Справа № 738/104/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/507/2017
Категорія - ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 26 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000449, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2017 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мена Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

12 грудня 2013 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2017 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Біляєвського районного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року, і остаточно призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 369 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат-захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду та направити справу на новий судовий розгляд.

Вказує, що висновки суду про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння не обґрунтовано жодним доказом. Крім того, на її переконання, показання обвинуваченого, потерпілої та свідка містять суттєві суперечності, які не були з`ясовані під час розгляду справи в місцевому суді. Не погоджується з висновками суду про те, що докази, а саме: протокол прийняття заяви про злочин; протокол огляду від 11 грудня 2015 року; протокол проведення слідчого експерименту; експертного висновку №3779/3780/15-24 від 10 грудня 2015 року, щодо вартості викраденого, не є доказами в даному кримінальному провадженні, оскільки жодним чином не доводять вини обвинуваченого. Звертає увагу колегії суддів на те, що призначене покарання було винесено з порушенням норм чинного кримінального процесуального законодавства, оскільки не було зараховано строку тримання під вартою, що підтверджується відповідними ухвалами Біляєвського районного суду Одеської області. Вказує, що копії технічних записів судових засідань суду першої інстанції є неналежними, оскільки одні з них при прослуховуванні є нерозбірливими, а інші: від 16 лютого 2016 року «10-43-06»- відсутній взагалі, а аудіо файл «11-00-33» не відповідає журналу судового засідання.

В поданих доповненнях до апеляційної скарги крім аналогічних доводів щодо аудіо записів судового засідання, викладених у апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 зазначає, що судом не було досліджено стан здоров`я ОСОБА_8 на предмет ступеня тяжкості захворювань наявних у обвинуваченого і обставини загострення наявних у нього захворювань стали відомі стороні захисту після постановлення вироку місцевого суду.

Суд першої інстанції встановив, що 19 листопада 2015 року близько 03 год.30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку по АДРЕСА_1 , умисно, таємно вчинив крадіжку ноутбука Lenovo G 575 модель 20081 вартість якого складає 4200 грн. та відео реєстратора Palmann LVL -10Н, вартість якого 732 грн. 60 коп., які належать потерпілій ОСОБА_9 .. Обвинувачений ОСОБА_8 заволодів майном потерпілої та завдав їй матеріальної шкоди на суму 4932 грн. 60 коп.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити вимоги, викладені в апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог, викладених в апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково та пояснив, що він дійсно, 18 листопада 2015 року, після святкування дня народження потерпілої ОСОБА_9 , по дорозі додому зрозумів, що загубив свій велосипед, вирішив повернутися і перевірити, чи не там його забув. В будинку останньої горіло світло, коли він зайшов, то вона ще не спала і дала йому покористуватися ноутбуком та реєстратором. Потім він продав ноутбук за 2000 грн., але пізніш повернув його потерпілій.

Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 , в судовому засіданні не визнав вину та пояснив, що 18 листопада 2015 року він дійсно, повернувся до будинку потерпілої, де горіло світло і остання спала разом з чоловіком, він не знайшов свого велосипеда та повернувся додому.

Визнаючи ОСОБА_8 винним у таємному викраденні чужого майна суд навів у вироку переконливі судження на обґрунтування цього висновку.

Зокрема, суд поклав у основу вироку показання: потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні місцевого суду пояснила, що 18 листопада 2015 року святкувала свій день народження, в неї були гості, серед яких і обвинувачений. Наступного дня вона виявила зникнення з будинку ноутбука та відеореєстратора; свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що 19 листопада 2015 року вночі, близько 3-ї години, пішов до обвинуваченого. Останній розповів йому, що був на дні народження та загубив велосипед, він визвався допомогти в пошуках транспортного засобу і вони прийшли до будинку, де мешкає потерпіла, двері в будинок буди не замкнені, обвинувачений зайшов в хату, а він залишився на вулиці. Коли ОСОБА_8 вийшов з будинку, то показав йому ноутбук, сказавши, що буде дивитись по ньому кіно. Відеореєстратор обвинувачений приніс йому на роботу і віддав, пояснивши, що його подарували.

Встановлені судом обставин, щодо винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, крім показань потерпілої та свідка, також підтверджується даними, що містяться у наступних доказах:

- протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно яких потерпіла ОСОБА_9 повідомила правоохоронні органи в приводу крадіжки в її будинку;

- протоколі огляду від 11 грудня 2015 року, з яких вбачається, що було оглянуто ноутбук Lenovo G 575 модель 20081,

- експертному висновку № 3779/3780/15-24 від 10 грудня 2015 року про те, що вартість ноутбука Lenovo G 575 модель 20081 станом на 19 листопада 2015 року може складати 4200 грн., вартість відеореєстратора марки Palmann LVL-10H станом на 19 листопада 2015 року складає 732 грн.

Вище зазначені докази покладені місцевим судом в обґрунтування вини обвинуваченого лише в сукупності та взаємозв`язку з поясненнями потерпілого та свідків, а тому спростовують доводи сторони захисту щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження відомостей щодо вини ОСОБА_8 .

У відповідності до вимог ст. 10 КПК України, судом було створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , що судом не було досліджено суттєвих обставин, зокрема, не було допитано свідка ОСОБА_11 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в ході судового розгляду ні обвинувачений, ні свідок ОСОБА_10 не заперечували, що саме останній продав ноутбук вказаній особі.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, колегія суддів вважає безпідставними посилання захисника обвинуваченого, що згідно матеріалів кримінального провадження свідок ОСОБА_10 заходив з ОСОБА_8 до будинку потерпілої, а тому крадіжка могла бути вчинена саме ним.

Крім того, свідок ОСОБА_10 перед подачею пояснень був попереджений про кримінальну відповідальність та до того ж пояснив, що він домовлявся про продаж ноутбуку, оскільки ОСОБА_8 був винен йому гроші, які повернув за рахунок продажу ноутбуку.

Також, в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту, що звукозапис судових засідань не можна визнавати повним і його якість свідчить про допущення місцевим судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 412 КПК України.

Дійсно, було встановлено відсутність звукозапису судового засідання від 16 лютого 2016 року, відповідно до журналу судового засідання відсутня частина підготовчого засідання до виходу суду в нарадчу кімнату. Однак, з огляду на наявність звукозапису оголошення ухвали про призначення кримінального провадження до судового розгляду, місцевим судом дотримано вимогу щодо публічності проголошення судового рішення, яка є однією із передумов справедливого рішення.

Крім того, законодавцем звернуто увагу, що невід`ємною частиною поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Відповідно до журналу судового засідання, підготовче судове засідання було проведено за участі обвинуваченого, потерпілої, прокурора, всім було роз`яснено права та обов`язки, жоден з учасників не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Враховуючи, що учасники судового провадження, і сам обвинувачений, не заперечують проти перебігу таких дій, вказане неповне фіксування не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване

рішення, а тому не може бути визнане істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В свою чергу, нерозбірливість звукозапису пояснень потерпілої ОСОБА_9 , внаслідок його якості, на чому наголошує захисник в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки пояснення потерпілої не є ключовими та істотними щодо підтвердження вини ОСОБА_8 , а містять інформацію лише щодо обставин, які передували вчиненню обвинуваченим кримінального правопорушення і покладені в обґрунтування його вини лише в сукупності з іншими доказами.

Давши належну оцінку зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто умисні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, задовільну характеристику з місця проживання, його стан здоров`я, наявність ряду хронічних захворювань, з приводу яких останній лікувався в медичних закладах, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує таке покарання, і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті.

Викладені в доповненнях до апеляційної скарги доводи щодо тяжкого стану здоров`я обвинуваченого та можливості його звільнення від відбування покарання за станом здоров`я колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу. Зокрема, стан здоров`я ОСОБА_8 було враховано місцевим судом при визначенні останньому виду та міри покарання, а на підтвердження можливості звільнення останнього за станом здоров`я, стороною захисту не надано належних доказів і дане питання не є предметом даного судового розгляду та може бути розглянуто в порядку виконання вироку.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи сторони захисту про необґрунтоване врахування судом обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, на думку колегії суддів є безпідставними та необґрунтованими, оскільки, як було встановлено в ході судового розгляду, крадіжка відбулася вночі після святкування дня народження потерпілої ОСОБА_9 , де запрошені особи вживали алкогольні напої, серед яких був і ОСОБА_8 , крім того, останній не заперечував факт вживання спиртних напоїв під час святкування.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами кримінального провадження твердження апелянта щодо не зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_8 , з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за вироком Біляєвського районного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року.

Так, з матеріалів кримінального провадження, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України вбачається, що в межах даного кримінального провадження до останнього жодні запобіжні заходи не застосовувались, в тому числі і тримання під вартою.

Враховуючи викладене, вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4