АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/5498/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/137/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

засудженого вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 22

червня 2015 року за ст. 260 ч.2, 71,72 КК України до покарання у вигляді 3 років 1

місяця позбавлення волі

щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7

засуджений - ОСОБА_6

представник КВК №80 - ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 22 червня 2015 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 260, 71,72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року, на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 06 березня 2015 року по 23 липня 2015 року.

08 грудня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від13 січня 2017 року у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що під час судового засідання матеріалами та документами особової справи засудженого ОСОБА_6 не підтверджено факт виправлення останнього, та не надано переконливих даних про те. що процес виправлення засудженого ОСОБА_6 досяг стадії, на якій подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд безпідставно, на думку апелянта, відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, та не врахував що під час перебування у місцях позбавлення волі він не порушував режим утримання та не має стягнень, за останні 5 місяців має 2 заохочення, працевлаштований, злочин, за який він відбуває покарання є злочином невеликої тяжкості, провину у вчиненому злочині він визнав повністю, щиро розкаявся, у зв`язку із чим, на думку апелянта, у суда були всі підстави для задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення. Крім того, в тексті оскаржуваної ухвали є посилання на засудженого « ОСОБА_9 », що на думку апелянта, доводить, що суд першої інстанції прийняв рішення про відмову в його клопотанні щодо умовно-дострокового звільнення без ретельного вивчення його особи.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді засуджений ОСОБА_6 просив задовольнити його апеляційну скаргу та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково; прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважав ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою; представник КВК №80 поклався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 в порядку підготовки провадження до апеляційного розгляду, обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є сумлінна поведінка засудженого і ставлення до праці.

П. 15 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання застосовуються суддею районного (міського) суду за місцем відбування засудженим покарання за спільним поданням органу, що відає виконанням покарання та спостережної комісії. Тому висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

При цьому, Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст.82 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що матеріалами провадження та матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_6 не підтверджено, що останній довів своє виправлення.

З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 , який за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується позитивно, стягнень не мав, має 2 заохочення, дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується у роботі, виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень навичок, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Але, з витягу із протоколу засідання комісії КВК №80 від 08 грудня 2016 року за №43 вбачається, що адміністрація установи виконання покарань відмовила ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання, як такому, котрий не довів свого виправлення (а.о.с. 33).

Як на думку колегії суддів, засуджений ОСОБА_6 , якй засуджений за скоєння тяжкого злочину, став на шлях виправлення лише наприкінці 2016 році, безпосередньо перед розглядом питання про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що постійним місцем мешкання засудженого ОСОБА_6 є м. Лисичанськ Луганської області, яке на даний час визнане місцем проведення АТО, що на думку колегії суддів унеможливлює контролювання поведінки засудженого під час відбування ним умовно-дострокового звільнення.

Також колегія враховує, що ОСОБА_6 , засудженому за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року, відповідно до ст. 72 КК Українивже було зараховано строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 06 березня 2015 року по 23 липня 2015 року.

За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, та підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4