Справа № 307/2351/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:

ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора - ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури на вирок Тячівського районного суду від 25.10.2016 року за матеріалами кримінального провадження № 11-кп/777/91/17 яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ішків, Козівського району, Тернопільської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з вищою освітою, приватний підприємець, розлучений, має 1 неповнолітню дитину, раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік і шість місяців з покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цивільний позов не заявлявся. Запобіжний захід залишено у виді застави до вступу вироку у законну силу.

Процесуальні витрати відсутні. Речовий доказ по справі автомобіль марки Suzuki Grand Vitara , державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 постановлено залишити йому, як власнику.

За вироком суду ОСОБА_6 25.06.2016 року, о 21:30 годині, керуючи автомобілем марки Suzuki Grand Vitara , державний номерний знак НОМЕР_1 , їдучи по автодорозі сполученням Мукачів - Рогатин - Львів, в напрямку с. Нижня Апша, в с. Грушово по вул. Леніна, напроти будинку №73, грубо порушивши вимоги пунктів 1.5, 12.3, 13.1, 13.3, 1.10 ( в частині тлумачення поняття перешкода для руху та безпечний інтервал ) Правил дорожнього руху, якими передбачено, зокрема: п.1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.13.1 - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п.13.3 - під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху; п.10 (в частині тлумачення поняття перешкода для руху та безпечний інтервал ) - перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу; безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху; тобто не справився з керуванням автомобіля та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , яка рухалась в попутному з ним напрямку по правому краю проїзної частини дороги, в результаті чого потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних смугастого характеру саден лівої половини грудної клітки, задньо - зовнішньої поверхні лівого передпліччя і передньої поверхні лівого колінного суглобу, забійної рани задньої поверхні лівої гомілки, а також забійної рани м`яких тканин лобно-тім`яної області зліва, крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в лобно-тім`яно-скроневій області зліва, перелому лівої скроневої кістки з переходом лінії перелому на основу черепа, субдуральних крововиливів в середніх черепних ямках обмежено-дифузних субарахноїдальних крововиливів та зливних вогнищ по зовнішнім поверхням лівої лобної та лівої скроневої долей, обмежено-дифузних субарахноїдальних крововиливів на внутрішніх поверхнях лобної і частково тім`яної долей правої півкулі головного мозку, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як на місці події потягли за собою смерть потерпілої ОСОБА_8 і знаходиться в прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор Тячівської місцевої прокуратури просить скасувати вирок Тячівського районного суду від 25.10.2016 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому порушує питання про постановлення нового вироку з призначенням покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 ( три) роки. Просить на підставі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання. На думку сторони обвинувачення суд безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами та безпідставно виключив з об`єму обвинувачення таку обтяжуючу покарання обставину, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Звертає увагу суду на наявний в матеріалах справи висновок лікаря Тячівської районної лікарні №1 від 26.06.2016 року, яким встановлено, що ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, внаслідок ДТП загинула молода жінка, мати двох неповнолітніх дітей, однак, незважаючи на це, суд прийшов до висновку про призначення основного покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги , пояснення обвинуваченого та його захисника , які вказали на безпідставність апеляційної скарги та просили залишити без змін вирок суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації діяння особою, яка подала апеляційну скаргу не оспорюється, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Згідно п. п. 1, 2 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування і судовий розгляд проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за встановлених судом першої інстанції обставин підтверджується сукупністю зібраних, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Діяння ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Як вірно зазначено в апеляційній скарзі прокурора суд першої інстанції безпідставно виключив з об`єму обвинувачення ОСОБА_6 таку обтяжуючу покарання обставину, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, звертаючи увагу на наявний в матеріалах справи висновок лікаря Тячівської районної лікарні №1 від 26.06.2016 року.

Так, згідно наведеного висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеному о 00:15 годині 26.06.2016 року, лікар ОСОБА_9 встановив, що громадянин ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Даних про те, що огляд ОСОБА_6 проводився на підставі Інструкції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України за № 400/666 від 09.09.2009 року матеріали справи не містять, а використання шаблону на якому зазначено, що цей висновок затверджений таким наказом не свідчить про те, що лікар під час огляду керувався вимогами саме Інструкції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України за № 400/666 від 09.09.2009 року, не дає підстав ставити під сумнів наявний в матеріалах справи висновок та не спростовує висновку лікаря щодо встановленого факту перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, із показань обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтверджені і матеріалами кримінального провадження вбачається, що безпосередньо після ДТП ОСОБА_6 зупинили працівники міліції . Алкогольних напоїв після його зупинки не вживав.

Таким чином, суд першої інстанції, даючи оцінку такому доказу та визнаючи його недопустимим, свої висновки належним чином не обґрунтував та не вказав, яким саме вимогам закону не відповідає висновок лікаря Тячівської районної лікарні №1 від 26.06.2016 року за № 178 про огляд гр.. ОСОБА_6 , спростувавши такий доказ показами самого обвинуваченого, який заперечив факт перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає необґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині виключення з об`єму обвинувачення факт перебування в стані алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_6 та в ході апеляційного розгляду визнає це, як обтяжуючу покарання обставину .

Крім того, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора , суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не в повній мірі врахував , тяжкість злочину та його наслідки, дані про особу обвинуваченого та обставини вчинення злочину, внаслідок чого призначив покарання , що не відповідає вимогам кримінального закону в наслідок м`якості.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції таких вимог законодавства не дотримався та призначив покарання, яке за своєю м`якістю не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, судом не в повні мірі враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, який згідно вимог ст. 12 КК України класифікується, як тяжкий злочин, наслідки, які настали внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та спричинили смерть молодої жінки, яка мала на утриманні двох неповнолітніх дітей, особу винного, який вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та призначив покарання, яке наближено до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України без застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке колегія суддів визнає таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок суду в частині призначення йому покарання підлягає скасуванню, через неправильне застосування кримінального закону і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 404 КПК України щодо перегляду судових рішень суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 2 та п.4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю .

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який класифікується за ст. 12 КК України, як тяжкий злочин, наслідки, які настали внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та спричинили смерть молодої жінки, яка мала на утриманні двох неповнолітніх дітей, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має одну неповнолітню дитину; за наявності обставин що пом`якшують покарання : визнав вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував заподіяну шкоду та обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, апеляційний суд враховує поведінку обвинуваченого відразу після скоєння ДТП, який визнав, що після вчиненого, залишив місце пригоди, оскільки перебував в стані шоку та вважає, що строк призначеного покарання слід визначити в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України та застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, колегією суддів враховано положення , закріплені п. п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, апеляційний суд, враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має одну неповнолітню дитину, визнав свою вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, думку потерпілих, які просили в суді першої інстанції суворо не карати обвинуваченого, оскільки жодних претензій до нього не мають, вважає, що виправлення обвинуваченого може відбуватися без відбування покарання, застосувавши випробування на підставі ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім покаранням для його виправлення , попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407,408, 418-421 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду від 25.10.2016 року щодо обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять ) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 ( два ) роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти вказані органи про зміну місця проживання;

Іспитовий строк встановити тривалістю 3 ( три) роки.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом, а засудженим , який тримається під вартою ,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: