АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа№636/9636/16-к Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1057/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.3 ст.297 КК України
30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілої - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження №11-кп/790/1057/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2017 року, -
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Н.Миколаївка Роменського району Амурської області РФ, громадянина України, не працюючого, одруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-16.11.2016 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч.ч.1, 2 ст.309, ст.70 КК України на 2 роки позбавлення волі,
засуджено за ч.2 ст.15, ч.3 ст.297 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Богодухівського районного суду м.Харкова більш суворим, призначеного за даним вироком, остаточно ОСОБА_8 визначено покарання 4 роки позбавлення волі.
Кримінальне провадження було розглянуто у порядку, передбаченому ст.349 КПК України.
Як установив суд, 05 листопада 2016 року близько 13 год. ОСОБА_8 знаходячись на кладовищі АДРЕСА_2 , на яке він прийшов з метою відшукати металобрухту, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, а саме: частиною металевої огорожі могили ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , нехтуючи моральними принципами щодо поваги до померлих та місць їх поховання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, у вигляді порушення суспільних відносин, що забезпечують загальноприйняті моральні норми та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів і з метою наживи, шляхом прикладання фізичних зусиль демонтував частину металевої огорожі могили, що була встановлена за кошти ОСОБА_7 , вартістю згідно висновку експерта-товарознавця за №5769 від 16.11.2016 року 61 грн. 60 коп., з метою в подальшому звернути її на свою користь та продати її у вигляді брухту чорного металу, але довести свій злочинний намір до кінця не зміг, так як його дії були припинені працівниками кладовища.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що його дії підпадають під ознаки ч.2 ст.297 КК України. Зазначив, що він соціально не небезпечний, може приносити користь близьким та суспільству, є сімейною людиною, що має повнолітніх дітей та дружину, яка потребує його допомоги. Просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15, ч.3 ст.297 КК України на ч.2 ст.15, ч.2 ст.297 КК України та призначити за цим законом більш м`яке покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу ОСОБА_7 , яка покладалась на розсуд суду; прокурора, про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно вимог, передбачених ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував у обвинуваченого та інших учасників судового провадження, всі вищевказані в цьому законі обставини і, впевнившись що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, а його позиція добровільна, роз`яснив ОСОБА_8 наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого останній не заперечував.
Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.
З огляду на наведене, виходячи із положень ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.3 ст.297 КК України, на які останній посилався в апеляційній скарзі, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч.4 ст.349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.
До того ж твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації його дій з ч.2 ст.15, ч.3 ст.297 КК України на ч.2 ст.15, ч.2 ст.297 КК України є безпідставними.
Як слідує із матеріалів провадження громадянка ОСОБА_7 , за кошти котрої була встановлена металева огорожа могили ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яку демонтував обвинувачений, не мала ніяких матеріальних зобов`язань перед ОСОБА_11 .
У судовому засіданні ОСОБА_8 визнав, що хотів здати металеву огорожу могили до пункту прийому металобрухту.
Зазначені обставини безперечно свідчать про те, що вищевказані дії обвинуваченого були направлені на отримання незаконної грошової винагороди за здачу до пункту прийому мателобрухту металевої огорожі могили, тобто вчиненні ним з корисливих мотивів.
За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації його дій на закон про менш тяжке кримінальне правопорушення, наведені ним з метою пом`якшити відповідальність за вчинене.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.
При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, перебуває під консультативним наглядом у лікаря психіатра та профілактичним наглядом у лікаря нарколога, не працює, одружений, за місцем проживання характеризується негативно.
Суд також взяв до уваги активне сприяння ОСОБА_8 розкриттю злочину, визнавши його пом`якшуючою покарання обставиною, у зв`язку з чим призначив йому мінімальне покарання, передбачене в санкції ч.3 ст.297 КК України.
Що стосується посилань обвинуваченого на його сімейний стан та дружину, яка потребує його допомоги, наявність дітей, то це само по собі, при наявності вищевказаних обставин, не є підставами до пом`якшення ОСОБА_8 покарання.
Таким чином, підстав для зміни вироку в частині правової кваліфікації правопорушення та пом`якшення обвинуваченому покарання, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів,-
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: