Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 08 червня 2017 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000845 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 .

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луганська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Костянтинівського міського суду Донецької області від 06 грудня 2006 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 грудня 2008 року за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі, 31 грудня 2009 року звільненого умовно-достроково на не відбутий строк 5 місяців 4 дні; 2) вироком Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 лютого 2011 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст.ст. 70, 71 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Зазначеним вироком також засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судові рішення щодо яких в касаційному порядку не переглядаються.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

ОСОБА_6 08 липня 2014 року приблизно о 11.20 год., діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , проникнули в квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи повторно, намагалися викрасти належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 1414, 58 грн., однак не встигли покинути приміщення вказаної квартири з викраденим, оскільки були затримані співробітниками Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області на місці вчинення злочину.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в цьому суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Вважає, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, належним чином їх не перевірив та обґрунтованих відповідей на них не дав. Вважає, що з огляду на дані про особу засудженого, застосування ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та наводить відповідні доводи на обґрунтування такої позиції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як видно із вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував те, що останній раніше судимий та судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, хворіє тяжкими хронічними захворюваннями, на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався, працює, за місцем проживання характеризується посередньо. Визнавши обставинами, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття у скоєному та сприяння у розслідуванні злочину, місцевий суд прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора, в якій він просив ухвалити новий вирок в зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, а також неправильним застосуванням ст. 75 КК України, визнав такі доводи прокурора необґрунтованими та залишив вирок суду першої інстанції в силі.
Однак з таким рішенням апеляційного суду колегія суддів погодиться не може та вважає, що воно прийнято без урахування належним чином усіх даних про особу ОСОБА_6 , який в минулому вже засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний корисливий злочин, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий. При цьому, як обґрунтовано в касаційній скарзі зазначив прокурор, ОСОБА_6 за місцем проживання характеризувався посередньо, не одружений, неповнолітніх дітей не мав, не працював, та, водночас, обрав спосіб власного збагачення вчинення умисних корисливих злочинів, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку. До того ж, наявність тяжких захворювань також не стала перешкодою для повторного вчинення засудженим злочину.

Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про наявність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд перерахував обставини, які визнав такими, що пом`якшують покарання, однак належним чином його не обґрунтував.

Всі наведені судом дані про особу засудженого та обставини, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання, які були враховані судом при застосуванні положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів у даному конкретному випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги прокурора, за своїм змістом є аналогічними доводам апеляційної скарги прокурора, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню як така, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки в ній відсутнє належне обґрунтування законності вироку суду першої інстанції та мотиви визнання безпідставними доводів апеляційної скарги прокурора про це.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Під час нового розгляду апеляційний суд повиненналежно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують покарання, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись статтями 433, 434, 436 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3