Справа № 484/1139/17
Провадження: № 1-кп/484/157/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.07.2017р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1
секретар судового засідання : - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000332, по обвинуваченню
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, на утриманні осіб не має, офіційно не працює, інвалідності не має, що має неповну середню освіту, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше судимого:
- 14.03.2011р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 263, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 263 КК України до громадських робіт строком 240годин;
- 23.01.2012р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України на підставі ст.. 71, 72 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 29 днів;
- 17.02.2017р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185 КК України до арешту строком на 6 місяців, звільнений по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
за участю учасників судового провадження
прокурора - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
В середині листопада 2016р. (точна дата судом невстановлена) в денний час ОСОБА_3 прийшов до своєї знайомої ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи на території вказаного домоволодіння обвинувачений з`ясував, що ОСОБА_6 немає вдома, тому вирішив скористатись ситуацією за здійснити крадіжку майна. Виконуючи задумане, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 витяг скобу із замка на вхідних дверях будинку, відчинив двері, зайшов до будинку, звідки викрав мобільний телефон марки «Nokia-120 вартістю 350грн. з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» вартістю 40грн., чим задав потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 390грн.
В середині листопада 2016р. (точна дата судом невстановлена) в денний час ОСОБА_3 прийшов до своєї знайомої ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи на території вказаного домоволодіння обвинувачений з`ясував, що ОСОБА_6 немає вдома, тому вирішив скористатись ситуацією за здійснити крадіжку майна. Виконуючи задумане, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 витяг скобу із замка на вхідних дверях будинку, відчинив двері, зайшов до будинку, звідки викрав DVD- програвач марки «West» вартістю 500грн., який належав ОСОБА_7 , чим задав останньому майнову шкоду на суму 500грн.
Зізнаючись у вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що в середині листопада 2016р., точної дати він не пам`ятає, він прийшов до своє знайомої ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Її не будо вдома. Він чекав її біля години. Після цього, він вирішив проникнути в будинок та викрасти майно. Оскільки він деякий час проживав у ОСОБА_6 , то знав, як відкривається будинок. Він витяг скобу із замка вхідних дверей та проникнув до будинку. Мобільний телефон він побачив на дивані, який умисно викрав. Пізніше викрадений мобільний телефон він повернув потерпілій. Також з вказаного будинку він вчинив крадіжку DVD- програвача, який належав ОСОБА_7 , та який він продав, а отримані гроші витратив на їжу. Завдану ОСОБА_7 майнову шкоду він не відшкодував, оскільки він його боїться через погрози, які ОСОБА_7 висловлював у його бік. В судовому засіданні обвинувачений погодився з оцінкою вартості викраденого. Вказав, що крадіжку він вчинив через те, що йому були потрібні гроші на їжу, а постійної роботи він не мав. У вчиненому розкаявся. Просив не позбавляти його волі.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали суду заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі та призначити покарання на розсуд суду.
Обвинувачений визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органами досудового розслідування за обставин, викладених в обвинувальному акті, які не оспорюються учасниками судового провадження, отже інші докази судом не досліджувались.
Фактичні обставини злочину свідчать про те, що в середині листопада 2016р. в денний час ОСОБА_3 проникнув до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , звідки умисно викрав мобільний телефон марки «Nokia-120» вартістю 350грн. з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» вартістю 40грн., чим задав потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 390грн., та DVD- програвач марки «West» вартістю 500грн., задавши ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.
Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання»при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання своєї вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння в розкритті злочину.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.
Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, хворіє на туберкульоз легень, негативна характеристика на обвинуваченого відсутня.
Між тим, обвинувачений є працездатним, однак постійного роботи та засобів до існування не має, існує за рахунок випадкових заробітків, сім`ї не має, постійного місця проживання та реєстрації також не має, викрадений мобільний телефон ОСОБА_3 видав працівникам поліції вже після відкриття кримінального провадження, майнову шкоду потерпілому ОСОБА_7 не відшкодував.
Матеріали кримінального провадження містять дані про те, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких корисливих злочинів. Як пояснив обвинувачений з місць позбавлення волі він звільнився у влітку 2014р. Таким чином, обвинувачений зазначений злочин вчинив через півтора року після відбуття покарання за попереднім вироком. Крім того, 17.02.2017 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області ухвалено відносно ОСОБА_3 вирок за вчинення аналогічного злочину.
Первомайський міськрайонний відділ з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції у досудовій доповіді оцінив ризик вчинення повторного кримінального правопорушення як високий.
Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 через хворобу на туберкульоз легень потребує обстеження в умовах стаціонару, постійного лікування та буде цього позбавлений в умовах реального відбування покарання, є неспроможними.
Відповідно до ст.. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України №460/5 від 18.03.2013р. «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря.
В матеріалах кримінального провадження відсутні медичні документи з приводу того, що обвинувачений не може отримувати належне лікування в умовах утримання в СІЗО та реального відбування покарання, чи вільно обирати лікаря та бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку.
На думку суду вище вказане, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дані про його особу, дають підстави для призначення йому покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, яке він має відбувати реально, оскільки саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Оскільки обвинувачений вчинив тяжкий злочин, не має постійного місця проживання та реєстрації суд, вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Цивільні позови не заявлені. Судові витрати відсутні.
Речовий доказ мобільний телефон марки «Nokia-120» з сім-карткою мобільного оператора «Київстар», переданий за зберігання потерпілій ОСОБА_6 суд вважає за необхідне залишити у власності останньої.
Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили обрати у виді тримання під вартою, взявши обвинуваченого під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речовий доказ мобільний телефон марки «Nokia-120» з сім-карткою мобільного оператора «Київстар», переданий за зберігання потерпілій ОСОБА_6 - залишити у власності останньої.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
На вирок може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Миколаївської області протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1