У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_7 ,

представника органу пробації ОСОБА_8 ,

представника органу превенції ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000318 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,-

Встановив:

06.06.2016 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт та реєстр досудового розслідування у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.

28.09.2016 року у судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання про оголошення в розшук ОСОБА_4 та надання дозволу на затримання для вирішення питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки він ухиляється від явки до суду. Ухвалою суду від 28.09.2016 року ОСОБА_4 оголошено в розшук.

30.01.2017 року ОСОБА_4 був розшуканий та ухвалою судді провадження в справі було відновлено й призначено судовий розгляд.

30.01.2017 року в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою від 30.01.2017 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 30.03.2017 року.

27.03.2017 року в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 надав письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на два місяці.

Ухвалою від 27 березня 2017 р. ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 27 травня 2017 року (включно).

25.05.2017 року в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 надав письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на два місяці.

Прокурор ОСОБА_3 вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки на даний час ризики, які були підставою при обранні запобіжного заходу не відпали, а більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти цим ризикам.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 заперечив проти продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 та прохав змінити обраний запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 підтримали думку захисника.

Представник служби у справах дітей Кобеляцької РДА - ОСОБА_7 не заперечувала проти обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу більш м`якого, не пов`язаного з триманням під вартою.

Представники органу пробації ОСОБА_8 та органу превенції ОСОБА_9 не заперечували проти обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дійшов наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що неповнолітній ОСОБА_4 байдуже ставився до дотримання правових норм, ігнорував громадські інтереси. Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту стосовно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , так як такі ним дотримані не будуть, оскільки він скоїв злочин повторно в період іспитового строку, а також відносно нього на розгляді суду перебуває інше кримінальне провадження про його обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та раніше відносно нього вже обирався запобіжний захід особисте зобов`язання за яким покладені на нього обов`язки були не дотримані.

Відповідно до мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.1985 року, тримання під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого часу. Відповідно до правил забороняється введення обмежень щодо такої особи, в яких немає безпосередньої необхідності з точки зору цілей затримання або усунення перешкод для ходу розслідування чи здійснення правосуддя, або підтримання безпеки і порядку в місці затримання.

Суворість покарання за кримінальним правопорушенням, за яким обвинувачується ОСОБА_4 є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Наявні ризики переховування від суду, так як ОСОБА_4 вже переховувався від суду.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Статтею 492 КПК України передбачені особливості застосування запобіжного заходу до неповнолітнього підозрюваного, обвинуваченого, а саме затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Відправляючи правосуддя у справах щодо неповнолітніх суди повинні керуватися не тільки положеннями КПК України, а й міжнародними правовими актами щодо прав і свобод дитини, такими як: Конвенція про права дитини 1989 р.; Правила ООН щодо захисту неповнолітніх,

позбавлених волі, 1990 р.

Зокрема, положення щодо затримання та взяття під варту неповнолітніх, закріплені в Конвенції про права дитини 1989 р., наголошують, що попереднє ув`язнення має бути винятковим заходом, якщо справа стосується дітей.

В Правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках,

усіляко прагнучи застосування альтернативних заходів.

Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не зменшились.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, в тому числі і домашній арешт, та вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскільки, неповнолітній ОСОБА_4 ухилявся від явки до суду та перебував у розшуку, ніде не працює та не навчається, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення повторно в період іспитового строку, переховувався від органів досудового розслідування та суду та може й надалі переховуватися, усвідомлює про неминучість покарання за вчинення тяжкого корисливого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 6-ти років, а також наразі не повернуто всіх грошових коштів, не відшкодована заподіяна шкода, може вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки, тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 строком на два місяці.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд, -

Постановив:

Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, тобто до 25 липня 2017 року (включно) щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя