АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4373/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника власників майна ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_11 ,та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки Renault Premium 420 19Т типу сідловий тягач-Е, номер шасі НОМЕР_1 , синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску, що належить ОСОБА_9 ; напівпричіп марки ПР, модель FRUEHAUF, шасі НОМЕР_3 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1998 року випуску, що належить ОСОБА_7 ; телефон марки Samsung модель GT-E1002I синього кольору ІМЕІ сім НОМЕР_5 (оператор Київстар), ІМЕІ НОМЕР_6 (оператор Київстар); телефон марки Samsung модель GT-E1002I чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_7 (оператор Київстар), ІМЕІ НОМЕР_8 (сім карта відсутня); 55 (п`ятдесят п`ять) бочок синього кольору із рідиною з невідомим хімічним складом;свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 ; ключі від автомобіля в кількості 6(шість) штук;блокнот чорного кольору із записами; копію паспорта ОСОБА_12 .

Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахувавши те, що вилучені під час проведення огляду речі та документи являються предметом кримінального правопорушення, визнані речовими доказами та одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, власники майна ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну, необґрунтовану та таку, що прийнята з порушенням норм КПК України, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянти вказують на те, що матеріали клопотання не містять доказів того, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, знаходилося на відповідальному зберіганні ТОВ «Хімакс» та було вивезено з території підприємства саме арештованим автомобілем.

Також апелянти зазначають, що в клопотанні слідчого не вказано, які саме сліди необхідно зберегти в автомобілі і які ризики можуть виникнути внаслідок передачі автомобіля на зберігання власнику.

Далі в апеляційній скарзі, її автори вказують на те, що матеріали провадження не містять доказів незаконного отримання речей та документів, на які слідчий просить накласти арешт, а тому, на думку апелянтів, посилання на ці докази є недопустимими.

Як підсумок, апелянти звертають увагу суду на той факт, що слідчим суддею не зазначено яким саме критеріям, зазначеним у ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, відповідають речі, на які накладено арешт.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна ОСОБА_7 та представника власників майна ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, у провадженні слідчим управлінням фінансових розслідувань головного управління ДФС у Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000052, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.09.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч.1 ст. 388 КК України.

Старший слідчий з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на речі та документи, вилучені у ході проведення оглядів від 10.09.2016 року, яке 30.11.2016 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження за № 0000052 про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, власника майна ОСОБА_7 та представника ОСОБА_8 , і прийшов до правильного висновку, що клопотання старшого слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні.
Посилання апелянтів в апеляційній скарзі на те, що матеріали клопотання не містять доказів того, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, знаходилося на відповідальному зберіганні ТОВ «Хімакс» та було вивезено з території підприємства саме арештованим автомобілем, а також доказів незаконного отримання речей та документів, на які слідчий просить накласти арешт, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами доданими до клопотання слідчого та матеріалами наданими слідчим безпосередньо у судових засіданнях суду першої інстанції.

Що стосується посилань на те, що в клопотанні слідчого не вказано, які саме сліди необхідно зберегти в автомобілі і які ризики можуть виникнути внаслідок передачі автомобіля на зберігання власнику, то, з урахуванням завдання арешту майна у даному кримінальному провадженні та його мети, колегія суддів переконана, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Твердження авторів апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не зазначено яким саме критеріям,зазначеним в ст.ст. 98, 167 КПК України, відповідають речі, на які судом накладено арешт, колегія суддів не бере до уваги, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що вилучені під час проведення огляду речі та документи являються предметом кримінального правопорушення, визнані речовими доказами та одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Доказів, які б спростовували вказані висновки слідчого судді апелянтами в апеляційній скарзі не наведено, не надано їх і в судовому засіданні.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вказане в клопотанні слідчого майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянтів щодо незаконності, необґрунтованості та невідповідності ухвали слідчого судді нормам КПК України, слід /

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_9 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_10 та накладено арешт на речі та документи, вилучені у ході проведення оглядів від 10.09.2016 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4