УХВАЛА
11 квітня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Коцюбинське,
Одеської області, громадянина України,
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок судув частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації, вважає, що судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. На його думку, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Апелянт звертає увагу на те, що суд, застосовуючи ст. 69 КК України, безпідставно визнав обставини, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, наявність на утриманні малолітньої дитини, а також заздалегідь не підготовлений ситуаційний характер злочину. Він зазначає, що обвинувачений визнав вину, проте обставин, які б свідчили про його щире каяття матеріали провадження не містять. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що інші дві обставини, які, на думку суду, пом`якшують покарання, істотно не знижують ступінь тяжкості злочину.
Прокурор вважає, що судом не враховано те, що ОСОБА_5 вже був судимий за вчинення злочинів проти власності, має незаняту та непогашену судимість, повторно вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є занадто м`яким та несправедливим, а тому просить суд скасувати вирок суду та ухвалити новий.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 23 серпня 2014 року близько в 00 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщені кафе «Мерное», розташованого на території парку відпочинку «Гідропарк» в м. Києві, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_8 , реалізуючи умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, вирвав з рук ОСОБА_8 гаманець, вартістю 400 грн., в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 500 грн., банківська картка, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить. Після чого ОСОБА_5 з місця злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 900 грн.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи прокурора є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужо чого майна, вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд в повній мірі дотримався вимог закону.
Відповідно до показань обвинуваченого в суді першої інстанції, конфлікт між ним та потерпілим ОСОБА_9 виник із за того, що останній під час конфлікту з іншими особами впав на стіл, за яким в кафе відпочивав ОСОБА_5 і зіпсував їжу, яка була на столі. Після того як потерпілий відмовився відшкодувати зіпсоване, обвинувачений забрав у нього гаманець.
Його показання ніким не спростовані.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що судом правильно взято до уваги ту обставину, що злочин не був заздалегідь підготовлений, а умисел на його вчинення виник у обвинуваченого у зв`язку з викладеними вище обставинами. А тому, колегія суддів погоджується з визнанням цієї обставини як такої, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, на утриманні обвинуваченого ОСОБА_5 є малолітня дитина, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.94 т. 1), а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання наявність на утриманні малолітньої дитини.
З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий знову вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, посередньо характеризується за місцем відбування покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
В той же час, враховуючи молодий вік обвинуваченого, дані про його особу, а саме те, що він не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, а також обставини, які пом`якшують покарання: наявність на утриманні малолітньої дитини, заздалегідь не підготовлений та ситуаційний характер вчиненого злочину, які істотно знижують сутінь тяжкості вчиненого злочину, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано застосував ст. 69 КК України та призначив ОСОБА_5 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 186 КК України.
Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що обвинувачений ОСОБА_5 судимий за вчинення умисного злочину є безпідставними, оскільки як вбачається з вироку суду, ця обставина була предметом обговорення та врахована при ухваленні вироку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України відповідатиме завданням, визначеним в ч. 2 ст. 50 КК України, є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3