АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/145/17 Справа № 707/475/16-к Категорія: ч.2 ст. 286, ч.1 ст.135 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої - захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тальне Тальнівського району Черкаської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, на утриманні має 2-х неповнолітніх дітей, працюючого водієм ЗАТ «Юрія», раніше не судимого,-

Засуджено:

- за ч.2 ст.286 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керування на 2 роки;

- за ч.1 ст.135 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначено покарання у виді 5 /пяти/ років позбавлення волі з позбавленням права керуванням транспортними засобами строком на 2 два/ роки.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 залишений попередній - тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 25.11.2015 року (дата його затримання) по 22.11.2016 року (дата ухвалення даного вироку).

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 25.11.2015 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 у відшкодування матеріальної шкоди 18 730 грн., та моральної шкоди 250 000 гр..

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз по справі на загальну суму 613,80грн..

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджений за те, що він, 23 листопада 2015 року близько 17-00 год., керуючи автомобілем ВАЗ-21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул.. Жовтневій в Червона Слобода Черкаського району Черкаської області в напрямку м. Черкаси, біля перехрестя з вул.. Ватутіна в порушення вимог п.п 2.3 б); 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, у темну пору доби, в умовах недостатньої видимості не контролював швидкість руху автомобіля яким керував, щоб мати змогу зупинити и його в межах видимості дороги, у разі виникнення небезпеки для його руху, яку він спроможній був об`єктивно виявити, не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших транспортних засобів її в результаті чого скоїв наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, що згідно висновку судово-медичної експертизи від 25.11.2015 року. № 03-01/911 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень від яких вона загинула на місці події. Причиною смерті потерпілої стала черепно-мозкова травма у вигляді перелому основи та склепіння черепа з крововиливами, закрита травма грудної клітки та живота у вигляді крововиливів, травми кінцівок у виді переломів обох стегон.

Між отриманими сполучною травмою голови, тулуба і кінцівок та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок.

Порушення вимог п.п. 2.3 б); 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України водієм автомобіля ВАЗ-21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_12 ..

Крім цього, ОСОБА_7 керуючи автомобілем ВАЗ-21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись по вул.. Жовтневій в Червона Слобода Черкаського району Черкаської області в напрямку м. Черкаси біля перехрестя з вул.Ватутіна скоїв наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_12 в результаті дорожньо-транспортної пригоди та отриманих травм остання померла, в порушення вимоги п.2.10 а), г) Правил дорожнього руху останній не зупинив керований ним транспортний засіб, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_12 , не викликав карету швидкої допомоги та з місця злочину зник.

В апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, вважає вирок суду незаконним у звязку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості. Судом 1 інстанції не враховано, що ОСОБА_7 не виявив жодних ознак каяття та незважаючи на наявність беззаперечних доказів про підтвердження його вини у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, обвинувачений вину не визнав, не відшкодував збитки потерпілій, не вжив відповідних заходів до їх відшкодування. Просив постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а за ч.1 ст.135 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання, остаточно призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду 1 інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати за відсутністю складу злочину. В разі доведення його вини, просить зменшити суму заявленого потерпілою цивільного позову та провести повне судове слідство, дослідити всі докази сторони обвинувачення та сторони захисту, допитати всіх свідків, які були допитані в суді 1 інстанції;

- адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду 1 інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.256 та ч.1 ст.135 КК України виправдати у звязку із відсутністю складу злочину. Провести повне судове слідство, дослідити всі докази сторони обвинувачення та сторони захисту, допитати всіх свідків, які були допитані в суді 1 інстанції; та в сукупності даних доказів прийняти законне та вмотивоване рішення. При цьому зазначає, що в порядку ст.243 КПК України, стороною захисту самостійно залучено експерта НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області, на договірних умовах, для проведення автотехнічної експертизи, вихідні дані для проведення експертного дослідження надані з матеріалів кримінального провадження.

Згідно висновку автотехнічної експертизи №4/341 від 14.04.2016 року, зокрема відповіді на питання № «У момент виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля ВАЗ 21051 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди». На даний момент в матеріалах кримінального провадження наявні два висновки автотехнічної експертизи, які суперечать один одному. Підставою притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності являється висновок автотехнічної експертизи №4/543 від 17.12.2015 року у виконанні експертів ЧНДКЦ, згідно якого, водій ОСОБА_7 в момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний в постанові, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. Сторона захисту не погоджується з вказаним висновком експерта та вважає його не повним та необ`єктивним

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_13 , які заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити їхні апеляційні скарги в повному обсязі, доводи представника потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, провівши за клопотанням учасників кримінального провадження часткове дослідження доказів, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 та про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України правильно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на те, що вирок суду є необґрунтований з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного вирушення вимог процесуального закону не грунтуються на матеріалах справи.

Доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про те, що висновок експерта автотехнічної експертизи №4/543 від 17.12.2015 року є не повним та необгрунтованим є безпідставними, оскільки дана експертиза проведена на підставі всіх обєктивних даних, які були добуті при проведенні слідчих дій. Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що в матеріалах кримінального проавдження також є висновок автотехнічної експертизи №4/341 від 14.04.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом екстренного гальмування в умовах місця пригоди є необгрунтованими.

За клопотанням сторони захисту, апеляційним судом проведено часткове дослідження доказів, в тому числі двох автотехнічних експертиз.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, захисником ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого на договірних умовах було самостійно залучено експерта НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області для проведення автотехнічної експертизи.

Згідно даного висновку №4/341 від 14.04.2016 року, у момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний у клопотанні захисника про проведення експертизи, водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом застосування екстренного гальмування в умовах місця пригоди.

За клопотанням сторони захисту, безпосередньо дослідивши в ході апеляційного розгляду справи вищевказаний висновок експерта №4/341, колегія суддів відкидає його як доказ невинуватості ОСОБА_7 , оскільки він призначений та проведений через 5 місяців після ДТП і заснований на змінених показах обвинуваченого, які на думку колегії суддів направлені на зміну вихідних даних для проведення експертизи, щоб її результатом стала неможливість водієм уникнути наїзду на пішохода.

Суд, який здійснює розгляд справи, керуючись законом, оцінює висновок за своїм внутрішнім переконанням, заснованим на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Висновок експерта не є особливим доказом і оцінюється за загальними правилами оцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що при проведення експертизи № 4/543 від 17.12.2015 року додержані всі вимоги закону при призначенні експертизи, дотримані права учасників процесу при призначенні і проведенні експертизи і висновки експерта достатньо мотивовані. Тому колегія суддів не може ставити під сумнів достовірність та обєктивність висновків автотехнічної експертизи № 4/543 від 17.12.2015 року, а суд 1 інстанції обєктивно вважає моментом виникнення небезпеки для руху обвинуваченого ОСОБА_7 момент, коли він повинен був побачити малолітню ОСОБА_12 становить 79 метрів метрів. Отже, як би водій ОСОБА_7 був уважним і стежив за

дорожньою обстановкою та відповідно реагував на її зміну, то данної трагедії можливо було уникнути.

Крім того, колегія суддів враховує, що дана експертиза №4/543 від 17.12.2015 року, була призначена 01.12.2015 року, тобто через 9 днів після скоєння ДТП і при її призначенні задані об`єктивні та достовірні вихідні дані, які отримані практично відразу після ДТП. Отже, колегія суддів вважає, що висновки експерта №4/543 від 17.12.2015 року є належним доказом вини ОСОБА_7 і не протирічать іншим доказам у справі, в їх сукупності.

Мотивуючи висновки суду про винність ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд обгрунтовано послався на дані висновку судово-автотехнічної експертизи від 17 грудня 2015 року, в якій зазначено, що у дорожній обстановці, що склалась 23 листопада 2015 року близько 17-ої години, водій автомобіля ВАЗ-21051 державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. В момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний у постанові, водій автомобіля ВАЗ 21051 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. За обставин зазначених у постанові про призначення експертизи, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, з технічної точки зору, знаходиться не вжиття водієм ОСОБА_7 заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу з метою уникнення наїзду на пішохода ОСОБА_12 .

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними по справі доказами та досліджені судом, а саме:

- даними протоколу огляду місця події від 23 листопада 2015 року, що в с.Червона Слобода Черкаського району по вул.Жовтневій біля заїзду на вул.Ватутіна на правому узбіччі зі сторони м.Черкаси знаходився труп ОСОБА_12 ;

- даними висновку судово-медичної експертизи в якій містяться дані про те, що смерть ОСОБА_12 є сполучна травма голови, тулуба та кінцівок, що ускладнилась розвитком шоку. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих предметів та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Враховуючи локалізацію та напрямок травмуючої сили контактування відбулося зовнішньою поверхнею лівого стегна, при цьому потерпіла знаходилась у вертикальному положенні, а локалізація та висота розташування переломів стегна, не виключає можливості, що наїзд спричинений легковим автомобілем;

- даними протоколу, схеми та фототаблиці слідчого експерименту від 25 листопада 2015 року, яке розпочате о 19 год.40 хв. з участю підозрюваного ОСОБА_7 з якого вбачається, що останній вказав на місце наїзду на ОСОБА_12 на вул. Жовтневій в с.Червона Слобода, після чого він з місця пригоди зник;

- показами свідка ОСОБА_11 про те, що її донька ОСОБА_12 загинула в результаті дорожньо-транспортної пригоді 23 листопада 2015 року близько перехрестя вулиць Жовтневої та Ватутіна в с.Червона Слобода Черкаського району є її рідною дочкою. Дитина загинула близько 17-ої години коли поверталась зі школи . На неї був здійснений наїзд легковим автомобілем, пізніше їй стало відомо, що автомобілем керував ОСОБА_7 . Вказала, що про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної і моральної шкоди нею заявлений цивільний позов;

- показами свідка ОСОБА_15 про те, що 23.11.2015 року близько 17-00 він стояв на зупинці«Дитячий садочок» по вул. Жовтневій в с. Червона Слобода. Було темно, погода була сухою. Бачив, як зі сторони с .Леськи в напрямку м. Черкаси на великій швидкості (90-100) км/год рухався автомобіль, фари були

включені на ближнє світло. Потім почув сильний удар, подумав, що автомобіль наїхав на тварину (собаку), після удару автомобіль захитало в сторони. Водій автомобіля зменшив швидкість, вирівняв автомобіль і не зупиняючись поїхав далі набираючи швидкість. Він у свою чергу побіг до місця удару і побачив дівчинку, що лежала за межами проїзної частини на протилежній стороні руху автомобіля. Автомобіль, що скоїв наїзд на дитину був ВАЗ 2105 або 2107 моделі, пізніше йому стало відомо, що автомобілем керував ОСОБА_7 ;

- показаннями неповнолітнього ОСОБА_16 , який показав, що 23 листопада 2015 року близько 17-00 він в якості пасажира їхав на автомобілі ВАЗ-21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 який рухався по вул.. Жовтневій в Червона Слобода Черкаського району в напрямку м. Черкаси. За кермом був його батько ОСОБА_7 . На вулиці було темно. Раптово побачив силует людини, відчув удар в передню частину автомобіля. Після наїзду батько не зупинився, продовжив рух автомобіля, не надавши допомоги потерпілій людині;

- даними висновку додаткової судово-медичної експертизи від 27.01.201 року, що враховуючи «чисельність та тяжкість ушкоджень, ймовірно що смерть наступила на протязі нетривалого часу після їх спричинення, що потерпіла ОСОБА_12 не могла жити, навіть у разі надання їй своєчасної кваліфікованої медичної допомоги;

- даними протоколу огляду місця події від 24 листопада 2015 року відповідно до якого в домоволодінні по АДРЕСА_1 в металевому гаражі виявлений автомобіль ВАЗ-21051 державний номер НОМЕР_1 білого кольору, яким 23.11.2015 року керував ОСОБА_16 в даного автомобіля виявлена відсутність блоку лівої фари та лобового скла. На кузові автомобіля лівої фари виявлені сліди бурої речовини схожої на кров.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд 1 інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, а тому посилання обвинуваченого та його захисника про те, що висновки суду щодо доведеності вини ґрунтуються на припущеннях, суд не перевірив усіх доказів у справі, висновки суду, викладені у вироку не підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні - не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляцій.

Крім того, суд 1 інстанції вірно врахував, що в діях неповнолітньої ОСОБА_12 мається порушення Правил дорожнього руху України, що також привели до даної дорожньо-транспортної пригоди, однак дана обставина не звільняє ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за скоєне.

Колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції правильно оцінив покази ОСОБА_7 щодо невизнання вини, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне та дані покази спростовуються висновками автотехнічної експертизи та показами свідка ОСОБА_15 .

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про достатність доказів, які свідчать та підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України. Тому доводи обвинуваченого та його захисника щодо невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення спростовуються вище наведеними доказами, яким надана обгрунтована юридична оцінка.

Колегія суддів вважає, що апеляція прокурора щодо м`якості покарання призначеного ОСОБА_16 задоволенню не підлягає, оскільки при призначенні покарання суд 1 інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини справи, дані про особу засудженого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку в лікарів

нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Отже, з урахуванням викладених обставин, даних про особу обвинуваченого, суд 1 інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.ч.2,3 ст.50 КК України може бути досягнута при призначені ОСОБА_16 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. При цьому судом 1 інстанції вірно враховано, що обвинувачений ОСОБА_14 своєї вини повністю не визнав, враховуючи те, що загинула малолітня дитина, і що ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення переховувався від органів досудового розслідування, відшкодував частково шкоду потерпілій у розмірі 2000 (дві) тисячі гривень, за відсутністю обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів погоджується з доводами суду 1 інстанції, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливо лише при призначенні покарання на певний строк, при цьому призначене покарання не є мінімальним.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції з порушенням закону вирішив питання в частині розв`язання цивільного позова ОСОБА_11 .

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись КПК України, відповідними нормами ЦПК України, роз,ясненнями ПВСУ №3 від 31.03.1989 року.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, заподіянної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Колегія суддів вважає, що судом 1 інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову не виконані, оскільки у даному вироку взагалі не вказані мотиви задоволення цивільного позову ОСОБА_11 , не вказані докази якими підтверджується сума задоволеного позову, не наведені розрахунки з приводу того чому саме в такому розмірі задоволено позов та не вказано з яких міркувань при цьому виходив суд.

У зв`язку з вищенаведеним колегія суддів вважає, що апеляційна скарги прокурора до задоволення не підлягає, що стосується апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , то вони підлягають до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції зміні, даний вирок в частині розв`язання цивільного позову слід скасувати з призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 змінити, даний вирок в частині розв`язання цивільного позова ОСОБА_11 до ОСОБА_7 скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в іншому складі суду.

В решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання його копії.

Головуючий :

Судді :