АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/3824/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/98/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року, якою обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0001246 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України було повернуто прокурору Криворізької місцевої прокуратури №1 для усунення недоліків.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачені ОСОБА_7

захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9

захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року скасувати, обвинувальний акт з додатками повернути на новий судовий розгляд, в тому ж складі суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України було повернуто прокурору Криворізької місцевої прокуратури №1 для усунення недоліків було повернуто прокурору Криворізької місцевої прокуратури №1 для усунення недоліків.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції посилався на ті обставини, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містить належним чином сформульованого обвинувачення. При цьому, в ньому зазначено лише про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України та в подальшому відображено сутність повідомлення про підозру, а саме фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, та наявна вказівка на те, що своїми умисними діями, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, проте відсутнє жодне посилання на обвинувачення.
В обвинувальному акті фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України. Такі відомості, відповідно до норм ст.277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за цим процесуальним рішенням, мають статус підозрюваного, а не обвинуваченого.
Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.186 ч.2 КК України є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, за змістом якої кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містить формулювання обвинувачення, яке їм інкримінується і від якого вони будуть захищатися в суді. В даному обвинувальному акті міститься лише посилання на повідомлення про підозру, та викладені лише фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність. При цьому суд зауважує, що повідомлення про підозру, так само як і виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й формулюванням обвинувачення.
Також, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені усі процесуальні дії проведеної під час досудового розслідування.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 під час допиту 29 жовтня 2015 року зазначив, що під час досудового слідства просив слідчого призначити йому захисника та надати перекладача, оскільки він не розуміє українську мову, не вміє читати та писати, але слідчій сказав йому, що зараз адвоката немає, і що судом першої інстанції буде призначений йому адвокат за його клопотанням. Захисника йому призначили тільки через півтора місяці. Які саме документи він підписував під час досудового слідства та під час відкриття йому матеріалів кримінального провадження, він не знає, оскільки не зміг їх прочитати.
Такі обставини, вимагали від слідчого залучити до участі в досудовому слідстві для забезпечення та дотримання прав, свобод і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 захисника за призначенням та перекладача, не зважаючи на відсутність письмового клопотання обвинуваченого про це.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.291 КПК України, містить виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення, і всі висновки, викладені в обвинувальному акті, можуть бути перевірені судом в межах судового розгляду. У вказаному обвинувальному акті наявні всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони вчиненого кримінального правопорушення. Прокурор вважає, що твердження суду про порушення принципу презумпції невинуватості не є вірним, оскільки правова кваліфікація дій обвинувачених не є твердженням про їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, а лише твердження про вчинення особою діяння, яке передбачено КК України. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування містить всі необхідні дані, передбачені ст.109 КПК України. Також, прокурор стверджує, що обвинуваченому ОСОБА_6 на досудовому слідстві в повній мірі була надана можливість реалізації права на захист та перекладача, але він відмовився від призначеного йому захисника, заявивши, що свої права буде захищати сам, а правом на призначення перекладача не скористався.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі та скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , кожен окремо, в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналізуючи, з урахуванням доводів апеляційної скарги підстави, з яких обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був повернутий прокурору, колегія суддів оцінює їх як такі, що є належними та достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як передбачено п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, крім іншого, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив, і мета вчиненого правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто, межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
П.1 ч.3 ст.42 КПК України встановлено, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Це право також гарантовано ст.6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тобто право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п.52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п.58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п.34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції з приводу того, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містить належним чином сформульованого обвинувачення. При цьому, в ньому зазначено лише про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України та в подальшому відображено сутність повідомлення про підозру, а саме фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, проте відсутнє жодне посилання на обвинувачення.
Тобто, в порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України, слідчім суперечливо та неузгоджено викладені фактичні обставини справи, що, на думку колегії суддів, є обґрунтованою підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Отже, доводи апеляції прокурора з приводу того, що обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення, що у ньому наявні всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони вчиненого кримінального правопорушення, є необґрунтованими.

Посилання прокурора на той факт, що правова кваліфікація дій обвинувачених не є твердженням про їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, а лише твердження про вчинення особою діяння, яке передбачено КК України, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду з приводу того, що обвинувачення їм висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті.
Крім того, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції з приводу того, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені не всі процесуальній дії, які були проведені під час досудового розслідування.

Згідно вимог ч.2 ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Згідно ч.1 ст.110 КПК України під процесуальними рішеннями розуміються всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту, що міститься в матеріалах кримінального провадження, в ньому дійсно вказані не всі процесуальні дії, проведенні під час досудового розслідування та не всі прийняті процесуальні рішення, на які вірно послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції в ухвалі обґрунтовано вказав на порушення вимог ст.109 КПК України при складанні реєстру матеріалів досудового розслідування. Також, колегія суддів згодна з іншими встановленими судом першої інстанції порушеннями, які послугували підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

В зв`язку з викладеним, колегія суддів не погоджується з доводами апеляції прокурора та вважає, що обвинувальний акт складений з порушенням норм чинного КПК України, отже висновок суду про повернення обвинувального акта прокурору є правильним, а доводи апеляції прокурора необґрунтованими.

На думку колегії суддів, рішення суду про повернення обвинувального акта прокурору не суперечить вимогам закону, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора та залишення ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року, якою обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0001246 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України було повернуто прокурору Криворізької місцевої прокуратури №1 для усунення недоліків залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4