Справа № 555/178/17
Номер провадження 1-кс/555/105/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" червня 2017 р. м.Березне
Слідчий суддя Березнівського районного суду Рівненської області - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі скаржника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, щодо неповернення тимчасово вилученого майна,-
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги.
Заслухавши пояснення представника володільця тимчасово вилученого майна, прокурора, слідчого, суд приходить до наступного висновку.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 за ОСОБА_3 зареєсторований автомобіль марки «БМВ 525», номер шасі НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 .
Як вказує заявник ОСОБА_3 , належний їй транспортний засіб марки «БМВ 525», номер шасі НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 безпричинно перебуває на території Березнівського відділення поліції. Арешт на автомобіль марки «БМВ 525» д.н.з. НОМЕР_1 судом не накладено, клопотань до суду про арешт такого майна не надходило. 01 лютого 2017 року слідчим суддею ОСОБА_6 було надано тимчасовий доступ з правом вилучення (здійснення виїмки) до вилучених в ході проведення 25 січня 2017 року, огляду тимчасово вилученого майна, автомобіля «БМВ 525» д.н.з. НОМЕР_1 , вказаний доступ був необхідний для проведення судових експертиз, в тому числі інженерно транспортні, які на даний час зроблені.
Крім того, відповідно до ст. 164 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали, строк ухвали слідчого судді закінчився 01 березня 2017 року.
В частині 7 ст.237 КПК України, вказано про те, що вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Частина 1 ст.167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.
Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п*ятою ст.171, частиною шостою ст.173 цього Кодексу.
При цьому, в частині 5 ст.171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
При цьому, в частині 5 ст.171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
В даному спірному випадку, зазначене в частині 5 ст.171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано не було, при цьому слідчий не повернув тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.
Окрім того ч.1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути, як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності`говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.
За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі.
З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.
В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
За таких обставин, слідчий суддя рахує, що скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, щодо неповернення майна підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 159, 167, 169, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, щодо неповернення майна - задовольнити.
Зобов`язати слідчого Березнівського ВП Сарненського ВП ГУ НП України в Рівненській області ОСОБА_4 повернути володільцю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучений автомобіль марки «БМВ 525», номер шасі НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 - на відповідальне зберігання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1