Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 травня 2017 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2016 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002060.

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2016 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця смт. Глеваха, Васильківського району, Київської області, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого: 4 грудня 2015 року вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 визначено шляхом часткового складання призначених покарань за попереднім вироком у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього певних обов`язків.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2016 року вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання скасовано.
Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 1ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2015 року, остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.

В решті вирок залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_6 .
У касаційній скарзі засуджений, ставить питання про скасування вироку апеляційного суду, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. При цьому зазначає, що апеляційним судом не враховано конкретні обставини справи та в повному обсязі дані про особу засудженого, що, на його думку у сукупності, дає підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому , що він 19 грудня 2015 року близько 23:00 з гаражного приміщення, що знаходиться на території домоволодіння по АДРЕСА_2 таємно викрав керамічну плитку загальною вартістю 2043 грн. 93 коп., яку в подальшому перевіз до місця свого проживання за адресою : АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судове рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винності засудженого у вчиненні злочинів, за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних і перевірених у судовому засіданні доказах та в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості злочину внаслідок його суворості, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора та обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання засудженому та приймаючи рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання та призначення покарання, яке ОСОБА_5 має відбувати реально, апеляційний суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до середньої тяжкості, Вирішення судом питання про призначення засудженому покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Згідно вимог ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, задовольняючи апеляційну скаргу прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_5 за ч. 1ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2015 року, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.

При цьому, суд послався на те, що призначивши ОСОБА_5 покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, яка передбачає призначення покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки злочин , передбачений ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_5 вчинив 19 грудня 2015 року, тобто після проголошення щодо нього вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2015 року у період іспитового строку, то у даному випадку має місце сукупність вироків і при призначенні остаточного покарання необхідно керуватися правилами ст. 71 КК України

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 78 КК України та ч.4 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з положень ч.2 ст. 75, ч.3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, повторне звільнення відбування покарання з випробуванням в такому випадку є неприпустимим.

Таким чином, рішення апеляційного суду відповідає вимогам кримінального закону, підстави для застосування до засудженого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України відсутні.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок апеляційного суду - без зміни.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:

Вирок Апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2016 щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3