Номер провадження: 11-сс/785/917/17
Номер справи місцевого суду: 521/5463/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.06.2017 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

представника - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ЗАТ "Одесакондитер" та ЗАТ "Торговий дім "Люксембурзький" - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000491 від 04.07.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.2 ст.364, ч.3 ст.358 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000491 від 04.07.2013 року, та накладений арешт на нежитлові будівлі загальною площею 40942,8 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Одеса, пров. Водопровідний, 3, 9, право власності на які зареєстровано за ЗАТ "Одесакондитер".

Своє рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої необхідності в накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки воно має значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може бути предметом кримінального правопорушення, з метою подальшого відшкодування шкоди, а ненакладення арешту майна може призвести до негативних наслідків, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

На дану ухвалу представник ЗАТ "Одесакондитер" та ЗАТ "Торговий дім "Люксембурзький" - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування своїх вимог представник зазначає, що прокурором в клопотанні не наведені достатні докази існування обставин, які дають підстави для застосування арешту майна, а саме - наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, співрозмірність ступеню втручання у права та свободи власника арештованого майна, наявність ризиків нищення, пошкодження, перетворення або відчуження майна, а слідчий суддя розглянув подання формально, не встановив та належним чином в ухвалі не мотивував наявність підстав для арешту майна.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника ЗАТ "Одесакондитер", який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновків про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що прокурором під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СВ Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні№0000491 від 04.07.2013 року за ч.4 ст.190, ч.2 ст.364 та ч.3 ст.358 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у в період часу з вересня 2009 року по квітень 2010 року невстановлені особи за попередньою змовою шляхом обману та використання підроблених документів заволоділи майном ЗАТ "Одесакондитер" та ЗАТ "Торговий дім "Люксембурзький" та правом на 90% акцій вказаних підприємств, чим завдали шкоди власникам в особливо великих розмірах. Крім того, в рамках даного кримінального провадження здійснюється досудове розслідування щодо окремих службових осіб Одеського територіального управління ДКЦПФР, неправомірні дії яких призвели до створення та ведення подвійних реєстрів власників іменних цінних паперів вказаних підприємств.
З долучених до клопотання слідчого матеріалів вбачається, що з моменту надходження заяви про кримінальне правопорушення 23.02.2010 року та 20.04.2010 року, внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення 03.09.2013 року за ч.2 ст.364 КК України, 13.10.2014 року за ч.4 ст.190 КК України, 18.12.2015 року за ч.2 ст.364 КК України та до моменту звернення прокурора 07.04.2017 року до суду з клопотанням про арешт майна у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.
До клопотання долучені лише витяги з ЄРДР, копія заяви представника компанії "Джастера Лімітед" - адвоката ОСОБА_8 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні, витяги з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також копія постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні.
Вищевказані матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Таким чином, в порушення вимог ст.173 КПК України, надані слідчому судді матеріали на момент постановлення оскаржуваної ухвали взагалі не містять ознак жодного кримінального правопорушення, вчиненого будь-якими особами, а також здійснення належного досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду Одеської області представник ЗАТ "Одесакондитер" та ЗАТ "Торговий дім "Люксембурзький" - адвокат ОСОБА_6 надав апеляційному суду копію постанови Вищого господарського суду України від 29.12.2014 року, зі змісту якої вбачається, що обставини, що стосуються зміни депозитарія цінних паперів вищевказаних підприємств, на які у клопотанні посилається прокурор, були предметом судового розгляду в порядку господарського судочинства.
Встановлений апеляційним судом факт невідповідності вимогам закону клопотання прокурора, яке слідчий суддя районного суду, маючи таку можливість, не повернув органу досудового розслідування, а прийняв його до розгляду та, більш того, безпідставно задовольнив, на переконання апеляційного суду, унеможливлює розгляд даного клопотання слідчого по суті.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, клопотання прокурора було розглянуто неповно та однобічно, внаслідок чого слідчий суддя дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивував своє рішення та в ухвалі не зазначив, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується. Вищевикладені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

За наявних недоліків клопотання та доданих матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

На переконання апеляційного суду, слідчі судді та суди апеляційної інстанції не повинні формально підходити до розгляду таких клопотань та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого по кримінальному провадженню, в рамках якого слідство навіть фактично не проводилося, про що свідчить зміст клопотання прокурора та долучені до нього матеріали.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її частково задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу представника ЗАТ "Одесакондитер" та ЗАТ "Торговий дім "Люксембурзький" - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити чстково.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000491 від 04.07.2013 року, та накладений арешт на нежитлові будівлі загальною площею 40942,8 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Одеса, пров. Водопровідний, 3, 9, право власності на які зареєстровано за ЗАТ "Одесакондитер", - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, протягом 72 (сімдесяти двох) годин з дня отримання ним копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4