справа № 462/4130/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника служби у справах дітей ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, громадянина України, учня 2 курсу ПТУ №29, раніш не судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Неповнолітній ОСОБА_7 19.06.2016 року близько 18.00 год., маючи намір на незаконне збагачення шляхом викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно з корисливих мотивів, шляхом проникнення через вікно таємно викрав ноутбук марки «ASUS», моделі «X551 MAV-SX327 D» вартістю 6720,00грн., чим заподіяв ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 6720,00 грн.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини скоєння ним злочину, зазначив, що проживає з матір`ю та сестрою, він дійсно 19.06.2016 року таємно викрав з будинку ОСОБА_8 ноутбук, який повернув в той же день ввечері, зізнавшись у скоєному. Просив суворо не карати, цивільний позов визнає частково, у скоєному кається.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, доведена повністю. Його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування як умисні, що виразилися у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної із проникненням в приміщення тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, також особу обвинуваченого, його позитивну характеристику за місцем навчання, також те, що він визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному, сприяв розкриттю злочину, злочин вчинений у неповнолітньому віці, що суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, проте без його реального відбування, на підставі вимог ст.ст. 75, 76, 104 КК України.

Потерпіла ОСОБА_8 заявила позов до обвинуваченого та його законного представника ОСОБА_6 про стягнення з них солідарно моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У зв`язку з чим і виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, позов потерпілої ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 1000 грн. При цьому суд враховує, що обвинувачений в день крадіжки повернув вкрадену у потерпілої річ, покаявся у вчиненому та тяжких наслідків у зв`язку з крадіжкою для потерпілої не настало .

Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 не має заробітку та майна, тому моральна шкода підлягає відшкодуванню його матір`ю ОСОБА_6 . Також з неї суд стягує на користь держави витрати за проведення експертиз.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши засудженому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої в АДРЕСА_1 , на користь держави витрати за проведення трасо логічної експертизи №11/1362 від 26.07.2016 р. у розмірі 439,80грн., дактилоскопічної експертизи №4/1106 від 20.07.2016р. у розмірі 351,84грн., товарознавчої експертизи №9/339 від 29.06.2016р. у розмірі 351, 84 грн., а всього 1143,48грн.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 1000грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1