Справа № 308/2065/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.06.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 /головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/777/301/17 за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Клішківці, Хотинського район, Чернівецької області, зареєстровану за адресою АДРЕСА_1 , мешканку АДРЕСА_2 , українку, громадянку України, з вищою освітою, непрацюючу, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.332, ч.3 ст. 358 КК України (в ред. Закону від 25.05.2011 року) з призначенням покарання:
- за ч.1 ст. 332 КК України три роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 358 КК України один рік обмеження волі.
На підставі ст. 72 КК України призначене покарання у вигляді одного року обмеження волі за даним вироком постановлено перевести у позбавлення волі, що становить шість місяців.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки .
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком один рік та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про Амністію у 2014 році» від 08.04.2014 ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що вона у період з квітня по червень місяць 2011 року вчинила незаконне переправлення через митний кордон України неповнолітнього сина ОСОБА_8 , шляхом підробки дозволу батька дитини ОСОБА_9 для виїзду за кордон , а саме:
ОСОБА_7 у квітні місяці 2011 року маючи намір вивезти з України свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 в Італію, де вона проживала вже продовж семи років, отримавши заперечення від батька дитини ОСОБА_9 , звернулась до невстановлених осіб з проханням посприяти їй у виготовленні підробленого дозволу про надання права на виїзд неповнолітнього сина до ОСОБА_10 . Влітку 2011 року невставлена слідством особа передала ОСОБА_7 підроблений нотаріально-посвідчений дозвіл батька за № НОМЕР_1 , який нібито оформлений в Генеральному Консульстві України в Мілані (Італія) від імені батька дитини ОСОБА_9 , згідно якого останній надав дозвіл на виїзд свого малолітнього сина ОСОБА_8 за кордон у супроводі матері ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_7 зателефонувала своїм батькам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та попросила їх привезти її малолітнього сина ОСОБА_8 08 червня 2011 року до пункту пропуску через державний кордон України, в міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Тиса» в с. Соломоново. В цей же день близько 21 год. 25 хв. ОСОБА_7 на автомобілі номерний знак НОМЕР_2 незаконно переправила через митний кордон України МП «Тиса» в с. Соломоново свого неповнолітнього сина ОСОБА_9 на підставі підробленого нотаріально посвідченого дозволу №1832 на супроводження її малолітнього сина за кордон від імені батька дитини ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 358 КК України до штрафу у виді 30 неоподаткованих доходів громадян, що становить 510 грн та на підставі ст. 70 КК Україн, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що ОСОБА_7 має дитину віком до 14 років, а отже відповідно до ст. 61 КК України суд не вправі був призначати їй покарання у виді обмеження волі. Вказує, що ОСОБА_7 вину у вчиненому визнала, позитивно характеризується, а тому їй слід призначити покарання у виді штафу, що відповідатиме ст. 50 КПК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора в підтримання апеляційної скарги, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація діяння за ч.2 ст.332 та ч.3 ст. 358 КК України ( в редакції Закону 2001 року ) та доведеність вини ОСОБА_7 , апелянтом не оспорюється, тому апеляційний суд на підставі ч.1 ст. 401 КПК України переглядає вирок в частині призначеного покарання в межах вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора, що суд невірно застосував закон про кримінальну відповідальність призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 358 КК України. Відповідно до положення ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, які мають дітей віком до 14-ти років. В судовому засіданні було встановлено, що обвинувачена має одну неповнолітню дитину та одну малолітню дитину, отже даний вид покарання їй не міг бути застосований.
Санкцією ч.3 ст. 358 КК України (в редакції закону на час вчинення злочину: 08.06.2011 ) передбачено альтернативні види покарань: штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, не тільки не врахував положення ч.3 ст. 61 КК України, а і призначив найсуворіший вид покарання, визначений санкцією ч.3 ст. 358 КК України.
З наведених підстав апеляційний суд вважає апеляційну скаргу прокурора обгрунтованою та приходить до висновку про необхідність зміни покарання за ч.3 ст. 358 КК України в сторону його пом`якшення, як про це просив в апеляційній скарзі прокурор, тому вирок суду в цій частині підлягає зміні відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст. 413, п.4 ч. 1 ст. 409 та п.1, п.4 ст. 408 КПК України.
При цьому апеляційний суд не може взяти до уваги ухвалу суду першої інстанції від 14.03.2017 ( а.с. 33) , якою було виправлено описки щодо міри покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст. 358 КК України, оскільки невірне зазначення міри покарання не відноситься до описок, які можуть бути виправлені ухвалою суду в порядку ст. 379 КПК України.
Крім того, суд невірно також застосував положення ст. 72 КК України, які застосовуються при призначенні покарання за сукупністю вироків ( ст. 71 та та ч.4 ст. 70 КК України ), тому посилання суду на дану норму закону відповідно до п.2 ч.1 ст. 413 та ст. 409 КПК України підлягає виключенню з вироку як необгрунтоване.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд , -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання за ч.3 ст. 358 КК України - змінити.

Змінити призначене ОСОБА_7 за ч.3 ст. 358 КК України покарання у виді одного року обмеження волі на покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 510 гривень.
Виключити з вироку посилання суду на застосування ст. 72 КК України.

В решті вирок залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3- х місяців з дня її проголошення.

Судд і: