справа № 462/2762/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003735 від 3.12.2013р. за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Петричі Бузького району Львівської області, громадянки України, з вищою освітою, інваліда 3 групи, не працюючої, раніш не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представників потерпілої адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_10 11-12 липня 2013 року, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадянки ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, представившись деканом одного з факультетів Національного університету «Львівська Політехніка», шляхом обману та зловживання довірою, під приводом надання допомоги донці потерпілої ОСОБА_11 щодо вступу у даний заклад на стаціонарну денну форму навчання вчинила шахрайські дії. Так 12 липня 2013 року під впливом вказаних шахрайських дій ОСОБА_7 переказала кошти в сумі 16300грн. на банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 громадянки ОСОБА_3 , яка отримала вказані кошти у відділенні №24 ПАТ КБ «Приват Банк», що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Городоцька,98, чим спричинила ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину не визнала, відмовилась від дачі пояснень відповідно до ст..63 Конституції України.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 11.07 2013 року вона з дочкою ОСОБА_12 приїхали з Полтави до Львову для надання документів до вузу. Зустрілися з ОСОБА_13 , подругою знайомої, яка дорогою повідомила про те, що має сусідку, яка є професор, декан університету «Львівська політехніка», допомагає багатьом зі вступом в вуз, вони між собою товаришують та вона вже повідомила її про їх приїзд. Також зазначила, що сусідка бажає ознайомитись з документами доньки, але за це треба буде віддячити ректора. В той же день ОСОБА_14 познайомила їх з ОСОБА_15 , яка представилась як професор університету, та перебуває у відпустці. Вони повідомили ОСОБА_15 про намір вчитися на факультеті журналістики, на що та сказала, що добре було б вчитися на бюджеті , та подивившись їх документи, зазначила, що на бюджетній формі мало місць, але вона подивиться, що можна зробити. Ввечері того ж дня вона запропонували їм переночувати в неї та запропонувала наступного дня йти до університету. Вранці на пропозицію ОСОБА_15 вони залишились з нею наодинці, без присутності доньки, та ОСОБА_15 повідомила, що треба буде якось віддячити за вступ доньки до університету, вона має зв`язки з ректором, її дочка працює в університеті. На її повідомлення про відсутність коштів, ОСОБА_15 запропонувала їй зв`язатися з чоловіком в Полтаві , щоб той перерахував 2000 доларів США в перерахунку на гривню на її банківський рахунок та дала для цієї цілі номер своєї картки в ПриватБанку. Після цих слів ОСОБА_15 вона зателефонувала чоловікові та передала розмову з ОСОБА_15 , дала йому номер картки та рахунку ОСОБА_15 . Потім вони всі поїхали до університету. Наумич з її донькою пішли в приймальню, коли вийшли донька її повідомили, що треба донести до зданих документів ще оригінал ідентифікаційного коду. Всі пішли до церкви, дорогою вона зателефонувала своєму чоловікові і той повідомив, що курс долару 8,15 грн. та він може перерахувати 16300грн. Десь близько 12.30 год. ОСОБА_15 на телефон прийшло повідомлення про надіслані кошти на її карту у розмірі 16300грн. Вона сказала, що не вистачає 50 грн., чоловік повідомив про те, що рахували в банку. Вона погодилась з розміром. Потім впевнено сказала, можна вважати, що донька вже прийнята в вуз. Чоловік потягом передав оригінал ідентифікаційного коду доньки, вони всі залишились у ОСОБА_16 до понеділка. В понеділок знову поїхали всі в університет. Ні в неї, ні в дочки не було сумнівів, що ОСОБА_15 не працює в університеті деканом: з нею всі вітались , при вході в університет вона показувала посвідчення. Наумич впевнила їх, що вона буде зарахована на бюджетній формі в третьому потоці, буде вчитися в гуртожитку. Після того вона поїхала додому в Полтаву, а донька залишилась у ОСОБА_16 . Донька їй неодноразово телефонувала, просила перерахувати кошти ще 400грн., 1000 грн. та 500грн., які ОСОБА_15 в неї вимагала за користування інтернетом та світлом. 25 липня донька виїхала зі ОСОБА_16 додому. Дома отримала СМС-повідомлення від ОСОБА_15 «Ти моя розумничка!» ОСОБА_17 списках через інтернет побачили, що донька ОСОБА_12 відсутня в переліку зарахованих осіб на бюджетну форму навчання, та з університету повідомили, що ОСОБА_12 зарахована на контрактну форму навчання. Одразу зателефонували ОСОБА_15 , яка повідомила, що треба ще почекати дня 3, будуть додаткові списки на бюджет. З університету повідомили, що треба їхати терміново до університету, писати заяву на контрактну форму, а якщо ні візьмуть іншу особу. Зв`язавшись знов з ОСОБА_15 , остання повідомила, що вона все з`ясує, гроші, що їй були перераховані, будуть перераховані на оплату контракту. Наступного дня вона телефоном повідомила, що на жаль, її донька ОСОБА_12 не зарахована в університет, запропонувала їм вечірнє відділення, дистанційне навчання. Почувши від ОСОБА_15 таке - вона стала від неї вимагати повернути гроші, однак та конкретно нічого не казала. Наприкінці серпня, приблизно 24,25 числа , вона з донькою поїхали до Львова, зустрілась з ОСОБА_15 , яка пообіцяла повернути гроші. Для цієї цілі вона в банку відкрила рахунок та надала ОСОБА_15 номер своєї картки, щоб та перерахувала туди гроші та поїхали знов до дому в Полтаву. Через 3 дня ОСОБА_15 повідомила, що університет перерахував кошти. Однак гроші на картку не надійшли. 30 серпня вона знов поїхала до ОСОБА_16 , зустрілась з ОСОБА_15 , яка сказала, що треба зайти в відділення ПриватБанк, зробити роздруківку руху коштів. Однак, коли вийшла з банку вона повідомила, що грошей нема. Наумич просила почекати ще три дні. Вона не могла чекати, поїхала в Полтаву, телефонувала ОСОБА_15 , однак на телефоні дзвінки ОСОБА_15 вже не відповідала і в середині вересня вона звернулась в міліцію про притягнення ОСОБА_15 до відповідальності. Просила суд покарати ОСОБА_15 суворо та стягнути з неї на свою користь 52858,60грн., що еквівалентно 2000 дол.США та за курсом НБУ 1 дол. становить 26,4293грн., також стягнути моральну шкоду у розмірі 20000грн. та витрати , понесені у зв`язку з викликами на досудове слідство та до суду у розмірі 7583,50грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 8277,20грн., а всього 88719,30грн.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідка ОСОБА_15 по дачі. З 2012 р. вона близько спілкувалась з ОСОБА_15 , знає, що вона працює в в вищому учбовому закладі. Потерпілу ОСОБА_19 вона не пам`ятає, їх знайомила у 2013 р. ОСОБА_20 з Полтави, яка їй зателефонувала та попросила як своїх хороших знайомих прийняти, ніде у ОСОБА_16 зупинитись, сказала, що жінка з дитиною їде поступати в вуз, їм треба переночувати 2 ночі. Вона їх зустріла, привела до себе на дачу, попросила свою сусідку ОСОБА_21 дати їм можливість помитися. Оскільки у ОСОБА_15 був кращий будинок, а ніж в неї, вони ночували у ОСОБА_15 , а сама вона поїхала до свого чоловіка в село . Які відбувались розмови між ОСОБА_19 та ОСОБА_15 вона не пам`ятає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона навчалась у студентські роки з ОСОБА_18 , яка проживає у ОСОБА_16 . Коли подружка її сина ОСОБА_11 у 2013 році повідомила їй, що має намір поїхати до ОСОБА_16 поступати на навчання у вищий навчальний заклад вона одразу згадала про ОСОБА_18 та зателефонувала їй з метою, щоб та допомогла ОСОБА_11 та її матері у ОСОБА_16 з житлом. На це ОСОБА_13 повідомила їй, що в неї є хороша знайома , яка працює в університеті та вже трьом особам з Полтави допомогла поступити в вуз. ОСОБА_13 характеризувала цю знайому як професора вузу, а саме професора політехнічного університету. Вона дала потерпілій відомості про ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 по приїзді у Львів мала зв`язатися саме з ОСОБА_18 . У вересні 2013 р вона дізналась від ОСОБА_19 , що у списку осіб, зарахованих на навчання в університет вона себе не знайшла. Їй також відома, що родина ОСОБА_19 позичала гроші в сумі 2000 доларів США з метою надання їх ОСОБА_15 для вирішення питання вступу доньки в вуз . Зі слів потерпілої їй також відомо, що та сплатила ОСОБА_22 за мешкання в будинку, до теперішнього часу 2000 доларів США ОСОБА_15 не повернула.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що 10 липня 2013 року вона поїхала з матір`ю до ОСОБА_16 поступати на факультети журналістики в університет ім. І. Франка та у Львівський держаний національний університет «Львівська політехніка». Приїхав до міста, вони на зупинці трамваю зустрілися з ОСОБА_18 , яка повідомила їм , що має сусідку, жінку, яка працює деканом факультету Львівської політехніки. Може їм допомогти зі вступом. Після цього вони зустрілися з ОСОБА_15 у неї в будинку, та перевірила їх документи, запросила до себе , пригостила, запропонувала залишитися в неї на ніч. Вона повідомила, що навряд вступ до вузу буде безкоштовний. Вранці наступного дня, то була п`ятниця, ОСОБА_15 зайшла до їх кімнати, попросила її вийти та залишилась розмовляти з матір`ю наодинці. Після цього разом з ОСОБА_15 всі поїхали в університет. По дорозі мати повідомила їй, що треба дати хабар 2000 дол.США, та повідомити про це батька. Вона зателефонувала батькові , просила, щоб той перерахував гроші на картку ОСОБА_15 . Коли вона здавала документи в університеті, ОСОБА_15 повідомила, що потрібний оригінал ідентифікаційного коду, а ні його копія, та повідомила, що вона буде вчитися на бюджетній формі навчання. Однак треба віддячити, бо вона не одна. Потім вони всі пішли гуляти містом. Через деякий час ОСОБА_15 надійшли гроші на її рахунок, про що вона одразу повідомила їх. Наумич, дивлячись на суму, що була нарахована, зазначила, що не вистачає 50грн., батько повідомив, що рахував банк по курсу. На це ОСОБА_15 погодилась. Потім ОСОБА_15 сказала їм, що у суботу та неділю буде займатися в університеті її питанням. Мати поїхала, а вона залишилась одна. В понеділок ОСОБА_15 сказала їй, що треба ще здати творчий конкурс. Вона була по рейтингу в першій п`ятірці. Наумич ще брала кошти за користування інтернетом та світлом в розмірі 1000грн. ОСОБА_15 повідомила їй ,що треба ще дати 500грн. Мати пересилала для ОСОБА_15 кошти. На початку серпня їй прийшло повідомлення про те, що вона прийнята на платну форму навчання. Оскільки вона здавала тести на бюджетну форму вона одразу зателефонувала матері та ОСОБА_15 . ОСОБА_15 заспокоїла їх, сказала, що все владнає. Через декілька днів зателефонували з приймальні вузу та повідомили її , що у зв`язку з її неявкою може бути прийнята на її місце інша особа. ОСОБА_15 знов її заспокоїла. В середині серпня їй зателефонували та запропонували заочну форму навчання. Вона одразу повідомила про це батьків. Мати поїхала до ОСОБА_16 , стала питати ОСОБА_15 чому такі проблеми, просити повернути гроші. Вони разом з ОСОБА_15 заходили в банк, де ОСОБА_15 спілкувалась з робітниками банку, після чого вона повідомила, що їй відмовлено в кредиті, гроші в неї відсутні. Гроші не повернуті до теперішнього часу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що на початку липня 2013 року його донька з дружиною поїхали до ОСОБА_16 з приводу вступу доньки до вищого закладу, мали намір зупинитися у жінки, яка є знайомою матері хлопця, з яким зустрічається донька. На наступний день після приїзду до ОСОБА_16 йому зателефонувала дружина та повідомила, що у рекомендованій їм знайомій є сусідка , декан вузу , професор, яка пообіцяла, що донька буду зарахована до вузу на бюджетну форму навчання. Однак для цього треба їй дати 2000 дол.США. Дружина дала йому відомості: прізвище, ім`я , по-батькові - ОСОБА_24 , номер її картки, на яку треба перерахувати гроші. Він в той же день позичив гроші та через відділення Приватбанку, де порахували по курсу долари в гривні, він перерахував кошти цій жінці. Він спілкувався з нею телефоном, питав, чи влаштовує її сума перерахована в еквіваленті до гривні. Вона дала згоду. Коли побачили, що доньки не було у списку , розміщеному в електронному вигляді стали ОСОБА_15 по телефону питати про гроші. Вона казала, що гроші перераховані на рахунок політехніки, а потім взагалі не стала спілкуватися . До теперішнього часу гроші не повернуті.

Таким чином, вказані свідки одностайно підтвердили факт наявності протиправних дій з боку ОСОБА_3 , а саме зловживання довірою потерпілої , заволодіння шляхом обману коштами потерпілої в сумі 16300грн.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_3 підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, що надані стороною обвинувачення, відповідно до ст.23 КПК України, а саме:

Заявою ОСОБА_7 від 29.11.2013 року про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 з додатками чеком ПриватБанк про перерахунок 12.07.2013 р. ОСОБА_25 на ім`я ОСОБА_24 16300 грн. на картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 (т.1, а.п 56-58).

Протоколом тимчасового доступу з головного офісу ПАТ КБ ПриватБанк від 17.01.2014 р., за яким було вилучено виписку по руху коштів по банківському рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_24 та з якого вбачається, що 12.07.2013 р. було здійснено поповнення готівкою коштів на суму 16300грн. через відділення ПриватБанку.(т.1, а.п.64-70).

Протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 13.02.2014 р. зняття інформації з телекомунікаційної мережі сім-картки№ НОМЕР_2 оператора мобільного зв`язку «Київстар», що знаходиться у користування ОСОБА_26 згідно до якої в розмові з ОСОБА_7 обвинувачена ОСОБА_3 зазначає, що мале місце отримання нею коштів від ОСОБА_7 в еквіваленті 2000 доларів США начебто за влаштування доньки потерпілої на навчання в університет.(т.1 а.п.71-74).

З листа Національного Університету «Львівська політехніка» від 19.12.2013р. вбачається, що ОСОБА_24 працювала в університеті , звільнена 8.07.2010 року за ст.36 п.1 КЗпП України (т.1 , а.п.75).

З листа Національного Університету «Львівська політехніка» від 25.02.2014р. вбачається, що ОСОБА_27 працює в університеті на посаді спеціаліста деканату дистанційного навчання(т.1 , а.п.76).

Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

До факту про не визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення суд відноситься критично, вважає вину її повністю доведеною в суді та такою, що підтверджується сукупністю всіх досліджених судом доказів, які об`єктивно узгоджуються між собою. Невизнання своєї вини обвинуваченою спрямовані лише на уникнення відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення.

Одже, досліджені в сукупності всі здобуті у провадженні докази дають суду підстави кваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.1ст.190 КК України: заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем мешкання характеризується негативно, за висновком органу пробації не показує ризиків повторності кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_3 суд враховує наявність в неї інвалідності 3 групи.

Згідно ст. 67 КК України обставини, що обтяжують відповідальність ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Отже, суд вважає, що з метою перевиховання та виправлення обвинуваченої , необхідно призначити покарання у виді обмеження волі . При цьому суд враховує, що обвинувачена не досягла пенсійного віку, встановленого відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та є працездатною особою.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила злочин невеликої тяжкості та з дня скоєння нею злочину минуло більше трьох років, слід звільнити її від покарання на підставі ст. 49 КК України та ч.5 ст.74 КК України .

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченої потерпілій завдано майнову шкоду на загальну суму 16300,00 грн. Завдана майнова шкода обвинуваченою в добровільному порядку не відшкодована, а тому суд вважає законними та обґрунтованими вимоги потерпілої про відшкодування їй завданої майнової шкоди, але у межах висунутого обвинувачення.

Питання про відшкодування іншої майнової шкоди , як то понесені витрати у зв`язку з її явкою до суду та до слідства, витрати на правову допомогу може бути вирішено в порядку цивільного судочинства, оскільки це питання виходить за межі пред`явленого обвинувачення.

Щодо позовних вимог потерпілої про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_3 завданої моральної (немайнової) шкоди в сумі 20000 грн., заподіяної внаслідок неправомірних дій, суд вважає, що вирішення вказаних вимог підлягає залишенню без розгляду і поданню потерпілою позову в цій частині також у загальному порядку, оскільки заявлені вимоги позивача до відповідача в частині стягнення моральної шкоди не відповідають вимогам ст.ст. 119, 121 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», слідує, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, зазначена стаття цього Закону щодо пільг відносно сплати судового збору за подання позовів про відшкодування моральних (немайнових) збитків не передбачає такі пільги, а відтак на позивача у кримінальному провадженні з вимог морального (немайнового) характеру покладається обов`язок сплатити судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру.

Потерпілою не було сплачено судовий збір із вимог немайнового характеру. Клопотань з приводу надання часу стосовно сплати судового збору у судовому засіданні позивачем не заявлено.

Таким чином, стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 підлягає сума в межах висунутого обвинувачення в розмірі 16300грн.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох ) років обмеження волі.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України та ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 16300 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1