Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________27.03.2017
Справа № 490/3391/16-к
н/п 1-кп/490/426/2016
У Х В А Л А
27 березня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

під час судового розгляду на підставі обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000635, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ташкенті Узбецької РСР, є громадянином Узбекистану, раніше не судимим, неодруженим, має повну загальну середню освіту, реєстрації на території України не має, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
До обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою спливає 27 березня 2017 року.

Як випливає зі змісту ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого не залежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор під час вирішення вказаного питання вважав наявними підстави для продовження строку тримання під вартою, при цьому послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, не працює, є неодруженим, не має реєстрації на території України, є громадянином іноземної держави, що вказує на великий ступінь ризику його переховування,у разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник проти продовження строку тримання під вартою заперечували, посилаючись на те, що судовий розгляд затягнувся, і будь-які дані, що б вказували на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутні. Крім цього, обвинувачений стверджує, що він не вчиняв злочину, в якому його обвинувачують.

Вислухавши з приводу вказаного питання думки учасників процесу, суд приходить до наступного.

Зі змісту ст. 199 КПК України слідує, що суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку, ризики враховані при застосуванні такого запобіжного заходу не зменшилися.
Камілов обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, не працює, є неодруженим, не має реєстрації на території України, є громадянином іноземної держави, що вказує на великий ступінь ризику його переховування.

Цей ризик був врахований слідчим суддею під час застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, а також судом під час продовження строку тримання під вартою, і станом на теперішній час не перестав існувати та не зменшився.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , реалізуючи передбачене ч. 3 ст. 29 КПК України право давати показання рідною мовою, заявив, що під час судового розгляду він буде давати показання виключно своєю рідною мовою, тобто узбецькою, та просив залучити до участі у судовому провадженні перекладача з узбецької мови на українську.
Вказане клопотання судом було задоволено, прийнято рішення про залучення до участі у судовому розгляді перекладача з узбецької на українську мову. Таке рішення судом було прийнято іще 02 червня 2016 року.
З метою залучення перекладача ухвалу суду було направлено до ТУ ДСА України в Миколаївській області. У відповідь на це суд отримав повідомлення з вказаної установи про те, що на ТУ ДСА не покладено обов`язку щодо пошуку та залучення перекладача, що воно лише відшкодовує витрати на залучення перекладача відповідно до ч. 2 Постанови КМУ № 1104 від 19.11.12
ТОВ "Транслінк-Україна", з яким ТУ ДСА України в Миколаївській області укладено договір № 11/16 від 24.02.2016 щодо забезпечення судів перекладачами, на лист Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.06.2016 повідомило, що згідно п. 3.1.2 вказаного договору, сторона не несе відповідальності за порушення договору, якщо воно сталося не з її вини, а отже, оскільки на сьогоднішній день в м. Миколаєві та взагалі в південному регіоні України не працює жодного кваліфікованого спеціаліста в галузі перекладу з узбецької мови на українську, воно об`єктивно не в змозі забезпечити явку перекладача у судове засідання.
З метою залучення перекладача судом було надано запит до Державної міграційної служби України щодо надання допомоги у пошуку відповідного перекладача, на що ця установа повідомила, що відповідно до Порядку ведення Державною міграційною службою України Довідково-інформаційного реєстру перекладачів, ДМС є його володільцем, забезпечує його ведення, захист даних тощо, а доступ до цього реєстру надається на підставі оформлених відповідно до вимог ст. 16 Закону України "Про захист персональних даних" звернень органів державної влади.
Працівником Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_8 , якій надано доступ до вказаного реєстру, здійснено перегляд даних, що в ньому містяться, та констатовано, що відомості про перекладачів зі знанням узбецької та української мов у вказаному реєстрі відсутні.
З метою надання допомоги у пошуку перекладача суд неодноразово звертався до Консульства Республіки Узбекистан, однак письмових відповідей щодо своїх звернень не отримав. У телефонних розмовах з представниками консульства суду пропонувалися кандидатури перекладачів, одна з яких проживає у м. Харкові, інший - у м. Києві, однак з різних причин вказаних перекладачів не здалося можливим залучити до участі у судовому розгляді.
У судовому засіданні, що відбулося 27 березня 2017 року, обвинувачений ОСОБА_6 , після заміни судді, заявив клопотання про здійснення судового розгляду спочатку, при цьому підтвердив своє бажання давати показання виключно узбецькою мовою, а також заявив, що під час судового розгляду буде відповідати на запитання, що йому будуть ставитися, також виключно узбецькою мовою, і знову просив суд залучити до участі у судовому розгляді відповідного перекладача.
Судом знову прийнято рішення про залучення до участі у судовому розгляді перекладача з узбецької на українську мову.
Хоча ч. 1 ст. 68 КПК України на суд покладається обов`язок щодо залучення перекладача для забезпечення передбаченого ст. 29 КПК України права обвинуваченого, ані КПК України, ані інші нормативно-правові акти України, не передбачають реального, дієвого, а взагалі-то будь-якого, порядку пошуку та залучення перекладачів зі знанням мови, якою здійснюється судочинство, та мови, яка є рідною обвинуваченому, у цьому випадку узбецької, що позбавляє суд реальної можливості на виконання вказаних вище вимог закону залучити до участі у судовому розгляді відповідного перекладача. На це ж увагу Кабінету міністрів України у своєму рішенні № 48 від 09.06.2016, як суб`єкта законодавчої ініціативи, звертає Рада суддів України. Однак й станом на теперішній час такий механізм не розроблено та не впроваджено.
Такі обставини, позбавляють суд можливості навіть приблизно спрогнозувати строк, необхідний для пошуку та залучення до участі у судовому розгляді відповідного перекладача, а, відповідно, і строк розгляду справи та прийняття рішення за результатами такого розгляду.
У той же час, обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою з 12 лютого 2016 року.
З огляду на наведене, оскільки державою не забезпечено реального та дієвого порядку залучення перекладачів до участі у судовому розгляді, а відтак й забезпечення розумного строку розгляду кримінальних справ, який потребує залучення перекладача, та розумного строку тримання особи під вартою, суд вважає подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 невиправданим.
За таких обставин, оскільки ризик переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_6 є надзвичайно високим і у той же час подальше його тримання під вартою з огляду на наведене вище є невиправданим, суд вважає за необхідне змінити застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 194, 199, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт на строк до 24 травня 2017 року включно із забороною цілодобово залишати місце його проживання - квартиру АДРЕСА_2 , крім випадків, зумовлених необхідністю явки до суду.

У зв`язку із застосуванням вказаного запобіжного заходу, на строк його дії, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до помічника судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 - ОСОБА_9 кожного понеділка, середи і п`ятниці у період часу з 09 годині 00 хвилин до 10 години 00 хвилин;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий:

Судді: