АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно засудженого ОСОБА_7 та направлено його для відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2016 року.

На вказану ухвалу суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи ухвалу суду суворою, просить її скасувати та дати йому можливість довести, що він гідний знаходитись у соціальному соціумі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після його засудження з іспитовим строком, він весь цей час знаходився біля свого батька, за яким мусив доглядати, у зв`язку з його хворобою, так як він є єдиною рідною людиною та опорою для нього. А щодо адреси, яку він дав слідчому, то це він зробив не навмисно, оскільки він сам не місцевий і чітко назву вулиці не пам`ятав, тому, коли у нього спитали адресу, він і вказав замість АДРЕСА_1 , але ж номер будинку та квартири не наплутав і вони відповідають дійсності. При цьому, він також вказав адресу, де прописаний разом з батьком, що теж підтверджує, що він не мав наміру давати несправжню свою адресу.

________________________________________
Справа №11-кп/796/1869/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ст. 537 КПК України Доповідач ОСОБА_1

Про те, що у нього не було наміру ухилятися чи тікати, вказує і те, що він з`явився до суду за першим викликом. Однак судом не було прийнято до уваги всі ці його доводи, його навіть не стали слухати, і на його прохання дати можливість надати всі відповідні підтверджуючі довідки про хворобу його батька та необхідність стороннього догляду, суд не звернув уваги. Також суд не дав можливості заслухати його батька, який підтвердив би, що він дійсно увесь цей час знаходився поруч з ним.

Таким чином, на думку апелянта, він не мав змоги повноцінно захищатись, та не мав можливості довести, що не мав наміру порушувати покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку.

Інші учасники судового процесу дану ухвалу не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку доводів апеляційної скарги, який при цьому, уточнивши свої вимоги, просив скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні подання Кримінально-виконавчої інспекції, та захисника, котрий, підтримавши апеляційну скаргу з уточненнями до неї засудженого, вказав, на незаконність дій інспектора КВІ, який викликав ОСОБА_7 на 25.03.2016 року, але вже 24.03.2016 року здійснив вихід за адресою місця його проживання, відсутність доказів виклику ОСОБА_7 до інспекції та за якими адресами вони направлялися, та відповідно на необґрунтованість висновків суду про наявність підстав для задоволення подання КВІ через неявку засудженого до інспекції два і більше разів без поважних причин, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали провадження з розгляду подання Солом`янського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції в м. Києві та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2016 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2008 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України його було звільнено від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, з покладенням на нього обов`язків, згідно із ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись на реєстрацію.

Як визначено у ст. 163 КВК України, нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року зазначено, що ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що належить до Солом`янського району м. Києва.

21 березня 2016 року Солом`янським районним відділом кримінально-виконавчої інспекції в м. Києві вирок був прийнятий до виконання (а.с. 7 матеріалів особової справи).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього вироком суду обов`язків, необхідності його ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання, а також попередження його про наслідки невиконання покладених на нього судом обов`язків, інспектором Солом`янського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції в м. Києві 21.03.2016 року було здійснено виклик ОСОБА_7 до кримінально-виконавчої інспекції на 25.03.2016 року за вказаною адресою його проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 49 матеріалів особової справи).

Водночас, інспектором Солом`янського РВ КВІ м. Києва 24.03.2016 року було здійснено і вихід за адресою місця проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_2 , в ході якого встановлено, що ОСОБА_7 за цією адресою не проживав і не проживає.
При цьому, у призначений день 25.03.2016 року на виклик до Солом`янського РВ КВІ м. Києва ОСОБА_7 не з`явився.

Тобто ОСОБА_7 умисно надав неправдиву інформацію щодо місця свого проживання та перебування, у зв`язку з цим інспектором Солом`янського РВ КВІ м. Києва, відповідно до ч. 1 ст. 164 КВК України, були проведені першочергові розшукові заходи на встановлення місця проживання та перебування ОСОБА_7 в м. Києві, в ході яких позитивного результату отримано не було, і додатково за адресою його місця реєстрації: АДРЕСА_3 , де мешкає його батько ОСОБА_9 , який пояснив, що ОСОБА_10 працює неофіційно в м. Києві, і з листопада 2015 року вдома не був.

Отже, наведені в поданні Солом`янського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва обставини, вказують на умисне невиконання ОСОБА_7 покладених на нього вироком суду, у зв`язку із застосуванням ст. 75 КК України, обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, зокрема обов`язку щодо повідомлення зміни місця проживання, з чим погодився суд першої інстанції, визнавши, що таким чином ОСОБА_7 не бажає стати на шлях виправлення, тому задовольнив вказане подання та скасував ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання і направив його для відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2016 року.

З таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, а ці обставини об`єктивно підтверджуються матеріалами особової справи ОСОБА_7 .

Доводи ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що, вказуючи адресу свого проживання по АДРЕСА_2 , він не мав умислу повідомити слідчому та суду неправдиві відомості щодо місця свого проживання, що унеможливило в подальшому виконання вироку, оскільки він не місцевий та не пам`ятаючи назви вулиці, де проживав в м. Києві, помилково вказав вул. Пітерську, правильно зазначивши номер будинку та квартири, хоча насправді проживав по АДРЕСА_1 , - не заслуговують на увагу суду, оскільки і такої вулиці, як Петровської, в м. Києві взагалі не має.
До того ж, під час розгляду Шевченківським районним судом м. Києва кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , останній не перебував під вартою, а тому впродовж всього періоду розгляду судом провадження щодо нього мав можливість з`ясувати назву вулиці, де він фактично проживав, про що в обов`язковому порядку повинен був повідомити суду, чого не зробив.
Тим більше, що за поясненнями ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, після постановлення вироку він давав підписку щодо необхідності його явки до Кримінально-виконавчої інспекції, в якій також зазначав адресу місця свого проживання: АДРЕСА_2 , хоча за його ж твердженнями в апеляційній скарзі і поясненнями в апеляційному суді одразу після постановлення вироку він виїхав та проживав за місцем реєстрації по АДРЕСА_3 , де доглядав за своїм хворим батьком, але в той же час це спростовується наявними в матеріалах особової справи поясненнями батька ОСОБА_7 ОСОБА_9 про те, що його син ОСОБА_10 працює неофіційно в м. Києві, і останній раз в м. Миколаїв був в листопаді 2015 року (а.с. 39 особової справи).

Отже, така позиція ОСОБА_7 щодо неправильного повідомлення фактичного місця свого проживання та перебування і його поведінка щодо навмисного нез`явлення до органу виконання покарань, вказує на наявність в нього умислу щодо невиконання покладених на нього вироком суду обов`язків зокрема обов`язку повідомляти про зміну місця проживання і уникнення відбування покарання взагалі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невиконання ОСОБА_7 обов`язків, покладених на нього вироком суду, та обгрунтовано направив його для відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно засудженого ОСОБА_7 та направлено його для відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2016 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________________ ___________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3