АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника

ТОВ «Інтеграл» ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ТОВ «Інтеграл» ОСОБА_5 на ухвалу слідчого Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_7 та накладено арешт на речі та документи вилучені у ході проведення обшуків від 27.09.2016 року за адресою: м. Українка, вул. Промислова 27-Б та за адресою: м. Тернопіль, вул.. Лук`яновича 8

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого містить достатньо правових підстав для арешту майна, передбачених ст. 170 КПК України та з метою збереження речових доказів, з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна, наявні підстави для накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки слідчим доведено те, що у разі не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, існують ризики приховування або зникнення цього майна.

В апеляційній скарзі представник ТОВ « Інтеграл» ОСОБА_5 не погоджуючись з ухвалою слідчого судді просить її скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність належних підстав для арешту майна, необґрунтовано визнав докази достатніми, що вказують на вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 212 КПК України. Також апелянт вказує на те, що слідчий суддя не звернув увагу на невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171, 173 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ТОВ «Інтеграл» ОСОБА_5 який підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, , вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
В судове засідання апеляційної інстанції прокурор не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суддею встановлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № від 25.05.2016 року, за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ТОВ « Інтеграл», за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 212 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, що внесене в межах зазначеного кримінального провадження, про накладення арешту на речі та документи вилучені у ході проведення обшуків від 27.09.2016 року за адресою: м. Українка, вул. Промислова 27-Б та за адресою: м. Тернопіль, вул.. Лук`яновича 8, слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові підстави для його задоволення.

З вказаними висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

В ст. 98 КПК України зазначено, що предмети, які були об`єктом протиправних дій, є речовими доказами у кримінальному провадженні.

В положеннях ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.

Таким чином, накладення арешту на речі та документи, які були вилучені в ході обшуку 27.09.2016 року та належать ТОВ «Інтеграл» за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ТОВ «Інтеграл» ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_7 та накладено арешт на речі та документи вилучені у ході проведення обшуків від 27.09.2016 року за адресою: м. Українка, вул. Промислова 27-Б та за адресою: м. Тернопіль, вул.. Лук`яновича 8

- залишити без змін, а апеляційну скаргу представника представника ТОВ «Інтеграл» ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3743/2016 Категорія ст. 172 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1