Дата документу Справа № 324/2124/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №324/2124/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/634/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Чапаєвка Пологівського району Запорізької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції із Пологівським районним судом Запорізької області,
ВСТАНОВИЛА:
обвинувачена ОСОБА_6 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 03 січня 2017 року, яким під час підготовчого судового засідання затверджено угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_6 від 28 листопада 2016 року, останню засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта з проведення товарознавчої експертизи 703 грн 68 коп.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що органом досудового розслідування і судом було порушено її право на захист, оскільки, як вона вважає, обвинувачення практично нав`язало їй згоду на примирення з потерпілою, а суд таку угоду затвердив. Крім того зазначає, що її показання, які викладені у вироку, не відповідають дійсності, оскільки на їх вона погодилась лише після бесіди з прокурором, який її завірив, що після угоди вона не буде нести жодного покарання. Також апелянт зазначає, що вона вказаного кримінального правопорушення не вчиняла, оговорила себе, тому що є юридично необізнаною, має дев`ятьох дітей, з яких п`ять малолітніх.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що вона 12 серпня 2016 року приблизно о 15-30 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшла на територію домоволодіння своєї сестри - ОСОБА_10 , яке розташоване у АДРЕСА_2 , де через незачинені вхідні двері зайшла до житлового будинку своєї сестри і, знаходячись в середині будинку, побачила різнокольоровий поліетиленовий пакет, в якому знаходились дитячі речі, які належать ОСОБА_9 . Після цього, маючи раптово виниклий прямий умисел на викрадення чужого майна, діючи повторно, переслідуючи корисливі мету та мотив, ОСОБА_6 , переконавшись в тому, що її протиправні дії не будуть помічені, взяла вищевказаний пакет, в якому знаходились дитячі речі, та винесла за межі території вищевказаного домоволодіння, отримавши реальну можливість розпорядитися вказаним майном. Вказаними умисними діями ОСОБА_6 спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 779 грн 70 коп,

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч.2 ст.475 КПК України, вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

У зв`язку з визнанням ОСОБА_6 своєї вини та її згодою на призначення узгодженого покарання, суд затвердив дану угоду.

З огляду на положення ст.59, ч.2 ст.63, п.6 ч.3 ст.129 Конституції України та кримінального процесуального законодавства, забезпечення права на захист є однією із засад кримінального провадження, важливою гарантією права на справедливий суд та запобігання притягненню до кримінальної відповідальності невинуватих осіб.

Належна реалізація права на захист у кримінальному провадженні вимагає застосування практики ЄСПЛ, згідно з правовою позицією якого, відображеною, зокрема у п.262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду. Також у п.89 рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції», вказано, що хоча право кожної особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних основ справедливого судового розгляду.

Крім того, пунктом 3 частини 1 статті 49 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, якщо вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Приймаючи до уваги уразливе соціальне становище ОСОБА_6 , що підтверджується матеріалами справи, та відомості про особу останньої, в тому числі те, що обвинувачена має на утриманні п`ятьох малолітніх дітей, колегія суддів вважає, що затвердження вищевказаної угоди про примирення між потерпілою і обвинуваченою без участі захисника у даному кримінальному провадженні не сприяє реалізації принципу верховенства права та цілям ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.474 КПК України, п еред прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє що: 1) має право, окрім іншого, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно, допитати свідків; 2) наслідки укладення та затвердження угоди; 3) характер кожного обвинувачення; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Відповідно до частини 6 вказаної статті, також суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

З апеляційної скарги ОСОБА_6 вбачається, що зміст угоди про примирення на час її укладення та затвердження в повній мірі їй не був зрозумілий, як і наслідки цієї угоди.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не пересвідчився, що ця угода дійсно відповідає інтересам обвинуваченої ОСОБА_6 , зокрема у частині, що стосується узгодженого покарання, не дав оцінку співмірності цього покарання інкримінованому обвинуваченій правопорушенню, тобто не пересвідчився, що при укладені угоди враховані положення ст.65 КК України.

Крім того, у вироку зазначено, що обвинувачена визнала себе винною у інкримінованому правопорушенні, що стало однією з підстав для затвердження угоди.

Однак, як свідчать матеріали провадження (аудіозапис судового засідання), суд не пересвідчився, що ОСОБА_6 правильно розуміє суть висунутого їй обвинувачення.

Так, у судовому засіданні стосовно обставин справи ОСОБА_6 зазначила, що прийшла до своєї сестри додому. Двері будинку були відчинені. Вона зайшла і побачила якісь пакет та взяла його. Мету та мотив своїх дій не пояснила. В подальшому, зазирнувши в пакет, вона побачила, що в ньому містяться дитячі речі. Коли дізналася, що з будинку сестри зникли речі, що належали ОСОБА_9 , сама зателефонувала дільничному інспектору поліції та повідомила, що речі в неї. Всі речі були повернуті потерпілій.

Враховуючи викладене, не можна стверджувати, що ОСОБА_6 погодилась з обставинами, які вказані в обвинувальному акту, оскільки лишились не з`ясованими мета та мотив її дій.

Колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини свідчать про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 374 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах провадження не міститься витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію даного провадження.

Разом з цим, відповідно до вимог ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається.

Відсутність в матеріалах кримінального провадження вказаних відомостей позбавляє колегію суддів можливості перевірити, чи дотримано органом досудового розслідування зазначених вимог Закону, в тому числі зважаючи на те, що в обвинувальному акті та в доданому до нього реєстрі матеріалів досудового розслідування містяться суперечливі відомості щодо дати внесення до ЄРДР відповідних відомостей (згідно з актом, провадження зареєстровано в ЄРДР 17 серпня 2016 року, відповідно до реєстру - 18 серпня 2016 року).

Викладене лишилось поза увагою суду першої інстанції.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, є істотними, оскільки потягли, в т.ч. порушення права обвинуваченої на захист, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а тому, на підставі ст.ст.409, 412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані недоліки та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 03 січня 2017 року, яким під час підготовчого судового засідання затверджено угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_6 від 28 листопада 2016 року, і ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4