Дата документу 20.07.2017
Провадження № 1/334/3/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , при секретарі ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника цивільного позивача ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.190 КК України,-

в с т а н о в и в:

Органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.190 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , заявив клопотання про направлення справи на додаткове розслідування з огляду на наступне: в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальна справа за звинуваченням ОСОБА_6 за ч.4 ст.190, ч.3 ст.185 УК України. Кримінальна справа розглядається в порядку, передбаченому КПК України в редакції 1960 року апеляційним судом Запорізької області кримінальна справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. 06 червня 2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя проводиться попереднє судове засідання.

Згідно ст. 237 КПК України, при попередньому розгляді справи суддею з`ясовуються наступні питання:

3) чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог цього Кодексу;

5) чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

В даному випадку мають місце як порушення вимог КПК, допущені при складанні обвинувального висновку, так і порушення вимог КПК, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Порушення, допущені при складанні обвинувального висновку:

Згідно ст.233 КПК України, обвинувальний висновок складається з описової і резолютивної частини. В описовій частині зазначаються: обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано в справі, і відомості про потерпілого; показання кожного з обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують його покарання.

В резолютивній частині наводяться відомості про особу кожного з обвинувачених, коротко викладається суть пред`явленого обвинувачення з значенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин.

Так в обвинувальному висновку зазначено, що ОСОБА_6 за ст.190 ч.4 КК України звинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману або зловживанням довірою. Обман та зловживання довірою - це різні способи вчинення злочину.

В самому звинуваченні також чітко не визначено, яким саме способом ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами - обманом чи зловживанням довірою. Таким чином саме по собі звинувачення є неконкретним.

Окрім того обвинувальний висновок підписує слідчий з зазначенням місця і часу його складання.

В нашому випадку справу прийнято до провадження:

21 жовтня 2011 року - слідчим СВ Леіннського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_8 (т.1 л.д.29).

07 грудня 2011 року - слідчим незрозуміло якого підрозділу ОСОБА_9 (т.1. а.с.55)

Разом з тим виконуючим обов`язки слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Коломійцем до Ленінського районного суду м. Запоріжжя у грудні 2011 року внесено подання про проведення обшуку. Ухвала суду про проведення обшуку від 27 грудня 2011 року (т.2 а.с.10).

Також виконуючим обов`язки слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Коломійцем 07 грудня 2011 року було внесено клопотання про продовження строку досудового розслідування до 3-х місяців і строк було продовжено прокурором (т.1 а.с.56).

В подальшому виконуючий обов`язки слідчого Коломіець з незрозумілих причин став називати себе слідчим СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, що підтверджується обвинувальним висновком, а інколи просто слідчим без зазначення підрозділу.

В матеріалах справи відсутня як постанова про прийняття справи до провадження саме слідчим СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України Коломійцем, як відсутній і наказ про призначення вищевказаної особи на посаду слідчого.

На аркуші справи 54 у томі 1 міститься розпорядження начальника СУ ГУМВС України ОСОБА_10 №794 від 07 грудня 2011 року, в якому він «вимагає» призначити начальника відділу СУ ГУМВС України - в Запорізькій області ОСОБА_9 виконуючим обов`язки слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області.

З розпорядження не зрозуміло, у кого саме вимагає це зробити ОСОБА_10 , проте очевидно, що особа, відповідальна за переміщення співробітників ГУМВС України в Запорізькій області повинна була на підставі цього розпорядження видати наказ, копія якого в матеріалах справи відсутня.

При цьому необхідно пам`ятати, що Запорізьке міське управління ГУМВС України в Запорізькій області було окремою юридичною особою і всі кадрові призначення на посаду слідчого були віднесені не до повноважень начальника СУ ГУМВС України в Запорізькій області, а до повноважень безпосередньо начальника ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області.

Таким чином начальник слідчого управління не мав повноважень здійснювати призначення начальника відділу обласного управління - виконуючим обов`язки слідчого районного відділу Запорізького міського управління. І очевидно, що йому було про це відомо, оскільки його розпорядження №794 не має ознак кадрового наказу і не створює само по собі ніяких наслідків, а тому не дає зазначеній в ньому особі - в даному випадку ОСОБА_9 повноважень проводити досудове слідство а ні на посаді виконуючого обов`язки слідчого, а ні на посаді слідчого тим більше.

Разом з тим у т.1 на а.с.55 знаходиться постанова слідчого (без зазначення підрозділу) ОСОБА_9 про прийняття справи до свого провадження від 07 грудня 2011 року.

Таким чином навіть з наявних у справі документів зрозуміло, що 07 грудня 2011 року «слідчого ОСОБА_9 » не існувало взагалі. ОСОБА_9 міг бути або начальником відділу СУ ГУМВС України в Запорізькій області, або виконуючим обов`язки слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області.

У зв`язку з тим, що Коломієць не обіймав посаду слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, а, можливо (у випадку наявності кадрового наказу), лише виконував обов`язки слідчого, то підписувати обвинувальний висновок як слідчий він не мав права.

Додатково зазначив, що додатки до обвинувального висновку, складання яких прямо передбачено ст.224 КПК України та які є невід`ємною часткою обвинувального висновку також складені з порушенням вимог процесуального закону, оскільки вони також підписані слідчим без зазначення посади.

Така ж сама ситуація і з пред`явленням остаточного обвинувачення ОСОБА_6 , яке мало місце 29 грудня 2011 року (т.3 а.с.160-170).

При цьому ще ряд слідчих дій ОСОБА_11 виконує взагалі без зазначення своєї посади,

а саме:

- проводить обшук і складає протокол (т.2 а.с11)

- здійснює допит ОСОБА_12 від 05 січня 2012 року (т.2 а.с.12)

- накладає арешт на майно 03 січня 2012 року (т.2 а.с.29)

- 04 січня 2012 року направляє відомості про арешт майна на бланку безпосередньо ГУМВС України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29), хоча Ленінський РВ ЗМУ ГУМВС України знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 12-а (т.2 а.с.32)

- виносить постанову від 29 грудня 2011 року про зміну кваліфікації дії обвинуваченого (т.1 а.с.157).

Таким чином всі ці слідчі дії, в протоколах проведення яких не зазначена посада слідчого, свідчить про те, що було грубо порушено процесуальний порядок їх проведення, оскільки досудове розслідування здійснює слідчий певного органу, де знаходиться справа.

Усунути ці порушення можливо лише шляхом проведення додаткового розслідування з дотримання вимог КПК в редакції 2012 року, оскільки у випадку повернення справи прокурору в порядку, передбаченому п.3 ч.1 ст.244 КПК України (в ред.1960 року), буде мати місце ситуація, коли справа буде знаходитись у прокурора, який не має повноважень а ні скласти свій обвинувальний висновок, а ні повернути справу на додаткове розслідування.

Підсудний ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню. Свою думку обґрунтувала тим, що всі заявлені питання вже неодноразово розглядалися але іншими складами суду.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим.

Представник цивільного позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника про повернення справи для проведення додаткового розслідування, за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України 1960 року прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність. Суд, прокурор, слідчий не вправі перекладати обов`язок доказування на обвинуваченого.

Згідно ч.5 ст. 16-1 КПК України 1960 року прокурор, підсудний, його захисник чи законний представник, потерпілий беруть участь у судовому засіданні як сторони і користуються рівними правами та свободою у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України (в редакції 1960 року) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Якщо суд при судовому розгляді справи має змогу усунути виявлені недоліки досудового розслідування шляхом більш ретельних допитів підсудного, потерпілого, свідків, допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, дачі судових доручень в порядку ст. 315-1 КПК, вчинення інших процесуальних дій, направлення на додаткове розслідування справи не допускається. При необхідності суд може відкласти розгляд справи для витребування додаткових доказів.

Згідно ст. 246 КПК України при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі

порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Відповідно до п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» питання про те, чи перешкоджає порушення закону, допущене під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства, її призначенню до судового розгляду, вирішується залежно від того, наскільки істотним воно було, до ущемлення яких прав та інтересів учасників процесу воно призвело і чи є можливість поновити ці права й інтереси. Кримінальна справа у будь-якому разі

не може бути призначена до судового розгляду, якщо: вона не була порушена або порушена некомпетентною особою; її розслідування провадила не уповноважена на те особа чи особа, яка підлягала відводу; було порушено вимоги КПК про обов`язковість пред`явлення обвинувачення і матеріалів розслідування для ознайомлення; при провадженні дізнання чи досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист або право користуватися рідною мовою чи мовою, якою він володіє, і допомогою перекладача. Допущені при вчиненні окремих слідчих чи процесуальних дій порушення закону, що призвели до ущемлення прав та інтересів учасників процесу, поновити які неможливо, не можуть бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування. За наявності відповідних підстав такі порушення мають тягти визнання доказів недопустимими. Не може бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування і недодержання прокурором вимог статей 228-232 КПК (якщо для усунення допущених порушень не потрібно проводити слідчі дії).

Враховуючи викладене, підстави для направлення справи для організації додаткового розслідування відсутні.

Керуючись ст.ст. 22, 246 КПК України, суд
постановив:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про направлення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.190 КК України для проведення додаткового розслідування відмовити.

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.190 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя на 16.00 годину 31 липня 2017 року.

В судове засідання викликати підсудного та осіб згідно обвинувального висновку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишити без змін підписка про невиїзд.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1