У х в а л а
іменем україни

13 червня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000111, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва 09 червня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Бахмача Чернігівської обл.,

жительки АДРЕСА_1 ,

громадянки України, не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджена:

за ч. 2 ст. 191 КК Українидо покарання у виді позбавлення волістроком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з доступом до матеріальних цінностей та розпорядженням ними строком на 2 роки;

за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з доступом до матеріальних цінностей та розпорядженням ними строком на3 роки;

за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з доступом до матеріальних цінностей та розпорядженням ними строком на 3роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з доступом до матеріальних цінностей та розпорядженням ними строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із іспитовимстроком 3 роки та покладено обовязки, передбачені п. п.2, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Споживчий центр» 220 000 грн та в дохід держави 49 445,48 грн судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва 09 червня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд не врахував повною мірою конкретні обставини справи йособу засудженої та дійшов необґрунтованого висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Вважає, що рішення про застосуванняст. 75 КК України потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Зазначає, що апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення та необгрунтовано залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджена за те, що вона,будучи службовою особою, виконуючи обов`язки керівника (керуючого відділенням) відокремленого підрозділу ТОВ «Споживчий центр» відділення № 30, розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Московський, 16, будучи уповноваженою представляти інтереси цього товариства при укладанні кредитних договорів з фізичними особами-контрагентами на суму не більше, ніж 10 000 грн., підписувати від імені товариства договори й інші документи та виконувати інші дії, пов`язані з виконанням довіреності ТОВ «Споживчий центр» від 07.07.2014 року, будучі особою, якій ввірені матеріальні цінності, маючи безперешкодний доступ до печатки підприємства та сейфу (сховища) із грошовими коштами товариства, які вона повинна видавати клієнтам після укладення із ними кредитних договорів, вчинила умисні корисливі кримінальні правопорушення.

ОСОБА_6 , діючи з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів, що належать ТОВ «Споживчий центр», зловживаючи своїм службовим становищем, у період з 28 липня 2014 року по 25 грудня 2014 року, склала завідомо неправдиві офіційні документи, внесла до офіційних документів завідомо неправдиві відомості тавчинила інше підроблення офіційних документів, а саме, склала від імені ОСОБА_8 та ще 80 осіб кредитні договори із ТОВ «Споживчий центр», до яких внесла завідомо неправдиві відомості, зокрема, дату, суму кредиту та виконала підписи і рукописні написи від імені позичальників без їхньої участі.

Маючи безперешкодний доступ до печатки та сейфу (сховища) ТОВ «Споживчий центр», ОСОБА_6 засвідчила дійсність договорівпечаткою та привласнила грошові кошти, які витратила на власний розсуд.

Внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень ТОВ «Споживчий центр» завдано матеріальну шкоду на загальну суму 223 500 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу та вважав, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, думку засудженої про необхідність залишення судових рішень без зміни, думку представника потерпілого, яка підтримала позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, і правильність кваліфікації дій засудженої у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, а саме неправильне застосування ст. 75 КК України через те, що звільнення засудженої від відбування покарання потягло призначення їй несправедливого покарання внаслідок м`якості, аналогічні доводам апеляційної скарги прокурора, вони були визнані апеляційним судом безпідставними і такими, що суперечать вимогам кримінального процесуального закону. З висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів.

Статтею 416 КПК України передбачено особливості нового розгляду судом першої інстанції після скасування вироку судом апеляційної інстанції. Частиною другою названої норми передбачено, що при новому розгляді в суді першої інстанції допускається закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, попередній вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 було скасовано ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції попередній вирок був скасований не у зв`язку із необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 416 КПК України при призначенні покарання суд не вправі був призначити ОСОБА_6 покарання, більш суворе ніж те, яке було призначене вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про необгрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, мотивувавши своє рішення належним чином.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 задоволення касаційної скарги прокурора колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва 09 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення йоскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3