Ухвала іменем україни 25 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від

06 березня 2014 року, за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, засудженого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 25 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 03 лютого

2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 23 квітня 2004 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст. ст. 70, 71 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільненого 28 січня 2008 року у зв`язку із закінченням строку відбуття покарання.

За оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК України на строк 5 років

10 місяців, за ч. 4 ст. 152 КК України на строк 12 років, за ч. 3 ст. 153 КК України на строк 10 років, а за п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України

ОСОБА_7 засудженого до довічного позбавлення волі.

Згідно із ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Також за цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та виправдано його за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він

02 березня 2011 року приблизно о 01.00 год. на АДРЕСА_2 , повторно відкрито викрав зірвав з руки

ОСОБА_10 , яка намагалась відчинити двері під їзду зазначеного будинку, сумку з її майном, завдавши останній матеріальної шкоди у розмірі 985 грн.

Також 07 березня 2011 року приблизно о 17.00 год. ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання ОСОБА_11 в квартирі АДРЕСА_3 , взявши останню за шию та погрожуючи їй ножем, який взяв на кухні, неодноразово в грубій формі повторивши, що якщо потерпіла буде чинити йому опір, то він заріже її, у такий спосіб переконавши у реальності своїх погроз та придушивши її волю, використовуючи її пригнічений стан, супереч її волевиявленню та бажанню, розуміючи, що ОСОБА_11 не в змозі йому протидіяти, згвалтував її, задовольнивши у такий спосіб свою статеву пристрасть.

Після цього, користуючись тим, що потерпіла ОСОБА_11 все ще перебуває у пригніченому та подавленому стані, продовжуючи погрожувати їй ножем, усупереч волі потерпілої задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом шляхом орогенітального контакту.

Крім того, цього ж дня, відразу після зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприродним шляхом ОСОБА_11 , з метою уникнути відповідальності за вчинене, утримуючи потерпілу за шию ззаду, взяв синтетичні колготи, та, накинувши їх на шию ОСОБА_11 почав її здавлювати і душив ОСОБА_11 , доки вона перестала подавати ознаки життя, після чого почав збирати в сумку предмети до яких він торкався. Однак, побачивши, що у потерпілої ворухнулася рука, йому здалося, що остання прийшла до тями, тому з метою доведення свого злочинного умислу до кінця щодо протиправного заподіяння смерті потерпілої, ножем перерізав їй горло.

Після цього, залишивши оголений труп ОСОБА_11 на підлозі, з місця вчинення злочину зник.

У касаційних скаргах:

- прокурор ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції через істотні порушення кримінального-процесуального закону, які на його думку полягають, у незаконному рішенні суду про визнання протоколу відтворення обстановки та обставин події недопустимим доказом, а також у безпідставному незадоволенні апеляційних вимог прокурора щодо заявленого ОСОБА_12 цивільного позову;

- засуджений та його захисники ОСОБА_9 й ОСОБА_8 у своїх касаційних скаргах просять скасувати оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, стверджуючи про те, що в ході розгляду кримінального провадження було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки частину судових засідань було проведено за відсутності захисника, крім того, зазначені особи також стверджують, що кримінальне провадження було розглянуто незаконним складом суду та порушено вимоги ст. 62 Конституції України, оскільки винуватість ОСОБА_7 не було доведено допустимими доказами.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, які просили задовольнити їх касаційні скарги та вважали касаційну скаргу прокурора безпідставною, прокурора, яка просила задовольнити касаційну скаргу прокурора та залишити без задоволення касаційні скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

За ст. 419 КПК України у мотивувальній частині апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Крім того, мотивувальна частина ухвали має містити мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону

в цій справі належним чином не було виконано, а підстави вважити таке рішення належним чином мотивованим відсутні.

Так, як видно з матеріалів кримінального провадження одним із мотивів апеляційного оскарження вироку щодо ОСОБА_7 стороною захисту було їх твердження про недопустимість у якості доказу протоколу відтворення обстановки та обставин подій від 12 березня 2011 року за участю ОСОБА_7 із застосуванням відеозйомки. При цьому, захист обґрунтовуючи таку позицію, стверджували про застосування до засудженого недозволених методів досудового розслідування до та під час проведення цієї слідчої дії.

Суд апеляційної інстанції частково погодився з такими доводами та з огляду на те, що під час проведення цієї слідчої дії на обличчі

ОСОБА_7 були присутні видимі тілесні ушкодження та безмотивовано переривалася відеозйомка цієї слідчої дії, протокол її проведення був виключений з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції як доказ винуватості ОСОБА_7 .

При цьому, суд апеляційної інстанції взагалі не зазначив у своєму рішенні, керуючись якими положеннями закону, та на підставі яких висновків він виключив таке посилання з доказової бази доведеності винуватості ОСОБА_7 .

Тобто, з оскаржуваної узвали апеляційного суду не зрозуміло, керуючись якими положеннями матеріального чи процесуального закону було прийнято відповідне рішення, адже за її змістом не прослідковується чи був зазначений доказ визнаний недопустимим чи неналежним.

У цей же час, колегія суддів апеляційного суду визнала безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження доводи про застосування до ОСОБА_7 в ході досудового розслідування недозволених методів слідства, унаслідок яких він обмовив себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень під час проведення слідчих дій, у тому числі й під час проведення відтворення обстановки й обставин події від 12 березня 2011 року.

Разом з тим, такі висновки апеляційного суду у своїй сукупності є суперечливими, адже по суті протокол відтворення обставин та обстановки події від 12 березня був виключений, оскільки суд не міг повністю відкинути сумніви щодо факту застосування до ОСОБА_7 під час проведення цієї слідчої дії фізичного насильства, однак при цьому далі по тексту рішення він спростовує такий факт, наявними у матеріалах провадження доказами.

Крім того, поза увагою суду апеляційного суду залишився і «принцип отруйного дерева», відповідно до якого всі похідні докази, здобуті на основі доказу, який визнано недопустимим також слід визнавати такими ж, у той час як основна частина доказів, на підставі якої було проведено відповідні експертні дослідження та експертизи, була здобута саме в ході проведення відтворення обстановки та обставин події від 12 березня 2011 року, посилання на який було виключено з вироку.

Наведені обставини є суперечливими, унаслідок чого рішення апеляційного суду не можна визнати законним, обгрунтованим, мотивованим та таким, що відповідає вимогам ст. ст. 370 та 419 КПК України.

Таким чином рішення апеляційного суду через порушення ним зазначених вимог підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Керуючись статтями 430, 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, засудженого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 03 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3