Ухвала
іменем україни
27 червня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурораОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002017 щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гандрабур Ананьївського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ст. 395 КК,
установив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , посилаючись на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалені щодо нього судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Аргументуючи свою позицію скаржник зазначає, що місцевий суд не дав належної оцінки зібраним доказам й ухвалив незаконний обвинувальний вирок; апеляційний суд не звернув на це уваги, крім того, здійснивши провадження за відсутності захисника, порушив право засудженого на захист.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

За вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 березня 2016 року ОСОБА_5 було засуджено до покарання: за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна; за ст. 395 КК у виді арешту на строк 6 місяців, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Судом ОСОБА_5 визнано винуватим у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду; у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров?я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства, а також із проникненням у житло, вчинених за обставин, викладених у вироку.
Відповідно до висновків суду, щодо ОСОБА_5 , засудженого вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року за ч. 1 ст. 121 КК, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року було встановлено адміністративний нагляд на строк 12 місяців і покладено певні обмеження, в тому числі його зобов`язано щоденно перебувати з 22.00 до 05.00 год. наступної доби за визначеною для постійного проживання адресою, заборонено виїзд із населеного пункту за місцем цього проживання без дозволу керівництва територіального РВ УМВС України. Із вказаною ухвалою суду ОСОБА_5 було ознайомлено 21 липня 2015 року, за його заявою встановлено постійне місце проживання й попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 395 КК у випадку порушення правил адміністративного нагляду. Однак ОСОБА_5 07 серпня 2015 року близько 05.00 год. умисно з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин та без дозволу Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області, самовільно залишив місце проживання м. Аніньїв 1 та в період з 07 по 10 серпня 2015 року проживав у будинку АДРЕСА_2 , а з 11 по 13 серпня 2015 року у будівлі поблизу будинку АДРЕСА_3 .

Крім того, 13 серпня 2015 року близько 19.00 год. ОСОБА_5 у стані алкогольного сп?яніння, проникнувши у приміщення на АДРЕСА_3 , вчинив напад на ОСОБА_8 . Приставивши до шиї останньої ножа та погрожуючи їй вбивством, ОСОБА_5 висловив вимогу передати йому кошти. Оскільки потерпіла чинила опір, ОСОБА_5 повалив її на підлогу, завдав численних ударів ножем у голову та шию, заподіявши легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров?я. Після цього він заволодів належними ОСОБА_8 золотими сережками вартістю 3000 грн.

Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 16 серпня 2016 року залишив без змін указаний вирок.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, про необхідність скасування ухвали апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв?язку з чим часткове задоволення поданої скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що вона підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_5 заперечує повноту судового розгляду та відповідність висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, тоді як перегляд цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у вороку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення, а виходить з обставин, установлених судом.

У силу п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, у випадку, коли його участь є обов`язковою.
За приписами ч. 1 ст. 52 КПК у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів участь захисника є обов`язковою. Згідно з ч. 5 ст. 12 КК особливо тяжким є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п?ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_9 було засуджено в тому числі за ч. 3 ст. 187 КК, санкція якої передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. Отже, згаданий злочин, є особливо тяжким. Тому, участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов?язковою.
Проте апеляційний суд усупереч законодавчих приписів здійснив розгляд провадження за відсутності захисника, порушивши таким чином право ОСОБА_5 на захист, про що слушно йдеться в касаційній скарзі.
За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 не можна вважати законною, адже її було постановлено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Тому зазначене рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, розглянути справу з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого та інші його доводи в касаційній скарзі й ухвалити рішення, яке відповідає ст. 370 КПК.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 серпня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3