Номер провадження: 11-кп/785/446/17
Номер справи місцевого суду: 509/3613/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.04.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001758 від 03 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня, не одружений, що не працює, раніше судимий:

-14.03.2003 року за ст.115 ч.1 КК України до 11 років позбавлення волі з застосуванням ст. 69 КК України;

-14.03.2016 року за ст.185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням, строком на 2 роки,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених статями 185 ч.2, 395 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001758 від 03 серпня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених статями 185 ч.2, 395 КК України та призначено покарання:

- за ст.185 ч.2 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ст.395 КК України у виді арешту строком на 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до вимог ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднане покарання, призначене вироком Овідіопольського районного суду від 14 березня 2016 року та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Утримується під вартою з 21 вересня 2016 року.

Встановлено, що 03 серпня 2016 року близько о 10:00 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись у житловій частині будинку АДРЕСА_1 , в якій проживають його батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_8 і до якого він не має вільного доступу, таємно викрав майно потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_8 , а саме електродриль марки «Дніпро М» та кутошлифовальну машинку марки «Дніпро МШК 950», якими розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 , порушуючи правила адміністративного нагляду, встановленого терміном на 1 рік ухвалою Овідіопольского районного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року на підставі ст.ст. 5,6,10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», з метою злісного ухилення від адміністративного нагляду з липня 2016 року по 20 вересня 2016 року самовільно покинув місце свого проживання без поважних причин, чим порушив обмеження, покладені на нього ухвалою Овідіопольского районного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року, а саме: заборони виходити за межі свого місця проживання по АДРЕСА_1 з 22:00 до 06:00; зобов`язання з`являтись в першу та останню суботу кожного місяця для реєстрації до чергової частини Овідіопольського ВП ГУНП України в Одеській області та заборони відвідувати розважальні заклади та торгівельні об`єкти, що здійснюють продаж спиртних напоїв на розлив.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що вирок є незаконним та просить його скасувати.

Так, обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що крадіжки побутового інструменту з будинку батьків він не вчиняв і взагалі не мав такого наміру, а лише взяв його з метою тимчасового використання для особистих потреб. Оскільки даний інструмент йому у той день не знадобився, то він залишив його у своїх знайомих.

Також ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначає, що потерпілі не мають до нього матеріальних претензій, в зв`язку з цим непорозумінням та висловлювали намір про примирення, але суд першої інстанції не взяв цього до уваги та постановив обвинувальний вирок.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілу ОСОБА_8 , які заявили усне клопотання про затвердження угоди про примирення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому злочині, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оскаржуються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185, 395 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами у їх сукупності, які були досліджені під час судового розгляду.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КПК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та ст.395, як самовільне залишення особою місця мешкання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав незгоди з обставинами, які ніким не заперечувались під час судового розгляду і дослідження яких було визнане судом недоцільним, відповідно до положень ст. 349 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про не доведеність його вини, у відповідності до ч.2 ст.394 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

В ході судового розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_8 було заявлено клопотання про затвердження угоди про примирення.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Таким чином, діючим кримінальним процесуальним законом України не передбачена можливість укладення угоди про примирення під час перегляду апеляційним судом вироку суду першої інстанції.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, такі, як визнання вини, щире каяття та відсутність матеріальної шкоди, заподіяної злочином ОСОБА_7 .
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхіднім і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 буде призначення покарання у межах, встановлених санкціями ч.2 ст.185, ст. 395 КК Україниза сукупністю злочинів, з застосуванням положеньст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив злочин в період іспитового строку, судом першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднане покарання, призначене вироком Овідіопольського районного суду від 14 березня 2016 року та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

З урахуванням сукупності перелічених обставин апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання належним чином обґрунтований та мотивований, а призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачуваного та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування або зміни вироку суду.
Керуючись ч.3 ст. 349, ч.2 ст. 394,ст.ст.404, 405, 407, 418, 419КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст.ст.185 ч.2, 395 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4