Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 496/1885/15-к
Номер провадження: 1-кп/511/33/17
20.04.2017 року Роздільнянський районий суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
за участю:
секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.263, ч.3 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває на розгляді обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.263, ч.3 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст187 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_12 заявив клопотання, в якому вказав про необхідність продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що строк тримання його під вартою закінчується 01.05.2017 року, а до теперішнього часу справу судом не розглянуто, виникла необхідність в продовженні строку тримання його під вартою. Клопотання обґрунтоване тим, що обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального злочину, покарання за яке може бути призначено у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років за попередньою змовою з групою осіб та враховуючи роль обвинуваченого у вчинені зазначеного злочину, зазначає що є всі підстави вважати, що на даний час ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали. Тому, на сьогоднішній день існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, кримінальне провадження повернулося на новий судовий розгляд та обвинувачений, знаходячись на волі може переховуватися від суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, інших обвинувачених та у зв`язку з цим скоїти новий злочин.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважали, що клопотання цілком не обгрунтоване, ризики прокурором не доведені, залишили вказане питання на розсуд суду.

Всі обвинувачені підтримали думку захисників та залишили вказане питання на розсуд суду.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш-м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам , передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього кодексу.

Враховуючи, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження було розпочато з початку, ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, постійного місця проживання та роботи на території Одеської області не має, офіційно до затримання не працював, приймаючи до уваги, що до спливу строку тримання під вартою судовий розгляд не буде завершено, так як не допитані всі обвинувачені та свідки, не проведено всіх необхідних дій пов`язаних із з`ясуванням обставин та їх перевіркою, тому суд вважає, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу, передбачені п.1, п.3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, не відпали та продовжують існувати, оскільки обвинувачений, знаходячись на волі, з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків або інших обвинувачених; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обрати відносно нього інші більш-м"які запобіжні заходи не представляється можливим, так як необхідних умов їх обрання не має і вони на думку суду не забезпечать запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не буде ефективним запобіжним заходом і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

Вказаний висновок суду узгоджується з усталеною практикою ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На момент розгляду даної справи термін тримання ОСОБА_9 під вартою не закінчився, однак він сплине до наступного судового засідання. Оскільки питання щодо подовження строків тримання обвинуваченого під вартою вирішується в судовому засіданні за участю всього складу суду, вважаємо за необхідне вирішити це питання в даному судовому засіданні та з урахування вищенаведеного строк тримання під вартою продовжити до 2-х місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст187 КК України - у виді тримання під вартою Одеській установі виконання покарань (№21) строком на 60 діб, тобто до 18 червня 2017 року, включно.

Копію ухвали направити в Одеську установу виконання покарань (№21) - для виконання, прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури та ОСОБА_9 - для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3