Апеляційний суд Рівненської області
______________________________________________копія:_________
У Х В А Л А
Іменем України
05 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції) матеріали провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Річиця, Ратнівського р-ну, Волинської обл., зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 засудженого вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, невідбуту частину якого, ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року ОСОБА_4 було замінено, згідно ст.82 КК України, на більш м`яке у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці) 11 (одинадцять) днів; ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області також зараховано ОСОБА_4 в строк основного покарання термін попереднього його ув`язнення з 19 грудня 2013 року по 01 квітня 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року, -

За участі:
секретаря с/з - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_4 ,

представника Городоцького ВЦ №131 ОСОБА_7 ;

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою його клопотання задовольнити та звільнити умовно-достроково від призначеного покарання.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання , суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_4 не має права подавати таке клопотання, оскільки на момент його надходження до суду ще не минув 1 (один) рік, що є підставою для відмови у його задоволенні, згідно вимог ч.7 ст.154 КВК України.

В обгрунтування заявлених вимог апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_4 зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні його клопотання, невірно керувався положеннями ч.7 ст.154 КВК України та не врахував, що він довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а той факт, про який зазначив суд в оскаржуваній ухвалі, що з дня прийняття Рівненським районним судом Рівненської області від 10 травня 2016 року рішення про відмову йому у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, так як ще не минув 1 (один) рік, що згідно ч.7 ст.154 КВК України, на думку суду, стало підставою для відмови у задоволенні клопотання засудженого, не може бути підставою для відмови йому в задоволенні такого його клопотання, за наведених у ньому доводів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_4 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника Городоцького ВЦ №131 про задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням ОСОБА_4 , дослідивши характеристику на засудженого, затверджену начальником Городоцького ВЦ, клопотання засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, а саме характеристики на засудженого ОСОБА_4 , затвердженої в.о. начальника Городоцького ВЦ №131 (а.с. 3, 4), ОСОБА_4 :

- засуджений вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки;

- ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року замінено ОСОБА_4 на обмеження волі невідбуту частину покарання, що становила 3 (три) роки 3 (три) місяці) 11 (одинадцять) днів;

- ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області зараховано в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 19 грудня 2013 року по 01 квітня 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Формальною датою настання умовно-дострокового звільнення, згідно характеристики, для ОСОБА_4 , з урахуванням вимог ст.81 КК України, є 19 січня 2016 року.

З характеристики також слідує, що ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходився з 19 грудня 2013 року; вину визнає повністю; з мірою призначеного покарання погоджується повністю; за час перебування в Дніпропетровському слідчому ізоляторі порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався; за час перебування в Крюківській ВК №29 з 28 травня 2014 року характеризувався позитивно, допустив одне порушення встановленого режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, вказане стягнення достроково знято, три рази був заохочений правами начальника установи; з 27 жовтня 2015 року після переведення до Городоцького ВЦ №131 також характеризується позитивно, встановленого порядку відбування покарання не допускає, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, заохочень не має та з урахуванням інших позитивних характеристик за час перебування в установі, керівництвом характеризується як такий, що довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення, що додатково підтверджується протоколами засідань комісії Крюківської ВК та Городоцького ВЦ.

Представник Городоцького ВЦ пояснив, що на даний час засуджений стягнень не має, характеризується позитивно, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто, згідно вимог кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів справи вбачається, що адміністрація Городоцького ВЦ вже зверталася до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 і ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2016 року їй було відмовлено у задоволенні цього клопотання на підставі ч.8 ст.154 КВК України за незакінченням однорічного строку з дня заміни ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі за ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року.

Оскільки після ухвалення Рівненським районним судом 10 травня 2016 року рішення про відмову у задоволенні подання адміністрації Городоцького ВЦ про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 , станом на 19 жовтня 2016 року, тобто у день розгляду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ще не минув 1 (один) рік, то, на думку суду першої інстанції, це позбавляло права ОСОБА_4 на даний час звертатися з клопотанням з цього приводу.

Вказані висновоки суду, викладені у судовому рішенні, які дали підстави суду першої інстанції відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , колегія суддів вважає помилковими .

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього, більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст.81 КК, що також слідує з ч.5 ст.82 КК України.

Оскільки, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2016 року, якою у задоволенні подання адміністрації Городоцького ВЦ про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 відмовлено з тих підстав, що не минув однорічний строк з моменту заміни останньому невідбутої частини строку призначеного покарання на більш м`яке, то засуджений повторно звернувся до суду з аналогічним клопотанням після спливу однорічного строку.

Замість того щоб вирішити клопотання засудженого по суті, суд першої інстанції повторно відмовляє йому в його задоволенні з тієї причини, що він звернувся до суду раніше, ніж через рік після винесення постанови від 10 травня 2016 р. про відмову в задоволенні його аналогічного клопотання, що на думку колегії суддів є невірним.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і згідно ст.81 КК України набув право на умовно-дострокове звільнення.

За вимогами ч.8 ст.154 КВК України особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м"яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м"яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Таким чином, право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання виникає у засуджених через рік, яким невідбута частини покарання була замінена більш м"яким.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи наведені засудженим ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, повністю заслуговують на увагу, а ухвала суду першої інстанції, на підставі вимог п.4 ч.2 ст.407 КПК України, підлягає скасуванню з подальшим ухваленням судом апеляційної інстанції нової ухвали, оскільки матеріали судового провадження повністю дають підстави для прийняття рішення про умовно-достроково звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.81 КК України; ст.ст. 404, 405, п.4 ч.2 ст.407, ст.ст. 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.

Звільнити ОСОБА_4 умовно-достроково на невідбуту частину покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року за ч.3 ст.286 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя- доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1