АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1176/2017 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК:ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегово, Закарпатської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутну частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року до покарання за цим вироком і остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року в частині покарання за ч. 1 т. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 1190 гривень постановлено виконувати самостійно.

Вироком ОСОБА_9 визнано винною у тому, що 06 жовтня 2016 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, вона, перебуваючи за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, повторно таємно викрала майно з сумки потерпілої ОСОБА_11 , чим спричинила останній матеріальну шкоду на суму 983 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичних обставин та кваліфікації вчиненого обвинуваченою злочину, просить змінити вирок в частині призначеного покарання, а саме виключити застосування положення ч.3 ст. 72 КК України щодо самостійного виконання вироку Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року в частині штрафу.

Своє прохання прокурор обґрунтовує тим, що вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 75, ст. 76 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 січня 2016 року вказаний вирок змінено лише в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України з обмеження волі на покарання у виді штрафу в розмірі 1190 гривень, в решті вирок залишено без змін.
Тобто, обвинувачена ОСОБА_9 вважається засудженою вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду міста Києва від 14 січня 2016 року, за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Тому, на думку прокурора, судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягав застосуванню, а саме при призначенні ОСОБА_9 покарання помилково застосовано положення ч. 3 ст. 72 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати, а справу направити на новий розгляд в суді першої інстанції.
Своє прохання захисник обґрунтовує тим, що обвинувачена ОСОБА_9 не володіє державною мовою, проте судом першої інстанції не взято до уваги вказані обставини та не залучено перекладача, а судовий розгляд кримінального провадження здійснювався українською мовою, чим порушено право обвинуваченої на захист.
Тобто, обвинувачена формально підтвердила всі обставини справи та не заперечувала про визнання недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорювалися, однак не в повному обсязі розуміла зміст пред`явленого їй обвинувачення.
Крім того захисник звертає увагу на те, що обвинувачена ОСОБА_9 має на утриманні 8 /вісім/ неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має місце реєстрації, негативно ставиться до скоєного та матеріальні збитки її діями потерпілій не завдані, також відсутні обставини, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти апеляційної скарги захисника, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали обидві апеляційні скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судове провадження в суді першої інстанції здійснювалося відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, обставини вчиненого та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України ніким не оспорюються.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_9 в суді першої інстанції здійснювався за участю захисника. Обвинувачена та її захисник не заявляли клопотання про залучення для участі в розгляді перекладача.
Обвинувачена не повідомляла суд про те, що вона не володіє українською мовою. Не звертав на це уваги і її захисник.
Натомість в ході судового засідання ОСОБА_9 надавала показання з приводу пред`явленого обвинувачення українською та російською мовами, визнала всі обставини вчиненого, добровільно відповідала на запитання учасників процесу і суду.
Крім того, ОСОБА_9 є громадянкою України, раніше вже притягувала до кримінальної відповідальності, рішення щодо неї складалися судами українською мовою, жодного разу вона не заявляла про те, що не володіє державною мовою.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними, і не вбачає порушень кримінального процесуального закону які б стали підставою для скасування судового рішення.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_9 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України.
При цьому судом враховані тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, в якості обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжує покарання.
З урахуванням вчинення ОСОБА_9 нового злочину під час іспитового строку за попереднім вироком, остаточне покарання призначене з дотриманням вимог ст. 71, ст. 78 КК України, у виді позбавлення волі у мінімально можливому розмірі.
На думку колегії суддів, вид та розмір покарання відповідає особі обвинуваченої та вчиненому.

Однак, вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 75, ст. 76 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 січня 2016 року вказаний вирок змінено лише в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України з обмеження волі на покарання у виді штрафу в розмірі 1190 гривень, в решті вирок залишено без змін.
Таким чином, за вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року покарання у виді штрафу було поглинене покаранням у виді позбавлення волі, а тому судом першої інстанції було безпідставно застосовано до ОСОБА_9 ч.3 ст. 72 КК України.

Тому, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме підлягає виключенню з резолютивної частини вироку посилання на застосування ч.3 ст. 72 КК України та самостійне виконання вироку Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року в частині покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_12 задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 рокущодо ОСОБА_9 змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування ч.3 ст. 72 КК України та самостійне виконання вироку Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року в частині покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4