Справа № 462/1520/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/347/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх представника адвоката ОСОБА_9 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 3 квітня 2017 року про накладення арешту на майно

в с т а н о в и л а :
ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 3 квітня 2017 року задоволено клопотання слідчого Залізничного відділу поліції (м. Львова) Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_11 про арешт майна. Накладено арешт на майно: нежитлові приміщення загальною площею 262.4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 320,9 кв.м., житловою площею 158,0 кв.м.; земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.1000 га.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 3 квітня 2017 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та оскаржувану ухвалу скасувати. В обгрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначають, що не були присутні під час постановлення оскаржуваної ухвали та копію такої ухвали отримали 19 квітня 2017 року, яка надійшла рекомендованим повідомленням.

Вважають, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки слідчим суддею істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, а також висновки судді не відповідають викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки такі не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зазначають, що з матеріалів кримінального провадження № 60001268 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, в порядку ст.ст. 276-279 КПК України жодній особі не повідомлено про підозру.

Враховуючи, що власникам майна не оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в межах даного кримінального провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вважають, що вони не є особами в розумінні положень ст. 170 КПК України, на майно яких може бути накладено арешт, а відтак клопотання про арешт майна від 3 квітня 2017 року є незаконним та необрунтованим, а на даний час відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.

Зазначають, що слідчий суддя при прийнятті рішення щодо накладення арешту на майно грубо порушив ч.ч.1, 3, 4 ст. 370 КПК України, а саме своє рішення прийняв незаконно, необгрунтовано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх представника адвоката ОСОБА_9 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_6 та представника цивільного позивача ОСОБА_10 , які заперечили проти доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, то таке не підлягає розгляду, оскільки такий строк ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не був пропущений, виходячи з наступного. З ухвали слідчого судді вбачається, що вони не були присутні при розгляді скарги, копію ухвали слідчого судді було надіслано на їх адресу, яку ОСОБА_7 отримала 18 квітня 2017 року, за що власноручно розписалася (а.с. 62), а з апеляційною скаргою на рішення слідчого судді ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися 22 квітня 2017 року, надіславши її поштовим відправленням на адресу апеляційного суду, тому відповідно до п.3 ч.2 ст. 395 КПК України такий строк ними не був пропущений.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Органом досудового розслідування 29 березня 2017 року внесено відомості до ЄРДР за № 0001268 за заявою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_12 протиправних дій з заставним майном, а саме: нежитловими приміщеннями загальною площею 262.4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 320,9 кв.м., житловою площею 158,0 кв.м.; земельною ділянкою, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.1000 га.

За наведеним фактом розпочато кримінальне провадження № 0001268 від 29 березня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України.

Слідчим суддею місцевого суду вірно встановлено, що 6 листопада 2006 року між Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ (правонаступником якого виступає позивач Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_8 (Позичальник), було укладено Кредитний договір № 05/06-ЛВ (далі Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику кошти в сумі 750 000 доларів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності та цільового використання, а Відповідач зобов`язалась належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі до 5 листопада 2021 року та сплатити за користування кредитом проценти.

На забезпечення виконання умов Кредитного договору в іпотеку Банку було передано нерухоме майно: нежитлові приміщення загальною площею 262.4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вулиця Лесі Українки, будинок, 7; житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 320,9 кв.м., житловою площею 158,0 кв.м.; земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.1000 га.

Передача майна в іпотеку підтверджується Договорами іпотеки від 6 листопада 2006 року та 7 листопада 2006 року.

Власниками вказаного майна є позичальник - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Також встановлено, що впродовж 2016 та 2017 років невстановлені Банком особи систематично вчиняють дії, спрямовані на виведення вказаного майна з-під іпотеки банку.

На даний час, до стягнення з ОСОБА_8 в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає 781 583 доларів 39 центів США процентів за Кредитним договором № 05/06-ЛВ від 06.11.2006 року за період з 01.04.2014 року по 31.03.2017 року та 229 877 доларів 46 центів США пені за несвоєчасне повернення заборгованості за тілом кредиту за Кредитним договором № 05/06-ЛВ від 06.11.2006 року за період з 01.04.2016 року по 01.05.2016 року, що становить 27 309 420 грн.

Накладаючи арешт на зазначене вище нерухоме майно, слідчий суддя вірно зазначив правову підставу для арешту майна, а саме: для забезпечення цивільного позову, заявленого в межах зазначеного кримінального провадження.
За змістом ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається у передбачених частиною другою цієї статті випадках, зокрема, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що власникам майна ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в межах даного кримінального провадження, вони не є особами, в розумінні положень ст. 170 КПК України, на майно якої може бути накладено арешт, а тому відсутні правові підстави накладення арешту на майно, то такі колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в розумінні вимог ст. 170 КПК України накладення арешту на майно допускається з метою забезпечення цивільного позову в межах кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, який при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 3 квітня 2017 року про накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4