Справа № 357/9509/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/289/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 01.03.2017

УХВАЛА
іменем України
01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2014 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 185 ч. 3, ст.71, ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі. 10.03.2015 року Апеляційним судом Київської області вирок від 29.12.2014 року скасовано, постановлений новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за ст. ст. 185 ч. 3, 71, 72 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.02.2014 року по 29.12.2014 року.
01 вересня 2016 року засуджений ОСОБА_7 звернувся з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини строку покарання за вироком Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2015 року.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього ст. 81 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення не врахував його характеристику.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким» мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч. 1 ст. 50 КК України та ст. 63 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Призначене особі покарання у виді позбавлення волі, яке відбувається особою у кримінально-виконавчій установі закритого типу (виправній колонії) має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.
Згідно ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з характеристики, наданої Білоцерківською ВК № 35 на ОСОБА_7 від 01.12.2016 року, він раніше судимий: 1)31.08.1993 року Радянським районним судом м. Києва за ст. 229-6 ч. 1 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільнений 10.10.1994 року на підставі ст. 4 Указу Президента України «Про амністію» від 19.08.1994 року; 2) 29.09.2004 року Коростенським міським судом Житомирської області за ст.ст. 309 ч. 2,75 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців. 28.11.2005 року скасовано випробування, вважати засудженим за ст. 309 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі (не звільнявся); 3) 27.01.2006 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ст. ст. 164 ч. 1, 70 ч. 4 КК України на 2 роки позбавлення волі. Звільнено 27.10.2006 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 16 днів; 4) 03.07.2009 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ст. ст. 309 ч. 2, 75 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік; 5) 31.05.2013 року Вишгородським районним судом Київської області за ст. 309 ч. 1, 75 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 6) 12.02.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 3, 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. 16.10.2014 року Верховним судом України вирок скасовано, справу направлено на новий розгляд. 29.12.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 3, 69,71 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі, звільнено із зали суду. 10.03.2015 року Апеляційним судом Київської області вирок від 29.12.2014 року скасовано, постановлено новий вирок за ст. ст. 185 ч. 3, 71, 72 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Суд першої інстанції зазначив, що вказане дає підстави вважати, що дії засудженого ОСОБА_7 протягом тривалого часу, на переконання суду, свідчать про його злочинну спрямованість поведінки, вперте небажання стати на шлях виправлення, він представляє небезпеку для суспільства, оскільки кожного разу після засудження, звільнення знову вчиняє злочини.
В характеристиці не вказано, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
За таких обставин суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення заяви про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини строку покарання за вироком Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2015 року, оскільки вважає, що ОСОБА_7 своїм відношенням до проявленого судом гуманізму до нього, після попередніх звільнень, не виправдовував довіру суду, вчиняв нові злочини.
Дії засудженого протягом тривалого часу, на думку суду першої інстанції, свідчать про вперте небажання ОСОБА_7 ставати на шлях виправлення, він представляє небезпеку для суспільства.
При прийняття такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.
В зв`язку з наведеним, висновки суду про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає правильними та такими, що підтверджуються матеріалами провадження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, - без змін.

Головуючий
Судді: