У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_10.,

суддів: ОСОБА_11. і ОСОБА_12.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 21 квітня 2017 року заяву захисника ОСОБА_13 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и л а:

вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2004 року ОСОБА_4 засуджено за пунктами 7, 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 69 КК до позбавлення волі на строк вісім років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, заяви про перегляд Верховним Судом України судового рішення щодо яких не подано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2004 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_13 звернулась до Верховного Суду України із заявою, у якій порушує питання про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року щодо ОСОБА_4 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 400-12 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року. Надаючи свій аналіз доказам, захисник ОСОБА_13 стверджує про неправильну юридичну оцінку дій засудженого ОСОБА_4, як умисного вбивства. Вважає, що його дії мають бути кваліфіковані за частиною другою статті 121 КК, оскільки, на її думку, між діями засудженого ОСОБА_4 та наслідком у виді настання смерті потерпілого ОСОБА_8 відсутній причинний зв'язок. Також, вказує, що судовим слідством не було доведено прямого умислу на вбивство потерпілого. Такі доводи захисник обґрунтовує, посилаючись на копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2011 року, відповідно до якої, подібні суспільно небезпечні діяння були розцінені касаційним судом як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого і кваліфіковані за частиною другою статті 121 КК. Крім цього, захисником до заяви також долучена для порівняння копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2012 року, якою, за подібних фактичних обставин, підтверджена правильність кваліфікації дій засуджених за частиною другою статті 121 КК.

Просить ухвалу суду касаційної інстанції скасувати, а справу направити на новий касаційний розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до частини першої статті 5 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно із положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Оскільки заява захисником ОСОБА_13 подана до Верховного Суду України у квітні 2017 року, тобто на момент дії КПК 2012 року (далі - КПК ) в редакції Закону України № 192 від 12 лютого 2015 року, вона підлягає розгляду в порядку положень цього Кодексу.

Касаційний розгляд у справі ОСОБА_4 відбувся за його касаційною скаргою та скаргою його захисника ОСОБА_13, в яких засуджений і захисник оспорювали висновки суду про спрямованість умислу ОСОБА_4 на позбавлення потерпілого ОСОБА_8 життя та наполягали на тому, що тілесне ушкодження у виді перелому великого ріжка під'язикової кістки, яке за висновками судово-медичних експертиз стало безпосередньою причиною смерті потерпілого, було заподіяно не ОСОБА_4 Також засуджений ОСОБА_4 заперечив завдання ним ударів потерпілому по голові. Суд касаційної інстанції відхилив касаційні скарги засудженого та захисника і залишив вирок щодо ОСОБА_4 без зміни, зазначивши, що дії засудженого кваліфіковані правильно. ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що 02 вересня 2003 року близько 23.00 години він та ОСОБА_7, які на той час були неповнолітніми, а також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після спільного розпивання спиртних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, у під'їзді № 2 будинку АДРЕСА_1, умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, завдали ОСОБА_8 численних ударів руками та ногами по обличчю, голові, тулубу та інших частинах тіла, від чого потерпілий знепритомнів. У подальшому, з метою уникнення викриття вчинених злочинних дій, ОСОБА_5 запропонував вбити ОСОБА_8, на що інші співучасники відповіли мовчазною згодою. Реалізуючи спільний умисел, ОСОБА_5 схопив потерпілого за шию і намагався вирвати йому кадик, однак не зміг цього зробити, після чого ОСОБА_6 наступив ОСОБА_8 ногами на шию та грудну клітину. У результаті дій нападників, вчинених за попередньою змовою групою осіб, потерпілому було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер на місці події. В результаті побиття ОСОБА_8 всіма засудженими, у тому числі ОСОБА_4, потерпілого було приведено у безпорадний стан, що позбавило його змоги чинити опір, втекти або іншим чином завадити діям нападників, і дало можливість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без жодних перешкод безпосередньо позбавити його життя. Заподіянню ОСОБА_9 переламу ріжка під'язикової кістки передувало завдання потерпілому ОСОБА_4 та всіма іншими засудженими численних ударів, у тому числі по життєво важливому органу - голові. Відповідно до результатів судово-медичних експертних досліджень та пояснень у судовому засіданні експерта, внаслідок сукупності дій всіх засуджених, розмежувати які виявилося неможливо, потерпілому було заподіяно, в тому числі, тяжкі загрозливі для життя тілесні ушкодження у виді субдуральної гематоми та субарахноїдального крововиливу в головний мозок, які разом з іншими тілесними ушкодженнями сприяли настанню смерті.

Виходячи із зазначених обставин, а саме того, що до побиття потерпілого після заподіяння перших ударів ОСОБА_5 приєдналися всі інші співучасники, чим було досягнуто спільну згоду до виконання об'єктивної сторони вбивства, а також те, що інші засуджені без заперечень прийняли пропозицію ОСОБА_5 вбити ОСОБА_8 та домовилися не розголошувати обставини вчинення злочину, суд дійшов висновку, що заподіяння потерпілому смерті охоплювалося спільним умислом ОСОБА_4 та інших засуджених.

Верховний Суд України при розгляді заяв про перегляд судових рішень у порядку глави 33 КПК опирається виключно на ті фактичні дані, які встановлено судом у конкретній справі.

У справах, рішення касаційного суду в яких наводиться як приклад правильного застосування норми права, передбаченої статтею 115 КК, фактичні обставини відрізняються від наведених вище.

Ухвалою від 01 лютого 2011 року суд касаційної інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_7 з пунктів 12, 13 частини другої статті 115 КК і ОСОБА_8 з пункту 12 частини другої статті 115 КК на частину другу статті 121 КК, оскільки з матеріалів справи вбачалося, що стосунки між засудженими та потерпілим, які були знайомі між собою, були нормальними, побиття потерпілого відбулося у зв'язку з тим, що останній став погрожувати засудженим ножем та не бажав залишати квартиру одного з них. Крім того, ОСОБА_7 намагався припинити подальше побиття потерпілого ОСОБА_8, а з показань засудженого ОСОБА_7 вбачалося, що після того, як він та ОСОБА_8 витягли потерпілого на сходовий майданчик останній ще був живим. Зазначене у сукупності, дало підстави суду вважати, що засуджені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 при завданні ударів руками та ногами по тулубу, голові потерпілого усвідомлювали, що спричиняють тяжкі тілесні ушкодження, й не мали умислу на його вбивство.

Із наданої для порівняння ухвали від 10 травня 2012 року вбачається, що ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті помсти, з метою нанесення тілесних ушкоджень групою осіб підійшли до ОСОБА_8, і ОСОБА_7 наніс удар ОСОБА_8 кулаком в обличчя. Коли потерпілий почав тікати, він же наздогнав потерпілого та збив його з ніг, після чого всі засуджені завдали численні удари ногами в голову та тулуб ОСОБА_8. Побитого ОСОБА_8, який вже не чинив опір, вони відтягли до огорожі школи. При цьому, з матеріалів справи вбачалося, що засуджені вирішили побити потерпілого з метою помсти й наміру його вбивати у них не було, що підтверджувалося залишенням потерпілого на території школи живим та поясненнями ОСОБА_7, який вказував, що пропонував викликати потерпілому швидку коли вони повернулися на місце злочину, проте потерпілий вже помер.

З огляду на викладене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верхового Суду України вважає, що подана захисником ОСОБА_13 заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року щодо ОСОБА_4 є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи щодо ОСОБА_4 до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444, 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_13 у допуску справи до провадження за її заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_10