Справа № 183/2557/17
№ 1-кп/183/698/17

У Х В А Л А
23 серпня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді командира відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 2 парашутно-десантного батальйону, у військовому званні «молодший сержант», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 17.05.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
Прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, оскільки на теперішній час не змінились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались судом під час обрання вказаного запобіжного заходу. ОСОБА_5 раніше судимий і знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, і з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує, може незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, а також переховуватися від суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання. Клопотання обґрунтовано тим, що відсутні ризики, визначені ст. 177 КПК України, він вже тривалий час перебуває під вартою і лише наявність обгрунтованої підозри не є достатньою підставою для продовження тримання його під вартою. Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків.
Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання обвинуваченого, вважає, що відсутні ризики визначені ст. 177 КПК України, для продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу суд враховує, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, судом не з`ясовані всі обставини, які мають значення для справи, не досліджені докази, не допитані свідки. Суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення аналогічного злочину і знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, санкція якої передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. При цьому суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому злочині. Тому, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує. Крім того, стороною захисту не надані належні та переконливі докази на підтвердження того, що ризики та обставини, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу, на сьогодні змінились.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та (або) продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність застосування до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для нейтралізації зазначених вище ризиків, що узгоджується з правовими позиціями ЄСПЛ.
Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що на даний час застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Тому, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду кримінального провадження необхідно продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Отже, в задоволенні клопотання обвинуваченого слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, - відмовити.
Обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20 жовтня 2017 року включно.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1