Справа № 166/273/17 Провадження №11-сс/773/164/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

представника володільця майна ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

розглянувши апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_8 у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 22 березня 2017 року про арешт майна,
В С Т А Н О В И В:
Старшим слідчим Ратнівського відділу поліції ГУ Національної поліції у Волинській області майором поліції ОСОБА_9 18.03.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Ратнівського районного суду від 07.03.2017 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , в ході якого, як слідує із протоколу обшуку від 18.03.2017 року, виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 та грошові кошти в сумі 1 722 гривні та 5 (п`ять) доларів США купюрами по одному долару, що за твердженням ОСОБА_8 належать йому. Враховуючи те, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно та грошові кошти можуть бути доказом злочину, так як можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме збуту наркотичних засобів, слідчий звернувся до суду із клопотанням, яке погоджене прокурором, про накладення арешту на вищевказане майно.
Ухвалою слідчого судді від 22 березня 2017 року клопотання задоволено. Накладено арешт на майно, що знаходиться у володінні гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя смт. Ратне, яке вилучено 18.03.2017 року під час проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування, а саме: мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 та грошові кошти в сумі 1 722 (тисяча сімсот двадцять два) гривні та 5 (п`ять) доларів США.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, володілець майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення представника володільця майна ОСОБА_6 , який апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, слідчого ОСОБА_7 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів.

Дані вимоги закону слідчим суддею при винесенні ухвали про відмову у накладені арешту на майно в повній мірі не були дотримані враховуючи наступне.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 24 лютого 2017 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000075 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
На підставі ухвал слідчого судді Ратнівського районного суду проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 та автомобіля марки «PEUGEOT EXPERT р.н. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_10 , в ході якого, як слідує із протоколу обшуку від 18.03.2017 року, виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 та грошові кошти в сумі 1722 гривні та 5 (п`ять) доларів США купюрами по одному долару, що за твердженням ОСОБА_8 належать йому.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що тимчасово вилучений мобільний телефон з абонентським номером та грошові кошти мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме збуту наркотичних засобів, а тому наявна необхідність у забезпеченні їх зберігання, шляхом накладення арешту на дане майно.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглянувши клопотання, обгрунтовано наклав арешт на вилучене майно, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 407 ч.3 п.1, 422 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 22 березня 2017 року про арешт майна без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий
Судді