АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" червня 2017 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №60000225 від 12.08.2016 року щодо,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , працюючої завідувачем Вижницького дошкільного навчального закладу №1, раніше не судимої,-
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 03.04.2017 року, задоволено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 .
На підставі ст. 48 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 172 КК України.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, - закрито.
В судовому засіданні першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 працюючи на посаді завідувача Вижницького дошкільного навчального закладу №1 на підставі наказу начальника відділу освіти Вижницького РДА Чернівецької області №127 від 18.09.1989 року будучи службовою особою відповідальною за організацію роботи даного закладу наділеним організаційно-розпорядчими обов`язками координувати та контролювати діяльність підлеглих, умисно грубо порушуючи законодавство про працю та вимоги ст.43 Конституції України, незаконно винесла наказ №190 від 31.12.2015 року «Про звільнення ОСОБА_6 з посади вихователя на підставі п.4 ст.40 КЗпП України».
На вказану ухвалу суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу районного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на суперечність висновків викладених в ухвалі районного суду та на те, що судом першої інстанції в ухвалі не наведено переконливих обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 перестала бути суспільно небезпечною, з урахуванням того, що на протязі всього розгляду провадження в суді вона вину не визнавала.

Крім того, апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 обіймаючи посаду завідувача Вижницького ДНЗ №1 може вчинити однорідний злочин.

На вказану апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 продав заперечення, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької від 03.0.42017 року залишити без змін.

Заперечення обґрунтовує тим, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що апелянт згідно наказу по ДНЗ була своєчасно поновлена на своїй посаді вихователя з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 300 грн., а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, апелянта ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити в повному об`ємі, думку прокурора, яка ухвалу районного суду просить залишити в силі, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, закриваючи кримінальне провадження на підставі ст. 48 КК України, мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 172 КК України у зв`язку із зміною обстановки та втратою суспільної небезпеки, оскільки ОСОБА_7 скоїла вперше злочин невеликої тяжкості, скоєне нею діяння внаслідок зміни обстановки втратило суспільну небезпечність, оскільки потерпілу ОСОБА_6 поновлено на роботі відповідно до рішення Вижницького районного суду від 16.02.2016 року та згідно довідки Вижницької міської ради від 09.02.2017 року виплачено компенсацію за вимушений прогул, що свідчить про відсутність суспільної небезпеки під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, а також розгляду кримінального провадження.
З таким висновком районного суду не погоджується колегія суддів, у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Згідно роз`яснень викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верхового суду України № 12 від 23.12.2005 року « Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилась таким чином, що вчинене діяння не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно - небезпечною у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.
Відповідно до рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 16.02.2016 року, яке набрало законної сили 29.03.2016 року, потерпіла ОСОБА_6 поновлена на посаді вихователя Вижницького ДНЗ №1.
Сам по собі факт поновлення на посаді потерпілої ОСОБА_6 , на думку колегії суддів не може свідчити про те, що вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 діяння, передбачене ч.1 ст. 172 КК України, втратило суспільну небезпеку внаслідок зміни обстановки.
Обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення являючись завідуючою Вижницького ДНЗ № 1, при цьому на даній посаді вона залишається і по теперішній час. Потерпіла ОСОБА_6 шляхом звернення з позовом до суду реалізувала гарантоване Конституцією України право на поновлення порушеного права у сфері трудових правовідносин.
Поновлення ОСОБА_6 на посаді, виплата грошової компенсації є виконанням судового рішення, що гарантовано Конституцією та законодавством України.
Законодавством України встановлена кримінальна відповідальність за умисне невиконання судового рішення, тому виконане ОСОБА_7 судове рішення щодо ОСОБА_6 , є виконання нею загальнообов`язкових норм чинного законодавства України.
Районним та апеляційним судом не встановлено, що ОСОБА_7 добровільно усунула допущене нею порушення трудових прав ОСОБА_6 .
Виконання ОСОБА_7 рішення суду, яким встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_6 з місця роботи не може свідчити про добровільне усунення нею вчинених дій внаслідок порушення законодавства про працю.
На момент застосування районним судом ст. 48 КК України щодо ОСОБА_7 , вчинене нею діяння, передбачене ст. 172 КК України не втратило суспільної небезпеки, так як вказана стаття передбачена чинним КК України, є діючою і передбачає кримінальну відповідальність за незаконне звільнення працівника з роботи.
Сама ОСОБА_7 не вчинила жодних дій у добровільному порядку для усунення допущеного нею порушення законодавства про працю, тому районний суд прийшов до поспішного висновку про те, що ця особа перестала бути суспільно небезпечною, та не встановлено умов настання звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України.
Ті обставини, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, відповідно до рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16.02.2016 року потерпілу ОСОБА_6 поновлено на роботі та згідно довідки Вижницької міської ради від 09.02.2017 року їй виплачено компенсацію за вимушений прогул, не дають підстав вважати, що обвинувачена ОСОБА_7 перестала бути суспільно небезпечною особою.
У зв`язку з наведеним, районний суд прийшов до необґрунтованого та передчасного висновку про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , і як наслідок неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 48 КК України.

Апеляційним судом встановлено неправильне застосування районним судом закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з тим, що апеляційний суд, згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляції, тому вимоги апеляційної скарги про направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд підлягає до задоволення, так як районним судом кримінальне провадження по суті розглянуто не було.

З огляду на викладені обставини ухвала районного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.
На підставі наведеного, керуючись ст. 48 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 413, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 03.04.2017 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України,- скасувати.
Кримінальне провадження №0000225 від 12.08.2016 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду до Вижницького районного суду Чернівецької області.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:

суддя ОСОБА_1