У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_5

суддів: ОСОБА_6. і ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 28 лютого 2017 року заяву захисника ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування йому строку попереднього ув'язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до вимог Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання».

Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 06 жовтня 2016 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 залишив без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року захиснику ОСОБА_3 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на зазначені судові рішення щодо ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) з тієї підстави, що касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Захисник ОСОБА_3 подав до Верховного Суду України заяву, в якій порушує питання про перегляд зазначених судових рішень щодо ОСОБА_4 з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм Закону України, а саме частини п'ятої статті 72 Кримінального кодексу України (далі - КК). Твердить, що суд у подібних правовідносинах по-іншому застосував зазначену норму права.

Також вважає незаконним посилання касаційного суду в ухвалі від 26 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_4 на пункт 1 частини другої статті 428 КПК, зважаючи на те, що відповідно до частини четвертої статті 424 КПК не підлягають оскарженню в касаційному порядку лише ухвала слідчого судді, після її перегляду в апеляційному порядку та ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу, оскарження інших ухвал в касаційному порядку здійснюється на підставі частин першої - третьої статті 424 КПК. Просить скасувати всі судові рішення щодо ОСОБА_4 та направити справу на новий судовий розгляд.

На обґрунтування своїх доводів захисник ОСОБА_3 додав до заяви копії ухвал Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 травня і 18 березня 2016 року, Апеляційних судів Чернівецької області від 25 січня 2016 року та Чернігівської області від 06 і 15 липня 2016 року, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 і 26 вересня та 02 і 09 грудня 2016 року.

Водночас захисник ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_4 Причину пропуску строку обґрунтовує тим, що 16 грудня 2016 року ним було подано до Верховного Суду України заяву про перегляд зазначеної ухвали касаційного суду, яку 20 січня 2017 року йому було повернуто у зв'язку з тим, що він у визначений судом строк не усунув її недоліків та повідомлено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню у разі її належного оформлення або з інших підстав, ніж ті, які були предметом розгляду. Також зазначає, що пошук та вивчення матеріалів з Єдиного реєстру судових рішень потребували певного часу.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи заяви і клопотання про поновлення строку, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше.

Враховуючи, що захисником ОСОБА_3 на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, долучено до заяви копії судових рішень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 та 09 грудня 2016 року, тобто у строки, передбачені частиною першою статті 447 КПК, підстав вважати, що ним було пропущено строк подання заяви немає.

Колегія суддів зазначає, що положення пункту 1 частини першої статті 445 КПК передбачають порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції норми матеріального права. У цьому контексті у рішеннях Верховного Суду України висловлена правова позиція, відповідно до якої факт неоднакового застосування норми права судом касаційної інстанції повинен мати певний зовнішній вияв, знаходити відображення у відповідному процесуальному документі (рішенні). Для уможливлення процедури порівняння судових рішень, оцінки Верховним Судом України відповідної норми права на предмет неоднаковості її застосування, така норма має бути реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справи за касаційною процедурою.

Додані захисником ОСОБА_3 до заяви копії ухвал Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 травня і 18 березня 2016 року та копії ухвал Апеляційних судів Чернівецької області від 25 січня 2016 року та Чернігівської області від 06 і 15 липня 2016 року, відповідно до пункту 3 частини першої статті 449 КПК, не є рішеннями суду касаційної інстанції, а тому не можуть бути прикладом для порівняння.

Що стосується доданих до заяви ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 та 26 вересня 2016 року - у заяві захисника ОСОБА_3 відсутнє посилання на них, як на рішення у яких викладено різне правозастосування одних і тих самих норм права, які на думку заявника, по різному застосовані судом касаційної інстанції. Відповідно до загальних засад кримінального процесуального законодавства України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, отже суд, виходячи з наведеного, позбавлений можливості самостійно зробити висновок, як саме, у цих рішеннях, на думку захисника, неоднаково застосовані судом касаційної інстанції норми закону України про кримінальну відповідальність.

Долучені до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 та 09 грудня 2016 року також не є прикладом для порівняння, оскільки судом касаційної інстанції у цих рішеннях не була висловлена правова позиція щодо застосування норми права, передбаченої частиною п'ятою статті 72 КК, яка на думку заявника неоднаково застосована судом касаційної інстанції. Втім, у зазначених рішеннях касаційний суд виклав висновок щодо дотримання апеляційним судом вимог частини третьої статті 399 КПК при вирішенні питання про повернення апеляційної скарги заявнику, у разі її подання після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Відсутність у порівнюваному рішенні касаційного суду висновку щодо застосування норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, а саме частини п'ятої статті 72 КК, позбавляє Верховний Суд України можливості висловити свою правову позицію щодо правильного/неправильного застосування касаційним судом цієї норми права.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що Верховним Судом України у постанові від 09 лютого 2017 року (справа № 5-458кс(15)16) викладений висновок, відповідно до якого норми права, передбачені частиною другою статті 424 та частиною п'ятою статті 539 КПК (в редакції до набрання чинності Законом України від 07 вересня 2016 року № 1491-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення доступу до правосуддя осіб, які утримуються в установах попереднього ув'язнення та виконання покарань»), не забезпечують права на оскарження в касаційному порядку судових рішень, ухвалених за результатами розгляду клопотань щодо застосування на стадії виконання вироку Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання», оскільки такі ухвали не перешкоджають подальшому провадженню, а отже їх оскарження не передбачено положеннями КПК.

Відповідно до положень частини першої статті 458 КПК висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верхового Суду України вважає, що подана захисником ОСОБА_3 заява про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_4 є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи щодо ОСОБА_4 до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444, 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_3 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Сумської області від 06 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5