розбійний напад відносно потерпілої ОСОБА_10 ) та за ст. 186 ч. 2 КК України (грабіж відносно потерпілої ОСОБА_11 ) і визнавши його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку послався на обвинувачення, висунуте прокурором але не сформулював обвинувачення, яке було встановлене судом.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначені висновки суду першої є передчасними з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Частиною другою зазначеної норми закону передбачено, що у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Виправдовуючи ОСОБА_8 у частині інкримінованих йому кримінальних правопорушень та визнаючи його винуватим у іншому, суд першої інстанції не дотримався приписів кримінального процесуального закону, зазначених в ст.ст. 373-374 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів не вдається до оцінки доказів у кримінальному провадженні, оскільки судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим апеляційний суд також позбавлений можливості прийняти рішення передбачене положеннями п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, як про це просять в апеляційних скаргах прокурор та захисник.

Так, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Згідно з приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 викладені лише анкетні данні обвинуваченого, фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрювався останній на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінальних правопорушень.
Разом з тим, зазначені відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а, з урахуванням того, що у цьому процесуальному рішенні (обвинувальному акті) відсутнє слово «обвинувачується», то ОСОБА_8 , фактично має статус підозрюваного.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_8 , за передбаченою законом процедурою, висунуте не було, оскільки воно, всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в обвинувальному акті.

Аналіз наведених норм КПК України вказує на те, що обвинувальний акт передається до суду і за допомогою саме цього документу ініціюється процес судового кримінального провадження стосовно певної особи, він дійсно виступає як акт обвинувального характеру, що має визначені законом процесуальні наслідки.

Відповідно до приписів п. 13 ч. 1 ст. 3, ч. 4 ст. 110, ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, у якому формулюється твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, який, після його складання слідчим, затверджується прокурором.

Суд першої інстанції зазначеним недолікам обвинувального акту об`єктивної правової оцінки не дав і, за відсутності пред`явленого у встановленому законом порядку, обвинувачення ОСОБА_8 , розглянув фактично не висунуте обвинувачення та ухвалив щодо нього вирок, що є неприпустимим.

При цьому, вирішуючи питання щодо скасування вироку в частині виправдання ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає, що в даному конкретному випадку, положення ч. 3 ст. 409 КПК України не можуть бути враховані, оскільки вирок підлягає скасуванню не з підстав порушення права обвинуваченого на захист, а з підстав наявності грубих порушень вимог КПК України, щодо процедури кримінального провадження.
За обвинувальним актом, який міститься в матеріалах кримінального провадження ОСОБА_8 фактично, у визначеному законом порядку, не набув статусу обвинуваченого, а тому його права, як обвинуваченого не могли бути порушені.
Разом з тим, з урахуванням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, були відсутні правові підстави для проведення судового розгляду стосовно ОСОБА_8 , якому не було висунуте обвинувачення, а відповідно й не було підстав для його виправдання чи визнання винуватим за обвинуваченням, яке не було висунуто.

Відсутність обвинувачення суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З огляду на вищезазначене, а також на приписи ст.ст. 7 та 9 КПК України, з урахуванням встановленого ігнорування судом першої інстанції положень ст. 291 КПК України, щодо відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотними порушеннями вимог КПК України, які, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, визнаються колегією суддів суттєвими.

Частиною першою ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до припису п. 3 ч. 1 ст. 409 та ч. 1 ст. 412 КПК України, наведені вище обставини унеможливлювали прийняття будь-якого судового рішення судом першої інстанції та унеможливлюють прийняття рішення за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора судом апеляційної інстанції, тому єдиним можливим рішенням, у даному випадку, є скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог ст. 314 КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені при апеляційному розгляді та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог КПК України, провести підготовче провадження у відповідності до вимог глави 27 розділу IV КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою суду першої інстанції від 24.10.2014 року, яка була залишена без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.11.2014 року, обвинувальний акт був повернутий прокурору, але без усунення його недоліків, прокурором був повторно направлений до суду першої інстанції.

З метою виконання положень ч. 4 ст. 291 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне повернути надані прокурором та долучені судом першої інстанції до матеріалів кримінального провадження матеріали досудового розслідування (т.1, а.с. 1-250; т. 2, а.с. 1-250), для надання стороні обвинувачення можливості подавати докази у передбачений законом спосіб.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 411, ч. 1 ст. 412, ст.ст. 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2015 року, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим за ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 187 КК України і виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини, а також визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Матеріали досудового розслідування, які долучені до матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_8 (т.1, а.с. 1-250; т. 2, а.с. 1-250) повернути прокурору Білгород-Дністровської місцевої прокуратури.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4