У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Дніпропетровська, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму в силу ст. 89 КК України,

визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про долю речових доказів та розподіл процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою у тому, що вона, будучи раніше судимою за злочини, передбачені статтями 309, 311 КК України, 22 травня 2015 року близько15:00 год., перебуваючи на території парку Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара за адресою: просп. Гагаріна, 72 у м. Дніпропетровську, знайшла на землі згорток із наркотичним засобом марихуаною, який поклала до кишені штанів, тобто незаконно придбала без мети збуту, та стала повторно незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту до 24 травня 2015 року, коли близько15:00 год. була затримана працівниками правоохоронних органів, які вилучили у неї вищевказаний паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становила 8,267 г.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінено: виключено з його мотивувальної частини посилання як на кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, - «повторність». Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженою за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишений без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не заперечуючи правильності кваліфікації дій засудженої за ч. 1 ст. 309 КК України, а також обґрунтованості призначеного ОСОБА_4 апеляційним судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України, зазначає про необхідність зміни ухвали суду апеляційної інстанції судом касаційної інстанції, посилаючись при цьому на порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своєї позиції, зазначає про невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції ст. 419 КПК України, та вказує на те, що суд хоча і змінив вирок місцевого суду, проте, на думку прокурора, не дотримався всіх вимог кримінального процесуального закону, які регламентують порядок зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Як убачається з копії ухвали, в апеляційній скарзі прокурор зазначав про безпідставну кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК України саме за ознакою «повторності», з огляду на що просив змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та вважати ОСОБА_4 засудженою за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання із застосуванням статей 69-1, 75, 76 КК України.

Так, суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши вищезазначені доводи апеляційної скарги прокурора, визнав їх обґрунтованими, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 таким, що підлягає зміні.

При цьому, як видно з ухвали, суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 , послався на ч. 3 ст. 337 КПК України, якою регламентовано, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Також в ухвалі зазначено, що суд апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Як убачається з резолютивної частини ухвали, суд апеляційної інстанції, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, змінив вирок місцевого суду шляхом виключення кваліфікуючої ознаки «повторність», передбаченої ч. 2 ст. 309 КК України, та постановив рішення про те, що ОСОБА_4 потрібно вважати засудженою за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що змінюючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону, якими регламентований порядок зміни судового рішення, постановив ухвалу, що відповідає положенням ст. 419 КПК України, а доводи прокурора, викладені в касаційній скарзі, про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону у цій частині, є необґрунтованими.

Інших належних аргументів щодо наявності таких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, та були б підставами для його зміни або скасування судом касаційної інсчтації, у скарзі прокурора не наведено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що переконливих доводів про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення щодо ОСОБА_4 з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, немає, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись ст. 428 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3