№ провадження 11-кп/781/59/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.02.2017 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0007976 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.10.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей 2008 р. та 2016 р. народження, громадянина України, раніше судимого:

1) 16.09.2015 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ст. 185 ч. 3 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 3 роки;

2) 21.04.2016 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.12.2016 року вирок змінено, ОСОБА_7 засуджено за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2015 року, за яким ОСОБА_7 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі на строк 4 років 3 місяців, та згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки - виконується самостійно
засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано покарання, призначене за вироком Кіровського районого суду м. Кіровограда від 21.04.2016 року, та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 10 592,20 грн. та моральну шкоду 2500 грн.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду, а кримінальне провадження щодо останнього закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому діянні визнає. Проте повідомив, що не пам`ятає як викрадав ланцюжок з шиї потерпілої. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не пам`ятає обставин вчинення ним злочину, при цьому визнає свою вину у вчиненому, нею було заявлено клопотання про призначення судової-психіатричної експертизи, з метою встановлення чи усвідомлює ОСОБА_7 значення свої дій, однак в задоволенні зазначеного клопотання судом було відмовлено. Крім того, вказує, що огляд місця події 25.06.2016 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 вказала на місце, де невідомий чоловік відкрито викрав її золотий ланцюжок проведено до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також, матеріали кримінального провадження не містять даних про включення слідчого ОСОБА_10 до групи слідчих. Крім того, слідчу дію, а саме пред`явлення особи для впізнання від 25.06.2016 року проведено також з порушенням ст.214 та ст.228 КПК України. Вказує, що висновки судово-медичних експертиз №984 від 27.06.2016 року та №1119/984 від 20.07.2016 року проведено на підставі постанови слідчого ОСОБА_10 , який не мав процесуального права на призначення зазначеної експертизи, оскільки не входив до складу слідчо- оперативної групи. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції призначаючи покарання не врахував те, що станом на 12.10.2016 року вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.04.2016 року щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили. А відтак вважає, що суд в даному випадку не міг застосовувати ст. 71 КК України, та призначати покарання за сукупністю вироків. Крім того, вважає, що судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано ст. 72 КК України, не враховано строк попереднього ув`язнення, відповідно до співвідношення один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 25.06.2016 року близько 18.45 год., знаходячись між будинками АДРЕСА_2 , керуючись виниклим умислом, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи цілеспрямовано, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи, підійшовши ззаду до ОСОБА_8 , яка проходила по вказаній ділянці місцевості, умисно 2 руками зірвав з її шиї золотий ланцюжок, завдавши при цьому останній тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 10592, 20 грн.

Заслухавши доповідача, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі допиту потерпілої, дослідження матеріалів кримінального провадження, заслухавши в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які просили зменшити призначене покарання, думку прокурора, потерпілу ОСОБА_8 про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляційної скарги, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Так, під час апеляційного розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 скористався положеннями ст.63 Конституції України та відмовився надавати показання.

Однак, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що він ввечері 25.06.2016 року йшов по вул. Яновського у м. Кропивницькому до себе додому, що було далі не пам`ятає, потім його схопили двоє молодиків, які відвели його до поліцейського автомобіля. Відкрите викрадення золотого ланцюжка у ОСОБА_8 в той день він не пам`ятає.

Водночас, в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 пояснювала, що 25.06.2016 року, у вечірній час вона разом з малолітньою дитиною проходила по вул. Яновського у м. Кропивницькому. Молодий хлопець, поблизу якого вона проходила, напав на неї заду, схопив двома руками за золотий ланцюжок на її шиї та почав зривати його. Вона схопилася своїми руками за ланцюжок, почала кричати та кликати на допомогу, оскільки злякалася за себе та за дитину, яка почала плакати. Проте, нападник, як їй стало відомо згодом - ОСОБА_11 , свої дії не припинив, зірвав з неї ланцюжок та почав тікати, при цьому у неї в руках залишився золотий кулон. На її крик про допомогу прибігло двоє хлопців, які вискочили зі свого автомобіля, погналися за ОСОБА_7 та, затримавши його, повернулися до неї. Потім вони передали останнього працівникам поліції, які прибули на місце. Від дій ОСОБА_12 у неї утворилися легкі тілесні ушкодження.

Крім того, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України підтверджується показаннями як самої потерпілої ОСОБА_8 , так і показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснювали, що ввечері в один з днів червня 2016 року, коли вони разом знаходились в автомобілі на вул. Яновського у м. Кропивницькому, то почули жіночий крик про допомогу. Побачили, як від молодої жінки, яка була з маленькою дитиною та плакала, тікає молодий хлопець, та зрозумівши, що відбулося пограбування, почали вдвох переслідувати останнього, якого змогли наздогнати поблизу Дендропарка м. Кропивницького, при цьому цей чоловік, як їм стало відомо згодом - ОСОБА_11 , сказав, що викрадений ланцюжок зкинув та намагався домовитись з ними приховати грабіж, але вони повернули ОСОБА_15 на місце злочину, де передали його працівникам поліції.

Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення доведена наступними письмовими доказами:

-протоколом огляду місця події від 25.06.2016 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 вказала на місце на вул. Яновського у м. Кропивницькому, де 25.06.2016 року невідомий чоловік відкрито викрав її золотий ланцюжок (т. 1, а.п. 11);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.06.2016 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка 25.06.2016 року на вул. Яновського у м. Кропивницькому відкрито викрав її золотий ланцюжок (т. 1, а.п. 19-20);

-висновком судово-медичної експертизи № 984 від 27.06.2016 року, згідно якого виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді саден по передній поверхні шиї справа і зліва, синців в підключичній ділянці справа відносяться до легких тілесних ушкоджень, які могли утворитися 25.06.2016 року від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами) (т. 1, а.п. 22);

-протоколом слідчого експерименту від 16.07.2016 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 на місці показала, як ОСОБА_7 25.06.2016 року на вул. Яновського у м. Кропивницькому відкрито викрав її золотий ланцюжок та завдав їй тілесні ушкодження (т. 1, а.п. 23-31);

-висновком судово-медичної експертизи N 1119/984 від 20.07.2016 року, згідно якого виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді саден по передній поверхні шиї справа і зліва, синців в підключичній ділянці справа могли утворитися за обставин, на які вказує ОСОБА_8 в протоколі слідчого експерименту від 16.07.2016 року (т. 1, а.п. 34);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.06.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка 25.06.2016 року на вул. Яновського у м. Кропивницькому відкрито викрала у ОСОБА_8 її золотий ланцюжок (т. 1, а.п. 39-40);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.06.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_14 вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка 25.06.2016 року на вул. Яновського у м. Кропивницькому відкрито викрала у ОСОБА_8 її золотий ланцюжок (т. 1, а.п. 45-46);

-висновком судово-товарознавчої експертизи № 249 від 12.07.2015 року про вартість викраденого у ОСОБА_8 майна (т. 1, а.п. 52-54);

Таким чином, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого досудовим розслідуванням, підтверджується достовірними та належними доказами, що їх наведено вище, - показаннями потерпілої, свідків, письмовими матеріалами.

Підстави ставити під сумнів правдивість показань потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , як на тому наполягає сторона захисту у апеляційній скарзі, у колегії суддів відсутні.

Вказані докази у їх сукупності досліджено судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, їм надано відповідної юридичної оцінки, та на підставі об`єктивно встановлених обставин кримінального провадження, які підтверджені вказаними доказами, суд першої інстанції прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та ухвалив стосовно нього обвинувальний вирок.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 06.11.2009 року грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Оскільки ОСОБА_7 відкрито викрав у потерпілої золотий ланцюжок у присутності малолітньої дитини, і остання усвідомлювала протиправний характер дій обвинуваченого, який в свою чергу усвідомлював, що його дії помічені і оцінюються як викрадення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що слідчий ОСОБА_10 не був наділений повноваженнями та не мав законних підстав для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, оскільки доручення про проведення досудового розслідування без підпису та матеріали провадження не містять даних про включення його до групи слідчих, не заслуговують на увагу та не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до вимог частини першої статті 214 кримінального процесуального кодексу України, слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

При цьому, пунктом першим частини другої статті 39 цього Кодексу визначено, що саме керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження було встановлено, що в них міститься доручення про проведення досудового розслідування надане в.о. заступника начальника Кіровоградського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_16 саме слідчому ОСОБА_10 .

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження прокурором було надано доручення про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0007976 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, з підписом в.о. заступника начальника Кіровоградського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_16 , яке зберігалося в архіві поліції, так як доручення виготовляється в декількох екземплярах. А не підписаний екземпляр в справі міг бути долучений з технічних причин.

Окрім того, про вказані обставини обвинувачений в суді першої інстанції не наголошував, а тому вказані обставини і не були предметом перевірки суду першої інстанції.

Таким чином, дослідивши під час судового слідства наданий прокурором згаданий екземпляр доручення, колегія суддів приходить до висновку, що порушень КПК з цього приводу не було.

Щодо доводів адвоката обвинуваченого про те, що огляд місця події проведений до внесення заяви про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, то вони є безпідставними.

Так, прокурор наполягав на законності проведення огляду, посилаючись, що у відповідності до ст. 214 КПК України огляд місця події може бути у невідкладних випадках проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Згідно з вимогами частин 2, 3 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду. З урахуванням наведеного, огляд місця події є єдиною слідчою дією, що у невідкладних випадках може проводитись до початку внесення даних про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як встановлено апеляційним судом, в оскаржуваному судовому рішенні при наданні оцінки доводам сторони захисту, - вказані слідчі дії були невідкладними, проводилися безпосередньо після отримання відомостей про кримінальне правопорушення, спрямовані на здобуття доказів, що могли б бути втрачені у разі зволікання з проведенням даних слідчих дій.

Тому, на підставі проведеного огляду місця події від 25.06.2016 року дані про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.06.2016 року та слідчим ОСОБА_10 проведено ряд слідчих дій до винесення постанови про створення групи слідчих у кримінальному провадженні.

Є також необґрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника, про те, що слідчий ОСОБА_10 не мав права виконувати такі слідчі дії, як пред`явлення особи для впізнання від 26.06.2016 року та призначення своїми постановами від 26.06.2016 року та 18.07.206 року судово-медичних експертиз, так як дане спростовується вище вказаним дорученням про проведення досудового розслідування саме ОСОБА_10 .

Крім того, як встановлено матеріалами кримінального провадження, висновок експерта №1119/984 від 20.07.2016 року був зроблений на підставі постанови слідчого Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_17 від 18.07.2016 року, який включений в групу слідчих по даному кримінальному провадженню.

Більше того, слідчим ОСОБА_17 складено та вручено ОСОБА_7 повідомлення про те, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Апеляційним судом безпосередньо досліджено під час судового розгляду зазначені в апеляційній скарзі докази та процесуальні документи, які апелянт вважає незаконними. Під час їх дослідження апеляційний суд не знайшов таких істотних порушень кримінального процесуального та кримінального закону, які дають підстави вважати їх незаконними, тому доводи апеляцій в цій частині є безпідставними.

Таким чином, не є, на думку колегії, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що зазначенні в апеляційній скарзі захисника щодо не підписаного доручення, щодо порушення проведення слідчих дій, та які б вплинули на висновки апеляційного суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Також, доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість доказів, а саме: протокол огляду місця події, висновки судово-медичних експертиз, на які послався суд першої інстанції у вироку, є безпідставними, а досліджені судом докази є допустимими і належними, оскільки вони призначенні в правовому полі, передбаченому КПК України.

За таких обставин, доводи в апеляційній скарзі захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними, оскільки із матеріалів справи істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину, у висновках суду не вбачається.

Із висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає судове рішення суду першої інстанції обґрунтованим.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Під час дебатів в апеляційній інстанції обвинувачений та його захисник наполягли на пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.

Водночас, призначаючи покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії умисного, корисного, закінченого тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання не встановлено, а тому обґрунтовано дійшов висновку про не можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення.

Саме з огляду на його достатність для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, та відсутності підстав для його пом`якшення, погоджується з таким покаранням ОСОБА_7 і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України якщо обвинувачений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності не вперше, дане кримінальне правопорушення скоїв під час виконання покарання за попереднім вироком від 21.04.2016 року, за яким він був засуджений до покарання у виді позбавлення волі і його не відбув, а на час розгляду даного кримінального провадження в апеляційній інстанції попередній вирок суду набрав законної сили. Тому, суд першої інстанції правильно призначив покарання за сукупністю вироків. Одночасно, апеляційний суд вважає необґрунтованим твердження захисника про те, що суд взяв до уваги вирок, який не містив відомостей про дату набрання ним законної сили.

З огляду на викладене, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги захисника свого підтвердження не знайшли, а тому колегія суддів не знаходить підстав до скасування або зміни оскаржуваного вироку суду першої інстанції, та вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.10.2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2