Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006495 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Суми, громадянина України, що зареєстрований

та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.09.2007 року

за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України

і на підставі ст.71 КК України на 3 роки 10 днів позбавлення волі;

2) вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.09.2011 року

за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України

на 2 роки виправних робіт з відрахуванням у доход держави 20 %

від суми заробітку;

3) вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.10.2012 року

за ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 на підставі ст.ст.70, 71 КК України

на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування

покарання ухвалою Бердичівського міськрайонного суду

Житомирської області від 13.06.2014 року на підставі ст.2 Закону України

Про амністію у 2014 році,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :
________________________________

Справа № 11-кп/796/828/2017
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити і застосувати до нього положення ст.75 КК України, тобто звільнити від відбування покарання з випробуванням. При цьому не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність його винуватості та правильність кваліфікації дій, однак вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, і просить суд апеляційної інстанції врахувати наявність у нього двох малолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив крадіжку майна ОСОБА_8 за наступних обставин.

3 жовтня 2016 року близько 15 години ОСОБА_6 , знаходячись біля входу у магазин Рошен на вул. Хрещатик, 29/1 в м. Києві, помітив, що у раніше незнайомої йому ОСОБА_8 , яка йшла попереду, відкрита права кишеня верхнього одягу, де знаходився мобільний телефон. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, і повторно таємно викрав з кишені ОСОБА_8 належний їй мобільний телефон S-tell M-505 вартістю 2 000 гривень. В подальшому, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим, ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення і прямував у напрямку вул. Володимирський узвіз, де був затриманий інспекторами Управління патрульної поліції у м. Києві.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, в тому числі кишенькових крадіжок, відбував покарання у виді позбавлення волі, не працював і не займався суспільно корисною роботою, його сімейний стан і наявність двох малолітніх дітей, а також обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття і обставину, що його обтяжує, рецидив злочинів, в тому числі ті дані, на які є посилання в апеляційній скарзі.

Водночас, покарання ОСОБА_6 призначено на строк, близький до мінімального, передбаченого санкцією частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що до обвинуваченого вже застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням і на підставі ст.104 КК України, і на підставі ст.75 КК України, також йому призначалося більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст.69 КК України, однак він продовжував вчинювати нові умисні злочин, що свідчить про відсутність критичної оцінки своїх дій та небажання стати на шлях виправлення.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без відбування покарання, і саме покарання у виді позбавлення волі, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Тому підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, а так само пом`якшення йому покарання, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 4 жовтня 2016 року по 15 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3