Провадження № 1-в/317/74/2017
Справа № 317/605/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

засудженого 23.12.2013 р. Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.04.2016 р. у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 10.01.2013 по 07.04.2014 р. із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що на теперішній час засуджений відбув більш ніж 3/4 строку покарання. За період відбування покарання він мав декілька стягнень, майже всі із яких погашені та були незначними, ймовірно є заохочення, залучався до праці. Засуджений додержується вимог режиму, ставиться до скоєного з каяттям та став на шлях виправлення. Він має двох неповнолітніх дітей, на його утриманні знаходиться матір, батько помер.

У судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , підтримав клопотання, надав пояснення, аналогічні тим, що містяться у клопотанні.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково. Засуджений зазначив, що просидів достатній час, хоче повернутись до сім`ї, працювати. У колонії він займається фізкультурою, навчається на зварювальника. За час відбування покарання має 2 заохочення. Під час розгляду кримінального провадження у суді вину у вчиненому злочині не визнавав, але зараз визнає.

Представник ДУ «Біленьківська виправна колонія № 99» ОСОБА_4 у судому засіданні зазначив, що засуджений не довів свого виправлення, а тому до нього передчасно застосовувати умовно-дострокове звільнення, оскільки він не приймає участі у виховних заходах, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, самодіяльних організаціях. Також засуджений не виявляє бажання виконувати роботи з благоустрою, хоча працює, але до праці ставиться посередньо.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, пославшись на те, що засуджений не довів свого виправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши захисника засудженого, засудженого, представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_5 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.01.2013 р. Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі допустив 7 порушень установленого порядку тримання, які виразилися у між камерному зв`язку та порушенні режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО. Одне стягнення зняте у встановленому законом порядку, 4 стягнення накладені до набуття вироком чинності, 2 стягнення погашенні у встановленому законом порядку. Заохочень засуджений не мав. З 05.05.2014 року засуджений відбував покарання в Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№20), допустив 11 порушень установленого порядку відбування покарання, які виразилися у зберіганні заборонених предметів та порушенні розпорядку дня, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи та правами начальника відділення СПС, 1 раз заохочувався правами начальника установи. З 25.07.2016 року засуджений відбуває покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№99), 1 раз допустив порушення установленого порядку відбування покарання, яке виразилось у порушенні розпорядку дня, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, 1 раз заохочувався правами начальника установи, працевлаштований на виробництві колонії різноробочим, до праці ставиться посередньо. У взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_5 не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної так і негативної спрямованості, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ними неслужбових стосунків, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, провину у скоєному злочині засуджений визнає але робить це з метою отримати до себе поблажливість.

Крім того засуджений не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисної активності в організації їх роботи.

04.05.2916 року комісією колонії відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 101 Кримінально-виконавчого кодексу України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації.

21.06.2016 року комісією колонії відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 Кримінального кодексу України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

20.01.2017 року комісією колонії відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 Кримінального кодексу України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

У характеристиці від 09.03.2017 р. адміністрація установи висловила думку, що засуджений ОСОБА_5 в повній мірі свого виправлення не довів, тому до нього передчасно застосувати заохочувальну норму, передбачену ст. 81 Кримінального кодексу України, у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має два заохочення, мав дев`ятнадцять стягнень, які зняті та погашені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він з 29.09.2014 р. до 20.01.2017 року не заслуговував на заохочення, натомість у цей час періодично мав стягнення. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом цього періоду відбування покарання. Крім того, засуджений ОСОБА_5 не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, виховних заходах. З матеріалів особової справи судом встановлено, що засуджений працевлаштований лише у період знаходження у Біленьківській виправній колонії № 99. Також судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.

На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження захисника засудженого та засудженого про те, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539, ст. 336 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1