АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0002795 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд визнав доведеним, що 13 квітня 2016 року приблизно об 11 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Тransporter»,

державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по дворовій _________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/1291/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1
території біля будинку 6-а по вул. Підвисоцького в м. Києві в напрямку виїзду на проїзну частину вул. Підвисоцького.

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, які виявились в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом, на дворовій території біля будинку 6 по вул. Підвисоцького в м. Києві, проявив неуважність, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись заднім ходом не вжив заходів для забезпечення безпеки руху, в результаті чого скоїв наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_10 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_11 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження - закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу справа в лобно-скроневій ділянці, епідуральних гематом справа в скроневій та потиличній ділянках, перелому правої потиличної кістки з переходом на сагітальний шов та лобну кістку, гематоми м`яких тканин голови ззаду, саден тім`яної ділянки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права керування транспортним засобом, та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважає, що, призначаючи покарання, суд першої інстанції неналежним чином врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, працює старшим тренером вГО ФК «Олімп» та за відсутності у штаті водія, саме на своєму транспортному засобі возить дітей на змагання по всій Україні, а також щомісяця привозить необхідне (ліки, їжу та інше) потерпілій ОСОБА_12 та возить її до лікарні, про що остання наголошувала у суді першої інстанції та просила не позбавляти його права керування транспортним засобом.
Окрім цього, неналежним чином враховано судом і відношення ОСОБА_7 до вчиненого, наявність обставин, які пом`якшують його покарання, асаме - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не оспорюються вони і в апеляційній скарзі захисника.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, є правильною і також в апеляційній скарзі не заперечується.

Призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції основне покарання у виді 3 років позбавлення волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину з необережності, працює, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра. При наявності встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання - щирого каяття і добровільного відшкодування завданих збитків та відсутності обставин, які його обтяжують, дане покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і ніким не оспорюється.

Разом з тим, судом першої інстанції не повній мірі враховані обставини, на які сторона захисту посилається, як на підставу для зміни вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, яке відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України не являється обов`язковим, а саме те, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини та позицію потерпілої, яка просила не позбавляти ОСОБА_7 не лише волі, але й права керувати транспортними засобами, вказуючи, що він продовжує надавати їй допомогу (забезпечує ліками, продуктами харчування та возить до лікарні).

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин за відсутності обставин, що обтяжують його покарання, що істотно знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину.

До того ж з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 працює старшим тренером в ГО ФК "Олімп", де характеризується позитивно, і, за поясненнями ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, він використовує транспортний засіб у роботі, оскільки возить ним дітей на змагання, також ОСОБА_7 має 15 років водійського стажу і в матеріалах провадження відсутні дані про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, в т.ч. і за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи вищевикладене, а також поведінку ОСОБА_7 , який після вчинення злочину відразу ж викликав швидку допомогу, залишався на місці дорожньо-транспортної пригоди, а в подальшому поїхав з потерпілою в лікарню, відвідував її в лікарні, оплачував лікування та цікавився її здоров`ям, відшкодував в повному обсязі завдані збитки, внаслідок чого потерпіла ніяких претензій до ОСОБА_7 не має, та щиросердно розкаявся у вчиненому, колегія суддів приходить до висновку про можливість не застосування до ОСОБА_7 додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити та виключити з нього рішення про застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а відтак апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити, виключивши з нього рішення про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3