АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/628/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази, що були вилучені в ході обшуку в автомобілі «Nissan Місrа», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Приймаючи рішення про арешт майна, слідчий суддя врахувавши правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, відповідність речей критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на особисте майно, а саме 8 290 (вісім тисяч двісті дев`яносто) доларів США, 30 000 (тридцять тисяч) гривень та 50 (п`ятдесят) Євро, посилаючись на порушення норм КПК України та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора частково в зазначеній частині.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_7 вказує на те, що грошові кошти, на які ухвалою слідчого судді накладено арешт, належать йому і були передані гр. ОСОБА_9 з метою придбання у останньої автомобіля «Nissan Місrа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що 15.12.2016 року укладено попередній договір купівлі - продажу автомобіля.

Далі в апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що клопотання про арешт майна не містить правових підстав для його задоволення, оскільки в ньому відсутній перелік документів, що підтверджують право власності на майно та не зазначено види майна, а тому, як стверджує апелянт клопотання не відповідає вимогам ст.ст. 171 та ст.172 КПК України. Додає, що стороною обвинувачення не доведено приналежність майна до обставин даного кримінального провадження.
Одночасно, автор апеляційної скарги зазначає, що розгляд клопотання відбувся без його повідомлення, як власника майна, а про оскаржувану ухвали він дізнався лише 10 січня 2017 року, а тому строки на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді ним дотримані.
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Київської місцевої прокуратури № 10 міста Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0008986, відомості про яке 19.07.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту натимчасово вилучене майно - речові докази, що були вилучені в ході обшуку в автомобілі «Nissan Місrа», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

19 грудня 2016 рокуухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва дане клопотання задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази, що були вилучені в ході обшуку в автомобілі «Nissan Місrа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги, такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0008986, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора, та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази, що були вилучені в ході обшуку в автомобілі «Nissan Місrа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Посилання апелянта на те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.ст. 171, 172 КПК України та не містить правових підстав для задоволення, не заслуговують на увагу з урахуванням того, що воно містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, обгрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати, до клопотання додані документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та постановою прокурора від 17.12.2016 року визнано речовими доказами.

Твердження автора апеляційної скарги про те, що грошові кошти належать йому і були передані гр. ОСОБА_9 з метою придбання автомобіля, про що укладено договір-наміру купівлі-продажу автомобіля, слід визнати необгрунтованими, оскільки дані обставини не є предметом розгляду на даному етапі кримінального провадження, з урахуванням мети накладення арешту, а саме забезпечення збереження речових доказів, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майнаОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, якою задоволено клопотанняпрокурора Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази, що були вилучені в ході обшуку в автомобілі «Nissan Місrа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4