Справа № 191/5591/16-к
Провадження № 5/191/1/16
У Х В А Л А
іменем України
13 грудня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області матеріали подання Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про примусове проникнення до житла, чи іншого володіння особи,

ВСТАНОВИВ:
13.12.2016 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло подання Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про примусове проникнення до житла, чи іншого володіння особи, яке обґрунтовано тим, що на виконанні у Синельнківському МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській обл., перебуває виконавче провадження № 46080194 з примусового виконання виконавчого документа: в/л 440/2434/2012 від 30.05.2013 виданий Тернівським міським судом про конфіскацію усього майна належного на праві власності ОСОБА_3 .

08.12.2016 р. та 12.12.2016 р. державним виконавцем відділу ОСОБА_4 виходом за адресою боржника: АДРЕСА_1 , для опису та арешту 1/3 квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_3 було встановлено, що перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим у зв`язку тим, що двері державному виконавцю ніхто не відчинив, про що складено відповідні акти.

Відповідно до п.10 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду з проханням вирішити питання щодо примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної або іншої особи, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи наявність у боржника ОСОБА_3 , невиконаних зобов`язань перед державою, а саме: не проведено опис та арешт 1/3 квартири, для конфіскації та подальшої передачі на реалізацію, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 виконавче провадження № 46080194 з примусового виконання виконавчого документа: в/л 440/2434/2012 від 30.05.2013 виданий Тернівським міським судом. На підставі вищевказаного просить суд задовольнити клопотання про примусове проникнення до житла боржника.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду повідомлено, неявка не перешкоджає розгляду питання.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків, суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішуються відповідно до розділу VIII КПК України.

Питання про примусове проникнення до житла вирішується, згідно ст.376 ЦПК України.

Відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64 Конституції України).

Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.14 ЦПК України, рішення суду є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст.6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.ст.1, 11 Закону України Законом «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на державного виконавця покладено обов`язок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

При цьому державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження, надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу, зобов`язаний керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

З урахуванням вищезазначеного, дослідивши надані матеріали суд дійшов висновку про необґрунтованість подання та необхідність відмови в його задоволенні.

Суд перевірив матеріали, які додані державним виконавцем до подання і встановив, що до матеріалів не додано пояснень сусідів в підтвердження того, що ніхто не відчинив двері вищезазначеної квартири; не надано довідки щодо зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

До матеріалів не додано належних документів в підтвердження направлення виклику для виконавчих дій, його отримання боржником. Також не надано довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно що за боржником зареєстровано об`єкт нерухомого майна, а саме: квартира за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що є складнощі у виконанні даного рішення суду, зокрема, доказів, що боржник відмовляється від добровільного надання доступу до свого майна.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.537, 539 КПК України, ст.376 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» суд, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні подання Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про примусове проникнення до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення опису та арешту 1/3 квартири, для конфіскації та подальшої передачі на реалізацію, кошти від якої буду перераховано у дохід держави - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1