Справа №591/3303/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/315/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 03 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене 22 червня 2017 року в ході обшуку приміщення квартири ОСОБА_9 розташованої в АДРЕСА_1 , а саме документи на права власності, копії договорів купівлі-продажу, протокол від 13.10.2015 ПР МСМ № 041642 про скоєння ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 198 КУпАП та дипломатичний паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.11.2006 на ім`я ОСОБА_11 .

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 03 липня 2017 року скасувати як незаконну та постановити нову, якою задовольнити вимоги її клопотання та накласти арешт на майно, що було вилучено 22 червня 2017 року в ході обшуку квартири АДРЕСА_2 .

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що слідчий суддя безпідставно розглянув клопотання про накладення арешту на майно за її відсутності, оскільки вона не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання.

Крім цього, прокурор не погоджується і з доводами слідчого судді в частині невмотивованого спростування необхідності накладення арешту на вилучений в ході обшуку протокол від 13.10.2015 року ПР МСМ № 041642 про скоєння ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 198 КУпАП, а саме за втрату ним паспорта громадянина України, оскільки вважає що цей документ може бути доказом систематичного умисного приховування ОСОБА_10 офіційних документів з метою їх використання під час укладення правочинів для ухилення від сплати податків.

Також, прокурор не погоджується і з відмовою у накладенні арешту на дипломатичний паспорт ОСОБА_10 , оскільки він є предметом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України та відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є речовим доказом, а тому, на думку прокурора, відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України він підлягає безумовному арешту.

Крім цього, прокурор стверджує про те, що на законність ухвали слідчого судді також могло вплинути і використання ним при постановленні свого рішення не чинної редакції ст. 170 КПК України. Вважає, що наведені в клопотанні ризики є обґрунтованими, а долучений до нього витяг з ЄРДР відображає обставини розслідуваних злочинів. Разом з тим, зазначає, що сумнів суду у правомірності проведеного обшуку слідчим без вжиття заходів для перевірки законності цих дій, не може бути підставою для відмови у накладенні арешту на майно.

Не погоджується прокурор та вважає безпідставними і доводи слідчого судді про не завірення доданих прокурором до клопотання матеріалів, оскільки в своєму рішенні слідчий суддя не вказує відповідно до яких нормативно правових актів він мав це робити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, та прохання про скасування вказаної ухвали і постановлення нової ухвали із задоволенням вимог клопотання про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, думку адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти вимог апеляційної скарги прокурора та просив залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши матеріали клопотання, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000251 від 12.06.2017 за ч. 2 ст. 212, ч. 1,2 ст. 357, ч. 1 ст. 358 КК України за фактами умисного ухилення від сплати податків за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах, приховування офіційного, особливо важливого документу та підроблення офіційного документу.

У ході розслідування справи за ухвалою слідчого судді Роменського районного суду Сумської області 22 червня 2017 року слідчим прокуратури Сумської області було проведено обшук у приміщенні квартири ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в якій, було виявлено та вилучено відповідні речі.

Однак ухвалою слідчого судді у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на вилучені 22 червня 2017 року, в ході обшуку квартири ОСОБА_9 , документи було відмовлено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону в цілому дотримався.

Так, свою відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно слідчий суддя мотивував тим, що на момент розгляду клопотання прокурором не надано належних і допустимих доказів щодо наявності чи відсутності на вилучених документах слідів кримінального правопорушення, крім того, у клопотанні прокурора ставиться питання про накладення арешту на документи, які для потреб слідства, на думку слідчого судді, можливо отримати шляхом застосування менш обтяжливих процесуальних заходів ніж арешт майна. Враховано слідчим суддею і надану в ході судового розгляду представником володільця майна адвокатом ОСОБА_7 ухвалу слідчого судді про накладення арешту на саме майно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в натурі, а тому накладати арешт ще і на документи, які на думку слідчого судді, не відповідають критеріям доказів є зайвим. Накладення арешту на саме майно в натурі не дасть права розпорядження ним та знижує ризики знищення вказаних паперів. Крім цього, прокурор у клопотанні не вказав ризики, які можуть виникнути, якщо на майно не буде накладено арешт, а інформація, яку має бажання отримати слідство за допомогою документів, на думку судді може бути здобута і в інший, передбачений нормами КПК України, спосіб. Разом з цим, надані прокурором документи є не завірені, а деякі рапорти, на підставі яких вносилися відомості до ЄРДР взагалі не мають дати. Не надав прокурор слідчому судді в ході розгляду клопотання і постанову про визначення органу досудового розслідування по даному кримінальному провадженню за № 0000251 під час проведення обшуку, що на думку судді теж не дає змоги у прийнятті рішення про накладення арешту на вилучені речі.

Крім цього, слідчий суддя загострив свою увагу і на тому факті, що слідством не визначено і конкретний розміру грошових коштів, що не надійшли до державного бюджету України у зв`язку з умисним ухиленням від сплати податків ОСОБА_10 за попередньою змовою із ОСОБА_9 в той час коли органами досудового розслідування визначено такий розмір як значний.

Не вказує на вчинення злочину і кількість квартир зареєстрованих на ОСОБА_9 , оскільки таке володіння не суперечить вимогам ст. 41 Конституції України та Закону України «Про право власності», якими не обмежується розмір майна, що є у власності громадян.

Також, на думку слідчого судді, не є доказом системного умисного приховування ОСОБА_10 офіційних документів з метою їх використання під час укладення правочинів для ухилення від сплати податків і протокол від 13.10.2015 року № 041642, оскільки він є лише підставою для розгляду справи уповноваженим органом по суті і може свідчити про імовірний його розгляд, а тому посилання прокурора на вказаний протокол про адміністративне правопорушення без рішення по ньому, слідчий суддя розцінив як сумнівний доказ.

Звернув слідчий суддя увагу і на ту обставину, що дипломатичний паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.11.2006 року на ім`я ОСОБА_12 , має термін дії до 25.05.2011 року та є недійсним вже більше 6 років. Доводи ж прокурора про необхідність накладення арешту на вказаний документ у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 всупереч вимогам «Положення про дипломатичний паспорт» не повернув його для знищення до Міністерства закордонних справ України так як припинив повноваження народного депутата України, слідчий суддя розцінив як такі, що не можуть виступати підставою для накладення на нього арешту, оскільки такому арешту повинна передувати його здача до вказаного управління.

Також, на думку слідчого судді, копії вилучених в ході обшуку документів не є належним доказом по справі, вони можуть вказувати лише на інформацію про наявність оригіналів документів, які слідство могло отримати у встановлений законом спосіб в рамках розслідування кримінального провадження.

Крім цього, слідчий суддя оцінив і доводи прокурора про те, що ОСОБА_10 при відчуженні нерухомого майна 06.12.2010 року надав паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 04.07.1996 року в той час коли його особа мала бути засвідчена паспортом громадянина України НОМЕР_3 , виданим 19.03.2007 року та спростував їх тим, що обов`язок перевірки справжності документів при засвідченні правочинів лежить на особі, яка завірила договір купівлі-продажу, на даний час вказані правочини не визнані судом нікчемними та вважаються дійсними.

Враховуючи вказані обставини слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 173 КПК України, для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказане майно, як встановила колегія суддів, особа яка подала вищевказане клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 про накладення арешту на вищевказане майно.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, а тому доводи прокурора стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Твердження апеляційної скарги щодо порушень слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Зокрема, не можуть заслуговувати на увагу доводи прокурора в частині безпідставного проведення судового засідання за його відсутності, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме із журналу судового засідання від 26.06.2017 (а.с. 79) у присутності прокурора ОСОБА_13 та слідчого ОСОБА_14 , які відповідно до витягу з кримінального провадження уповноважені брати участь у його розслідуванні (а.с. 2) розгляд клопотання прокурора ОСОБА_8 , яка теж в даному кримінальному провадженні входить до групи прокурорів, було відкладено на 10 год. 30 хв. 03.07.2017 року, при цьому останню шляхом СМС повідомлення було повідомлено про наступні час та дату судового розгляду її клопотання про що свідчить наявна в матеріалах провадження довідка (а.с.82). Разом з тим, розгляд клопотання прокурора розпочався о 10 год. 45 хв. 03.07.2017 року про що свідчить журнал судового засідання (а.с. 100). Тому, у колегії суддів відсутні підстави, як на тому наголошує прокурор, стверджувати про порушення слідчим суддею в цій частині норм КПК України.

Не може колегія суддів взяти до уваги і доводи прокурора про безпідставну відмову у накладенні арешту на вилучені в ході обшуку квартири протокол про адміністративне правопорушення від 13.10.2015 року ПР МСМ № 041642 про скоєння ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 198 КУпАП та на дипломатичний паспорт ОСОБА_10 , оскільки вони вже були предметом дослідження слідчого судді та їм надана обґрунтована оцінка з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Щодо тверджень прокурора про те, що на законність ухвали слідчого судді також могло вплинути і використання ним при постановленні свого рішення не чинної редакції ст. 170 КПК України, то їх колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки прокурор не розкриває змісту своїх доводів, а саме яким чином вказані дії слідчого судді вплинули на законність судового рішення.

Не заслуговують на увагу, на думку колегії суддів, і доводи прокурора в тій частині, що на накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно може вплинути законність такої процесуальної дії, оскільки в даному випадку підставою у задоволенні клопотання прокурора виступило ряд обставин, які в своєму рішенні навів слідчий суддя, а не виключно сумніви у законності проведеного обшуку.

Щодо тверджень прокурора про те, що слідчий суддя мав у своєму рішенні вказати відповідно до яких нормативних актів прокурор повинен здійснювати завірення доданих до поданого ним клопотання документів, то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дана обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної прокурором ухвали слідчого судді.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги, колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 405, 407, 419, 422, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 03 липня 2017 року, якою прокурору ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на речі, що були вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.