справа № 462/6249/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003924 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Львова, неодруженого, який зареєстрований на АДРЕСА_1 та проживає на АДРЕСА_2 , раніше судимого, 26.12.2014 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.1 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 65 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 30.10.2016 року близько 15.40 год., перебуваючи у супермаркеті «Сільпо» ТОВ «Сільпо-Фуд», що на вул. Кульпарківська, 226а у м. Львові з метою вчинення таємного викрадення чужого майна та власного збагачення, заховав у внутрішні сторони своєї безрукавки лосьйон після бриття «Gillette Arctic Ice» 100мл, вартістю 104,90 грн., в кількості 1 одиниця, цукерки «Ferrero Rocher» 200 г, вартістю 97,50 грн. в кількості 1 одиниця, кава «Jacobs Monarch Espresso», 500 г, вартістю 72,21 грн., в кількості 1 одиниця, шоколад молочний «Корона МакФан арахіс-драже-карамель», 160 г, в кількості 3шт., кожна вартість 39,08 грн., загальна вартість 117,24 грн., з котрими в подальшому пройшов повз касу, однак свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як був зупинений працівниками охорони супермаркету «Сільпо» ТОВ «Сільпо-Фуд».

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальних актах, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасники судового розгляду визнали недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої його позиції, а також йому роз`яснено, що він у такому випадку позбавляється права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, розглянув справу за правилами, передбаченими даною нормою.

Зі змісту ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_4 до вчинення даного злочину був засуджений 26.12.2014 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.1 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 65 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, штраф ним був сплачений 01.02.2017року, про що свідчить квитанція долучена обвинуваченим до матеріалів кримінального провадження.

Отже, в даному випадку має місце така кваліфікуюча ознака крадіжки, як повторність, пов`язана із засудженням ОСОБА_4 за раніше вчинений злочин.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), повторно, доведена повністю і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця при замаху на злочин.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, а обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлені.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше судимий /матеріали кримінального провадження, арк.44/, неодружений, не працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває /матеріали кримінального провадження, арк.45, 46/, згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг від мешканців не поступало /матеріали кримінального провадження, арк.48/, а тому виходячи з наведеного, беручи до уваги думку представника потерпілого ОСОБА_5 , що претензій до обвинуваченого ТОВ «Сільпо-Фуд» не має, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.185 КК України, що є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Між тим, суд, приймаючи до уваги наведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Підстав, передбачених ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 /один/ рік.

Речові докази, а саме: лосьйон після бриття «Gillette Arctic Ice», цукерки «Ferrero Rocher», кава «Jacobs Monarch Espresso», шоколад молочний «Корона МакФан арахіс-драже-карамель» повернути потерпілому ТОВ «Сільпо-Фуд», як власнику /матеріали кримінального провадження, арк.30/;

- інформаційний носій (Verbatim-DVD-R), на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження ТОВ «Сільпо-Фуд» /матеріали кримінального провадження, арк.36/, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1