Дата документу Справа № 317/3443/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 317/3443/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/551/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 115 ч. 2 п. 7 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 5 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, громадянин України, який має середню спеціальну освіту, працює монтером високовольтних проводів на залізничній станції «Запоріжжя-2», одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 14 років позбавлення волі.
Постановлено на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 29 серпня 2015 р. по день набуття вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 витрати на поховання 22645 грн., моральну шкоду в розмірі 200000 грн., а всього 222645 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 4 серпня 2015 року, близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибув на ділянку місцевості, яка розташована на території спортивного майданчика, поблизу будівлі Малокатеринівської селищної ради, за адресою: Запорізька область Запорізький район смт. Малокатеринівка, вул. Калініна, 24-а, дістав предмет, схожий на ніж та підійшов до лавочки, на який сидів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого безпричинно, маючи малозначний привід, зі значною силою наніс один удар ножем в життєво важливий орган ОСОБА_12 , який не в змозі був чинити опір внаслідок несподіваного протиправного посягання на своє життя та здоров`я. Завдавши одне ножове поранення потерпілому у життєво важливу частину тіла - грудну клітину, ОСОБА_7 вважаючи, що виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, спробував залишити місце злочину, спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2608 від 5 вересня 2015 одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітки справа в проекції третього міжребер`я, з пошкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, великої грудної м`язи, міжреберних м`язів, пристінної плеври в 3-му міжребер`ї, клітковини переднього середостіння, навколосерцевої сорочки, серця в області його заснування, лівої легені в області верхньої частки с злиттям в праву плевральну порожнину 1200 мл крові, що зумовило гостру крововтрату, що також підтверджується наявністю нерівномірного кровонаповнення внутрішніх органів з недокрів`ям міокарда, печінки, нирок, паренхіматозної білкової дистрофії печінки, слідів темної рідкої крові в порожнинах серця і великих судин, набряку легенів і головного мозку, крововиливів під ендокардом біля основи сосочкових м`язів (плями Мінакова), островчатого характеру трупних плям. Вказане одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, за ознакою небезпечності для життя та стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, від чого на місці вчинення кримінального правопорушення настала смерть ОСОБА_12 .
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає, що вирок суду слід скасувати з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, що призвело до неналежної кваліфікації дій обвинуваченого (застосування закону, який не підлягає застосуванню), до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що в свою чергу призвело до постановлення необґрунтованого та незаконного вироку. Вирок просить скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого саме у скоєнні злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчі експерименти, які проведені за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , суттєво відрізняються від показань, наданих ними у судових засіданнях. Також їхні показання не дають відповіді, звідки у обвинуваченого виникли зазначені у лікарняному витязі побої та стан коми І ступеню. Проте, на думку захисника, суд зазначені протиріччя залишив поза увагою, не усунув їх під час судового слідства, виклав у вироку показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які надавалися в ході слідчого експерименту, і які не відповідають їх свідченням під час судового засідання 22 лютого 2016 р.
Захисник зазначає на неповноту експертного дослідження від 21 жовтня 2015р. № 4402, а саме: у висновку експерт зазначив лише одного свідка ОСОБА_14 , в судовому засіданні пояснив, що відеозапис він не оглядав, незважаючи на те, що експерту для дослідження надавалися протоколи слідчих експериментів за участі обох свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . При цьому суд не задовольнив клопотання сторони захисту про проведення повторної експертизи та проведення слідчого експерименту, що як вважає захисник, вказує на однобічність та неповноту судового розгляду.
Крім того, адвокат вказує, що у вироку покази свідків «перекручені» і викладені так, як це потрібно для ухвалення обвинувального вироку. Наприклад, свідок ОСОБА_15 показував, що між ОСОБА_16 і ОСОБА_17 виникла, як мінімум штовханина, що свідчить про виникнення між ними конфлікту чи сварки, у зв`язку з чим дії обвинуваченого не можна кваліфікувати як вчинене з хуліганських мотивів. Також захисник вказує на невідповідність показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .
Зазначає, що судом було виключено з обвинуваченням ОСОБА_7 такі кваліфікуючи ознаки, як явна неповага до суспільства, зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моралі, особливу зухвалість у вигляді нахабного поводження та буйства, однак захисник вважає, що вбивство «без будь-якої причини», «безмотивне» є нонсенсом.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що учасником події став, оскільки захищав себе, обставини події пам`ятає лише до того, як він підійшов до лавочки, де був потерпілий, та його почали бити. Наступні події не пам`ятає.
Представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду вважав законним та обґрунтованим. Щодо неповноти судового розгляду, на яку посилається в апеляційній скарзі захисник, та яка на його думку полягає у не проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , зазначив, що суд не мав можливості доручити проведення такої слідчої дії, оскільки ОСОБА_7 під час всього судового розгляду заперечував взагалі факт нанесення ним потерплому удар ножем або іншим предметом. Доводи захисника про наявність інших мотивів дії ОСОБА_7 заперечував, оскільки жодний зі зсідків не підтвердив наявність конфлікту саме між ОСОБА_7 та безпосередньо потерпілим. У зв`язку із чим вважав кваліфікацію дій ОСОБА_7 за п. 7 ч. 2 ст.115 КК України вірною.
Потерпіла ОСОБА_11 в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вирок суду просила залишити без змін.
Прокурор в заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого зазначила, що всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, в тому числі і з приводу відсутності хуліганського мотиву, перевірені судом першої інстанції і суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вони повністю спростовані дослідженими доказами, в тому числі показаннями свідків, які всі підтвердили відсутність між потерпілим та обвинуваченим конфлікту. Обставини завдання обвинуваченим потерпілому удару ножем є очевидними, свідки впевнено вказали на ОСОБА_7 як на особу, яка завдала цей удар, інші свідки підтвердили наявність ножа в руці ОСОБА_7 безпосередньо після вчинення ним злочину. Вирок суду просила залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Щодо повторного дослідження доказів.
В судовому засіданні апеляційного суду захисником обвинуваченого було підтримано викладене в апеляційній скарзі клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні, у задоволенні якого судовою колегією було відмовлено, оскільки виключних підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України для повторного дослідження доказів захисником наведено не було.
Так, в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи доводи про невідповідність висновків суду, викладених у вироку в частині доведення вини ОСОБА_7 фактичним обставинам кримінального провадження, захисник прямо вказує, що судом першої інстанції допитано свідків, експерта, досліджено письмові докази, але суд перекрутив їх, дав їм невірну оцінку.
Письмові докази, а також показання свідків, на необхідність повторного дослідження яких вказує в апеляційній скарзі захисник, наявні в матеріалах кримінального провадження, досліджені судом першої інстанції, викладені у вироку, їх оцінка у сукупності з іншими доказами наведена в мотивувальній частині судового рішення і лише незгода захисника з такою оцінкою не є у відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України підставою для їх повторного дослідження судом апеляційної інстанції. Матеріали кримінального провадження свідчать проте, що вісі клопотання сторони захисту, в тому числі і з приводу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , судом першої інстанції були розглянуті.
Заслухавши доповідь судді по справі, захисника та обвинуваченого, потерпілу, її представника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга його захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілих, свідків, письмовими доказами.

Матеріали кримінального провадження у сукупності з обставинами, встановленими під час апеляційного розгляду свідчать, що позиція обвинуваченого ОСОБА_7 та його відношення до пред`явленого йому обвинувачення не є стабільно та незмінною.

Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що на початку судового розгляду ОСОБА_7 визнав винуватим себе частково, не заперечував, що своїми діями завдав смерть потерпілому. Але наполягав на тому, що діяв на підґрунті конфлікту з потерпілим, а не з хуліганських мотивів.

В наступному обвинувачений змінив свою позицію, пояснив, що ОСОБА_12 та його друзі били його. Під час побиття він відмахувався та кулаком правої руки кудись влучив на рівні спинки лавочки та спробував втекти. При цьому, в одних поясненнях зазначив, що в кулаку правої руки у нього був якийсь предмет, в інших поясненнях зазначив, що жодних предметів в руках не тримав. Вважав, що його дії слід оцінювати як самооборону від нападу.

В суді ж апеляційної інстанції ОСОБА_7 в підтримання доводів апеляційної скарги його захисника зазначив, що обставини події взагалі не пам`ятає.

Разом з тим, ані в апеляційній скарзі захисник, ані в суді апеляційної інстанції сам ОСОБА_7 не спростовували того, що у день та час, зазначені в обвинуваченні, ОСОБА_7 був присутній на місці події, спілкувався з потерпілим та іншими особами, які були допитані в якості свідків під час судового розгляду. Крім того, в апеляційній скарзі захисником не ставиться під сумнів правильність викладу у вироку показань ОСОБА_7 з приводу того, що він підійшов до ОСОБА_12 та його друзів, які відпочивали на лавочці в парку та спитав: «Хто тут Олександр».

При цьому безпосередні очевидці завдання ОСОБА_7 удару ножем ОСОБА_12 ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в суді першої інстанції показали, що після залагодження конфлікту з іншою особою ОСОБА_15 , учасником якого ОСОБА_7 не був, вони разом з ОСОБА_12 сиділи на лавочці, в цей час до них підійшов раніше невідомий ним ОСОБА_7 , спитав: «Хто тут Саша», ОСОБА_12 відповів, що це він, почав підніматися з лавочки, після чого ОСОБА_7 наніс йому удар в область грудної клітини якимось предметом та почав тікати.

З показань цих свідків, які є безпосередніми очевидцями події вбачається, що інші особи, яки могли б завдати ОСОБА_12 тілесні ушкодження, в наслідок яких настала його смерть, крім ОСОБА_7 були відсутні.

Аналогічні показання в суді першої інстанції дали свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 та показали, що бачили як ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_12 , щось сказав йому та вдарив ножем у грудну клітину, намагався втекти.

Крім того свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ОСОБА_18 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 в суді першої інстанції показали, що після вчинення злочину ніж був в руці ОСОБА_28 , а потім, коли ніж вибили з його руки, лежав біля нього.

Згідно дослідженого судом висновку СМЕ № 2608 від 5 вересня 2015 року причиною смерті ОСОБА_12 стало одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з локалізацією шкіряної рани на передній поверхні грудної клітини з права в проекції 3-го міжребіря.

Вказані ушкодження згідно дослідженого судом першої інстанції висновку СМЕ № 4402 від 21 жовтня 2015 року могли виникнути при умовах та обставинах, вказаних свідком ОСОБА_23 , який є безпосереднім очевидцем події, під час проведення слідчого експерименту з ним.

Колегія суддів погоджується з оцінкою цих показань свідків та письмових доказів, зробленою судом першої інстанції, та вважає, що вказані докази виключають будь-які сумніви з приводу того, що удар ножем потерпілому наніс саме ОСОБА_7 . Крім того вказані свідчення повністю спростовують доводи обвинуваченого з приводу того, що він знаходився в стані необхідної оборони.

Що стосується суб`єктивної сторони злочинних дій ОСОБА_7 , то судова колегія також погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що вбивство він вчинив саме з хуліганських мотивів.

Так з показань допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ОСОБА_15 , ОСОБА_29 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , вбачається, що дійсно між ОСОБА_15 з одного боку та ОСОБА_22 з іншого боку виникла конфліктна ситуація з приводу обставин, які виникли під час керування вказаним особами транспортними засобами. ОСОБА_12 та ОСОБА_23 в конфліктну ситуацію не втручались, стояли поряд. Разом з тим до цієї конфліктної ситуації намагався втрутитися ОСОБА_7 , якого просили піти, ніхто його не бив.

Свідок ОСОБА_29 крім того показала, що ОСОБА_7 щось хотів від ОСОБА_12 , намагався вхопити його за руку. Підійшов до них, коли конфлікт вже було вичерпано.

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , як і сам ОСОБА_28 в суді показали, що коли ОСОБА_7 підійшов до них та ОСОБА_12 , спитав, хто з них ОСОБА_30 .

Наведені обставини події в їх сукупності, відсутність активної участі ОСОБА_7 в конфліктній ситуації між іншими особами, в тому числі з ОСОБА_12 , який, як вбачається з показань свідків, також активної участі в ній не приймав, а також те, що безпосередньо перед завданням удару ножем ОСОБА_28 навіть не знав, хто з присутніх на лавочці є ОСОБА_31 і завдання відразу після відповіді ОСОБА_12 , що це він удару йому ножем, в повній мірі доводять те, що іншого мотиву, ніж хуліганський, тобто без явних причин і використовуючи малозначний привід ОСОБА_7 для вчинення умисного вбивства не мав.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно оцінивши всі докази, в тому числі і надані стороною захисту, прийшов до обґрунтованого висновку, що злочин вчинено ОСОБА_7 та його дії слід кваліфікувати за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України. Крім того з мотивувальної частини вироку вбачається і те, що суд, об`єктивно оцінивши позицію захисту, прийшов до висновку про її неспроможність та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Що стосується безпосередньо доводів апеляційної скарги захисника, то, на думку колегії суддів, вказаних висновків суду першої інстанції вони не спростовують, на незаконність прийнятого рішення не вказують.

Так, що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу розбіжностей в показаннях свідків ОСОБА_22 і ОСОБА_23 згідно протоколів слідчих експериментів та в суді і неврахування цих розбіжностей судом, то вони, як вважає колегія суддів, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Щодо істотних обставин події показання цих свідків є логічними і послідовними і повністю узгоджуються між собою як під час проведення слідчого експерименту, так і в суді. Вказані свідки показали, що ОСОБА_7 підійшов до них ззаду, запитав, хто ОСОБА_30 та без розриву у часі цілеспрямовано наніс один удар в область груди з права ОСОБА_12 , в наступному вони побачили ніж, яки ОСОБА_22 вибив з руки ОСОБА_7 . Свідки підтвердили, що інших осіб поряд з ними не було. ОСОБА_7 в стані оборони не знаходився.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що на відміну від показань під час слідчого експерименту в суді ОСОБА_23 показав, що не бачив в руці ніж чи інший предмет, спростовуються аудіо записом судового засідання від 22 лютого 2016 року, згідно якого в суді цей свідок показав, що ОСОБА_7 підійшов до них ззаду та коли ОСОБА_12 вставав, щось блиснуло та відбувся удар, від якого ОСОБА_12 прислонив руку в області груди (т. 1 а.с. 234-236 журнал судового засідання та додана до матеріалів провадження робоча копія технічного запису).

Щодо доводів апеляційної скарги захисника з приводу неповноти судового розгляду, яка полягає у тому, що судом не з`ясовано причину виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 при тому, що свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також потерпілий ОСОБА_12 його не били, то вини є також необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції розглядає провадження в межах пред`явленого обвинувачення, а з показань вказаних свідків в суді вбачається, що ОСОБА_12 наздогнав обвинуваченого та збив його з ніг, наніс йому кілька ударів, при падінні ОСОБА_7 вдарився головою. Свідок ОСОБА_22 показав, що вони вибивали ніж з руки ОСОБА_7 .. Згідно дослідженого висновку СМЕ 2608 від 5 вересня 2015 року ОСОБА_12 після отримання тілесного ушкодження міг протягом незначного часу, який обчислюється хвилинами, вчиняти активні дії.

В межах даного кримінального провадження істотним для правильного визначення суб`єктивної сторони дій ОСОБА_7 є те, що до того, як він завдав удар ножем ОСОБА_12 , тілесних ушкоджень йому ніхто не завдавав, а відповідно в стані оборони він не знаходився.

Ці обставин судом першої інстанції в достатній мірі були перевірені та висновки щодо суб`єктивної сторони дій ОСОБА_7 підтверджені належними доказами.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника про неповноту проведеної СМЕ № 4402 від 21 жовтня 2015 року та відсутності підстав вважати висновки цієї експертизи належним доказом вини ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду встановлено наступне.

Як вбачається з описової частини з висновку експертизи № 4402, проведення якої закінчено 26 жовтня 2015 року, при вирішенні поставлених запитань експерт використав, в тому числі, матеріали кримінального провадження, зокрема копію протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_23 .

За змістом доводів, викладених в апеляційній скарзі, захисник вважає вказану експертизу неповною, оскільки експерт зазначив, що дослідив лише протокол слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_23 , разом з тим протокол слідчого експерименту за участю іншого свідка ОСОБА_22 та відеозапис проведення слідчого експерименту, експерт не досліджував.

Судова колегія з вказаним доводом апеляційної скарги не погоджується, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 356 КПК України допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_32 , який підтвердив достовірність зробленого ним висновку щодо механізму спричинення смертельного поранення потерпілому, підтвердив що при вирішенні поставлених питань використав як протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_23 , так і протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_22 . Пояснив, що механізм завдання обвинуваченим тілесного ушкодження потерпілому, описаний вказаним свідками, повністю співпадає з експертизою трупа потерпілого, тому додатково досліджувати відеозапис слідчого експерименту для повного вирішення поставлених запитань йому було не потрібно.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції шляхом проведення допиту судового експерта повністю усунуто сумніви в повноті проведеної ним експертизи і підстави вважати наведений висновок недопустимим доказом відсутні.

Що стосується доводів захисника про упередженість суду, яка полягла в однобічному розгляді провадження та безпідставному відхилення його клопотань про проведення додаткової, повторної експертизи та слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , то вони є також необґрунтованими та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, дійсно адвокат ОСОБА_8 21 червня 2016 року звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про призначення повторної експертизи для з`ясування механізму спричинення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 тілесного ушкодження (т. 2, ас. 157). 30 червня 2016 року захисник звернувся до суду з клопотанням про проведення додаткової експертизи (т. 2 а.с. 177-178).

Вмотивованими рішеннями суду у задоволенні вказаних клопотань було відмовлено і з мотивами прийнятих судом першої інстанції рішень колегія суддів повністю погоджується (т. 2 а.с.163, 179).

Що стосується клопотання адвоката про доручення проведення слідчого експерименту, заявленого в суді першої інстанції 2 серпня 2016 року (т. 2 а.с. 196-199), то суд першої інстанції, відмовляючи в його задоволенні зазначив, що відсутні фактичні дані, які підлягають уточненню та перевірці за цим клопотанням, оскільки ні в поясненнях суду, ні відповідаючи на запитання учасників процесу, ОСОБА_7 не вказав ані механізму виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого, ані предмету, яким йому могли бути спричинені тілесні ушкодження, ані своєї ролі у вчиненому злочині (т. 2 а.с. 202).

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги з приводу однобічності судового розгляду, неповноти судового слідства та відхилення від принципу рівності сторін, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, саме за клопотанням захисника були викликані до суду та допитані в якості свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_29 , (т. 1 а.с. 111-112) та свідок ОСОБА_27 . Крім того за клопотанням захисника було витребувано та досліджені в суді історію хвороби ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 110, 121).

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань свідків, які були перекручені судом на користь обвинувачення, то ці доводи також спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вказані показання свідків є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 та показаннями єдиного свідка дружини обвинуваченого ОСОБА_33 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю не узгоджуються з показаннями всіх інших свідків та дослідженими матеріалами провадження.

З доводами апеляційної скарги захисника з приводу того, що орган досудового розслідування та суд першої інстанції не встановили дійсні мотиви дій ОСОБА_7 і його дії безпідставно були кваліфіковані як вбивство з хуліганських мотивів колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

В суді першої інстанції було достовірно встановлено, що удар ножем потерпілому ОСОБА_12 , від якого настала його смерть, завдав ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції було перевірено та спростовано дослідженими доказами версію сторони захисту, що цей удар ножем потерпілому ОСОБА_7 завдав необережно, або під час необхідної оборони.

Також за клопотанням захисту в суді були допитані свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_29 , які підтвердили, що ОСОБА_7 незадовго до вчинення вбивства ОСОБА_12 намагався втрутитися в конфлікт із сторонніми особами, серед яких був ОСОБА_12 . Разом з тим, вказані свідки, як і інші показали, що ОСОБА_7 до конфлікту втрутитися не дали, уговорили його піти. Жоден зі свідків не підтвердив того, що саме ОСОБА_12 ображав, бив або вчиняв інші дії, які могли стати приводом для виникнення у ОСОБА_7 мотиву на вчинення особливо тяжкого злочину.

Крім того, виключають повністю наявність особистих неприязних відносин на момент вбивства у ОСОБА_7 до потерпілого показання як свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_22 так і самого ОСОБА_7 в суді, з яких є очевидним, що він та потерпілий раніше знайомі не були, і коли ОСОБА_7 підошов до трьох осіб, серед яких був ОСОБА_12 , спитав «Хто тут Саша» і відразу після відповіді ОСОБА_12 , що це він, завдав йому удар ножем у грудь. Наведені істотні обставини свідчать, що на час вчинення злочину ОСОБА_7 та потерпілий особисто знайомі не були, обвинувачений мав умисел вчинення тяжкого злочину та коло осіб, відносно яких він мав намір його вчинити, обмежувалось лише ім`ям ОСОБА_30 . Не виключають наведені обставини того, що в разі, якщо б представилась ОСОБА_31 інша особа, ОСОБА_7 не вчинив би цей злочин у відношенні неї. До того ж судом встановлено, що ОСОБА_7 злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, згідно дослідженої виписки з історії його хвороби, вміст етанолу в його крові становив 2,74%о.

Дослідивши всі докази в їх сукупності та надавши їм правильну оцінку, суд першої інстанції встановив, що вбивство ОСОБА_7 вчинив безпричинно, маючи малозначний привід і дії його кваліфікував за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство з хуліганських мотивів вірно.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу того, що суд безпідставно послався в якості доказу на протокол огляду місця події від 5 серпня 2015 року, оскільки не мав можливості дослідити його через нерозбірливий почерк, то вони спростовуються матеріалами провадження, згідно яких сам протокол виготовлений почерком, який можливо прочитати (т. 1, а.с. 145- 155), крім того до протоколу додано його стенограму (т. 1 а.с. 161-167).

Що стосується апеляційного доводу захисника про неповноту судового розгляду, яка на його думку, полягає у недосліджені судом речових доказів, а лише зазначення їх подальшої долі в резолютивній частині вироку, то судова колегія з ним також не погоджується, і вважає, що на неповноту судового розгляду вони не вказують, оскільки всі докази судом першої інстанції досліджено було із дотриманням встановленого у відповідності до ст. 349 КПК України обсягу та порядку їх дослідження. При цьому клопотань про дослідження речових доказів в судовому засіданні учасниками судового розгляду, в тому числі стороною захисту заявлено не було. У відповідності до вимог ст. 374 КПК України рішення щодо речових доказів в резолютивній частині вироку є обов`язковим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку, а також підстав, передбачених ст.ст. 409-413 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку апеляційним судом з виправданням обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєні злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 155 КК України за доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає.

На підставі зазначеного, керуючись 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_34 залишити без задоволення.
Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 5 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4