Ухвала іменем україни 19 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003238,

за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 01 липня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вироком Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня

2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь

ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 408,26 грн та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 10 вересня 2015 року приблизно о 23.00 год. поблизу квіткового ринку на пл. Соборній у м. Львові умисно на грунті раптово виниклих неприязних відносин у ході конфлікту з ОСОБА_7 ударив останнього по обличчю, заподіявши йому тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості із короткочасним розладом здоров`я.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 01 липня

2016 року вирок районного суду в частині призначеного покарання скасовано та призначено ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі потерпілий просить скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного унаслідок м`якості, а також стверджує, що його цивільний позов до ОСОБА_8 необхідно задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка не підтримала касаційну скаргу та просила залишити оскаржувані судові рішення без зміни, захисника, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для її задоволення відсутні.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 125 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи потерпілого про несправедливість призначеного засудженому покарання унаслідок м`якості та необхідність призначення йому більш суворого покарання є безпідставними.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити

ОСОБА_8 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість (яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості), дані, що характеризують особу винного, обставини, які пом`якшують покарання засудженого.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_8 раніше несудимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав те, що

ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому та на його утриманні перебуває неповнолітня дитина.

На підставі наведених даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої йому статті.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_8 покарання, взяв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суспільну небезпечність вчиненого діяння, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, одружений має на утриманні неповнолітню дитину, його попередню соціальну поведінку, а також відсутність обставин, які б обтяжували його покарання.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про те, що визнання ОСОБА_8 своєї вини носить формальний характер без щирого жалю з приводу скоєного та осуду своєї поведінки, унаслідок чого прийняв рішення про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та призначення винному покарання у виді штрафу однак у більшому розмірі, ніж визначеному районним судом.

З огляду на зазначені дані, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_8 покарання у визначеному виді та розмірі справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 зазначеного Кодексу щодо мети покарання.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок м`якості колегія суддів не вбачає.
Що стосується тверджень потерпілого про неправильне розв`язання цивільного позову та про необхідність задоволення в повному обсязі заявлених потерпілим позовних вимог, то вони також виявилися безпідставними, оскільки з урахуванням душевних і моральних страждань потерпілого, колегія суддів вважає суму у якості матеріальної та моральної шкоди, які за судовим рішенням належить стягнути із засудженого на користь потерпілого, справедливою та визначеною відповідно до правил процесуального та матеріального законів.
Крім того, аналогічні доводи щодо неправильного розв`язання цивільного позову потерпілий наводив у своїй апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції, належним чином перевіривши їх, визнав їх безпідставними, відобразивши це у своєму рішенні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Львівської області від 01 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3