АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1273/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СГ ГСУ НП України ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 09.11.2016 року при обшуку у даному кримінальному провадженні за місцем проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 105 000 (сто п`ять тисяч) гривень, шляхом заборони особам, яким належить відповідне право, використовувати та розпоряджатись вказаними грошовими коштами за їх призначенням, до скасування арешту у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахувавши мету та підстави арешту даного майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та можливі наслідки такого обмеження, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на вищезазначене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її необґрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, представник зазначає, що грошові кошти, на які накладено арешт, належать ОСОБА_8 , яка є матір`ю ОСОБА_12 та призначені для оплати лікування батька ОСОБА_13 , про що зазначено в протоколі обшуку. Додає, що вказані кошти збирались ОСОБА_8 та ОСОБА_13 протягом тривалого часу та у 2015 році ОСОБА_8 уклала договір банківського вкладу з ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» відповідно до якого Банк прийняв грошові кошти в сумі 105 000 грн. та 28.10.2015 року ОСОБА_8 зняла кошти з банківського рахунку та зберігала їх вдома, після чого, боячись їх викрадення, передала кошти своїй дочці ОСОБА_12 .
Крім того, апелянт зазначає, що слідчий суддя розглянув клопотання слідчого про арешт майна без виклику у судове засідання власника майна та своє рішення з цього приводу не мотивував.
Одночасно, автор апеляційної скарги просить поновити строк на апеляційне оскарження. В обгрунтування пропуску строку апелянт зазначає, що оскаржувану ухвалу постановлено без виклику у судове засідання власника майна, а копію ухвали отримано лише 20.02.2017 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представник в судовому засіданні участі не приймали, копію оскаржуваної ухвали отримано апелянтом 20.02.2017 року, а апеляційну скаргу подано 22.02.2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000199, відомості про яке 02.07.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 362, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 23 ч. 3 ст. 209 КК України, за фактами змін у 2008-2013 р.р. інформації про результати зовнішнього незалежного оцінювання, а також за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 6 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України.
Слідчий СГ ГСУ НП України ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 09.11.2016 року при обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , яке 14 листопада 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий СГ ГСУ НП України ОСОБА_9 звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
В обгрунтування поданого клопотання слідчим додано до нього протокол обшуку, який не містить переліку вилученого майна, а саме: номінал серії та номери купюр, не міститься такого переліку і в ухвалі слідчого судді.
Таким чином, задовольняючи клопотання слідчий суддя фактично наклав арешт на будь-які грошові кошти в сумі 105 000 грн., що є порушенням ст. 171 КПК України. З цих же підстав було відмовлено у наданні дозволу на проведення обшуку та вилучення грошових коштів ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2016 року.
Разом з тим, слідчим не обґрунтовано відповідність майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям статті 98 КПК України, а саме не конкретизовано належність майна до провадження, тобто, чи воно було знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі сліди злочину або було об`єктом злочинних дій, набуто злочинним шляхом (гроші, цінності та інші речі) або може бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних чи для спростування обвинувачення або пом`якшення відповідальності).

Також, на переконання колегії суддів, заслуговує на увагу і договір № 0102055/03/Ф банківського вкладу з Публічним акціонерним товариством «Банк «Національні Інвестиції», відповідно до якого 28.10.2015 року ОСОБА_8 знято з банківського рахунку кошти саме в сумі 105 596, 17 грн., про що ОСОБА_12 вказувала і під час обшуку, відповідний запис міститься в протоколі обшуку.
Враховуючи наведене, а також відсутність у ОСОБА_12 статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СГ ГСУ НП України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 09.11.2016 року при обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 105 000 (сто п`ять тисяч) гривень, шляхом заборони особам, яким належить відповідне право, використовувати та розпоряджатись вказаними грошовими коштами за їх призначенням, до скасування арешту у встановленому цим Кодексом порядку, скасувати, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , задовольнити.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4