Справа № 171/609/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року м.Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001416 від 26.11.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Перше Травня, Апостолівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, на утриманні має малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

25 листопада 2016 року, приблизно о 16 год. 30 хв. водій ОСОБА_6 , керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2109», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по проїзній частині вул.Визволення в м.Апостолове Дніпропетровської області з боку перехрестя вулиць Визволення та Робоча в напрямку перехрестя вулиць Визволення-Центральна.

Під час руху по вищезазначеній ділянці проїзної частини, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян і проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись по вказаній дорозі, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля ліворуч з метою виїзду на територію, прилеглу до будинку № 36 по вул.Визволення в м.Апостолове Дніпропетровської області та виїхав на смугу зустрічного руху автомобілів, де скоїв наїзд на велосипед «Аіст» під керування ОСОБА_4 , яка рухалась по своїй смузі для руху у зустрічному напрямку.

Тим самим ОСОБА_6 грубо порушив п.10.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, де передбачено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Невиконання вищезазначеного пункту Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, велосипедисту ОСОБА_4 заподіяно наступні об`єктивно підтверджені тілесні ушкодження: закрита тупа травма грудної клітини; перелом 8-го ребра ліворуч з ушкодженням уламками парієтальної плеври та міжреберної артерії; гематома верхньої частки лівої легені; лівобічний гемоторакс 300-350 мл; забійна рана лівої тім`яної області; закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці; закритий перелом кісток лівої гомілки, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключено за умов дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 28 від 29.03.2017 року, дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю та показав, 25 листопада 2016 року приблизно о 16 год. 30 хв. їхав з ОСОБА_7 на автомобілі в автомагазин, рухаючись по вул.Визволення в м.Апостолове. З метою виїзду на територію, прилеглу до будинку № 36, здійснював поворот ліворуч, зупинився та пропустивши зустрічну машину, здійснив наїзд на велосипед, на якому рухалася потерпіла, рухався при цьому на невеликій швидкості 20-30 км на годину. В цей час було темно, не було освітлення на вулиці, на велосипеді не було світловідбиваючих елементів і він не побачив велосипедистку, коли почав гальмувати вже сталося зіткнення передньою лівою частиною автомобіля з велосипедом. Зупинившись, він почав надавати потерпілій допомогу, коли вона прийшла до свідомості, викликав швидку медичну допомогу, поліцію, потерпіла зателефонувала сину, знаходився біля потерпілої поки не приїхав її син. У скоєному щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої в залі суду.
Цивільний позов визнав в повному обсязі, однак моральна шкода в сумі 100 000 грн. для нього є надто значною і зможе її виплачувати тільки частинами, відшкодував потерпілій 20 000 грн. Зазначив, що його цивільно-правова відповідальність застрахована, однак він в належному порядку не повідомив страхову компанію про страховий випадок і кошти йому не виплачені.
Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 25 листопада 2016 року приблизно о 16 год. 30 хв. вона рухалася приблизно 10 км/год на велосипеді по вул.Визволення в м.Апостолове і почула, що підїзжає автомобіль, з якого лунала музика, який швидко рухався в зустрічному напрямку і здійснив наїзд на неї не зупиняючись. Вона чула, що хтось закричав «гальмуй», в автомобілі були ще люди, після зіткнення обвинувачений вийшов з автомобіля і почав витягувати її з-під машини, інші люди, які вийшли на вулицю, запропонували викликати швидку медичну допомогу, її забрали до лікарні.

Потерпіла пояснила, що працювала у дитячому садочку, помічником вихователя, в результаті аварії отримала тяжкі травми, зараз їй необхідні кошти на лікування, яких вона не має, вимушена була звільнитися з роботи за станом здоров`я. Обвинувачений відшкодував їй кошти в сумі 20 000 грн., вважає, що їх слід зарахувати, як моральну шкоду, яку оцінює в 120 000 грн. Вказала, що на підтвердження суми коштів на лікування надано квитанції, їй встановлена друга група інвалідності та вона вимушена була звільнитися з роботи за станом здоров`я. Велосипед «Аіст» пошкоджено і відновленню не підлягає, пошкоджено її одяг.

Потерпіла, як цивільний позивач, підтримала цивільний позов, просила стягнути з обвинуваченого 35 071 грн. 18 коп. на відшкодування майнової шкоди, 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, витрати на судовий збір та правову допомогу.

Вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання без позбавлення волі, однак позбавити його права керування транспортними засобами на певний час.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що у листопаді 2016 року приблизно о 16 год. 30 хв. рухався на автомобілі, яким керував обвинувачений, зі швидкістю приблизно 40 км/год. Здійснюючи поворот, ОСОБА_6 зменшив швидкість та пропустив зустрічну машину та, не помітивши потерпілу на велосипеді, обвинувачений здійснив наїзд на велосипедистку. Свідок пояснив, що під час зазначеної події на вулиці було темно, вулиця не освітлювалася, після повороту автомобіль почав рухатись зі швидкістю приблизно 20 км/год., оскільки обвинувачений гальмував при повороті, потерпілу помітив він і закричав, щоб обвинувачений зупинився і через 2-3 секунди водій відреагував. На велосипеді не було світловідбиваючих елементів, музика в автомобілі не лунала, вікна були закриті, водій не відволікався від керування, при повороті увімкнув сигнал повороту, наїзд стався переднім бампером і переднім колесом автомобіля на передню частину велосипеда. Вони з обвинуваченим вийшли з автомобіля на допомогу потерпілій, потерпіла лежала біля машини зліва, ОСОБА_6 викликав швидку медичну допомогу.

Для підтвердження винуватості ОСОБА_6 в скоєнні злочину за ч.2 ст.286 КК України прокурором, що підтримує державне обвинувачення, в ході судового слідства пред`явлено наступні документи, які досліджені в судовому засіданні в порядку встановленому ст.358 КПК України.
Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 листопада 2016 року містить відомості, що пригода сталася о 16 год. 30 хв., місцем ДТП є вул.Визволення у м.Апостолове, де стався наїзд автомобіля на велосипедистку, на місці пригоди виявлено та вилучено автомобіль «ВАЗ2109», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , велосипед «Аіст», які потрапили у ДТП. Пошкодження автомобіля розбита передня ліва фара, стан покриття - асфальтобетонне, сухе, чисте, наявність слідів, що свідчать про переміщення об`єктів відсутні, сліди шин відсутні. Згідно схеми місця ДТП до вказаного протоколу, транспортна пригода мала місце 25.11.2016 року о 16 год.30 хв. на вул.Визволення у м. Апостолове, біля домоволодіння № 36, на ній зображено положення автомобіля та велосипеда на місці пригоди та напрямки їх руху (а.с.8-14 - матеріали КП).

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оглянуто обвинуваченого 25 листопада 2016 року о 18 год. 35 хв. та встановлено, що у ОСОБА_6 не виявлено ознак сп`яніння (а.с.17 матеріали КП).
Відповідно до двох протоколів проведення слідчих експериментів від 25 березня 2017 року вбачається, що під час проведення вказаної слідчої дії в присутності понятих за участю окремо обвинуваченого, окремо потерпілої та представника потерпілої, відтворено дії, обстановку, обставини ДТП по вул.Визволення, у м.Апостолове біля будинку № 36, до протоколів додані план-схеми (а.с.39-44 матеріали КП).
Висновком судово-медичної експертизи № 28 (15.03.2017 р.- 29.03.2017 р.) встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено об`єктивно підтверджені тілесні ушкодження: закрита тупа травма грудної клітки: перелом 8-го ребра ліворуч з ушкодженням уламками парієтальної плеври та міжреберної артерії; гематома верхньої частки лівої легені; лівобічний гемоторакс 300-350 мл; забійна рана лівої тім`яної області; закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці; закритий перелом кісток лівої гомілки, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключено за умов дорожньо-транспортної пригоди. Дані тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя. Термін спричинення тілесних ушкоджень може відповідати даті 25 листопада 2016 року. Згідно проведеного тесту («Алконт М» № 4174 від 25.11.2016 р.) на наявність алкогольного сп`яніння у ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено (а.с.46-51 матеріали КП).

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 28.03.2017 року (варіант № 2) в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.2 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з велосипедистом «Аїст» для водія автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_6 визначалася виконанням ним вимог п.10.2 Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною умовою для уникнення ДТП з його боку, і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли б йому виконати їх. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_6 не відповідали вимогам ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій велосипеда «Аіст» ОСОБА_4 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В умовах даної події водій велосипеда «Аіст» ОСОБА_4 не мала технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ» своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою велосипеду до місця зіткнення. При заданому механізмові події, дії водія велосипеда «Аіст» ОСОБА_4 не відповідали вимогам 12.3 ПДР України, однак данні невідповідності з технічної точки зору не знаходились в причинному зв`язку з настанням даної ДТП (а.с.55-57 матеріали КП).

Суд, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілої, свідка, дослідивши пред`явлені стороною обвинувачення документи, вислухавши думку прокурора і представника потерпілої, приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України знайшло своє підтвердження під час проведення судового слідства.
Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає їх належними та допустимими і, аналізуючи їх зміст, приходить до наступних висновків.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_4 , суд вважає їх такими, що в цілому відтворюють обставини дорожньо-транспортної події, її наслідки та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_7 та дослідженими документами. Однак, суд оцінюючи пояснення потерпілої, що водій здійснив наїзд, рухаючись на великий швидкості, з гучно ввімкнутою музикою і трьома пасажирами, визнає їх недостатніми та недостовірними, оскільки зазначені факти ДТП не підтвердилися іншими доказами, дослідженими судом та зважає на психологічний стан потерпілої, внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень.

Таким чином, окрім визнання обвинуваченим своєї вини, в обґрунтування вироку, суд покладає показання потерпілої ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_7 , оскільки вони достатньо вагомі.

Також, досліджені в судовому засіданні висновки експертів, суд вважає достовірними і покладає їх в обґрунтування вироку, беручи до уваги дачу їх кваліфікованими, компетентними експертами та узгодженість з сукупністю інших доказів по справі.

Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 листопада 2016 року; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 листопада 2016 року; протоколи проведення слідчих експериментів від 25 березня 2017 року не викликають сумніву у суду з точки зору їх достовірності, належності, допустимості та є такими, що підтверджують обставини вчинення даного кримінального правопорушення.
У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Суд вважає доведеним те, що ОСОБА_6 порушив вимоги пункту п.10.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, де передбачено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Порушення водієм ОСОБА_6 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_4 .

Отже, досліджені та оцінені в судовому засіданні докази в їх сукупності: показання свідка, документи, показання потерпілого, в частині викладення обставин кримінального правопорушення, що узгоджені та не суперечать показанням свідка та документам, з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні виду та міри покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України, враховує тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який до адміністративної відповідальності не притягувався, щодо якого за місцем проживання скарг немає, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, раніше не судимий, не працює, його молодий вік, ставлення до вчиненого, поведінку після вчинення злочину, фактичне проживання з сім`єю, утримання малолітньої дитини - 2016 року народження, думку потерпілої, яка не наполягає на позбавленні волі обвинуваченого, часткове відшкодування завданої шкоди потерплій, вибачення перед потерпілою (а.с.82-88 матеріали КП, довідка від 03.04.2017 р., розписки від 28.11.2016 р.).
Відповідно до ст. 67 КК України обставин що обтяжують покарання не встановлено.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття останнього.

Частиною 2 ст. 65 КК України, передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілої, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження інших правопорушень з його боку, є призначення покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення волі. Разом з тим, враховуючи вищенаведене, а також ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд вважає за можливе застосувати при призначенні покарання обвинуваченому положення ст.75 КК України, а саме звільнення від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку, одночасно поклавши на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

Також, суд, при призначенні покарання, вважає необхідним призначити ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 703 грн. 68 коп., відповідно до ст.124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

При вирішенні цивільного позову пред`явленого потерпілою ОСОБА_4 суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до правового висновку, зробленому в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року, у справі 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, та обставина, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, який сам обирає особу відповідальну за спричинення шкоди.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч. 1 ст.129 КПК України суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Відповідно до положень ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Обвинувачений ОСОБА_6 визнав цивільний позов в повному обсязі, однак зазначив, що суму моральної шкоди одноразово сплатити не зможе, а лише шляхом часткового її погашення.

За результатами судового слідства встановлено, що ОСОБА_6 своїми необережними діями заподіяв шкоду потерпілій ОСОБА_4 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження в результаті ДТП. Крім того, пошкоджено було майно потерпілої (велосипед, одяг) на суму 2305 грн. Загальна вартість підтверджених витрат на лікування складає 32766 грн. 18 коп. (а.с.38-42). Всього заподіяно майнову шкоду на суму 35071 грн.18 коп.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Таким чином, майнова шкода в розмірі 35071 грн. 18 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_6 .

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 643718 вбачається, що ОСОБА_4 встановлена друга група інвалідності з 06.03.2017 року до 01.04.2018 р. З відомостей копії трудової книжки НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_4 звільнена з займаної посади за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я (а.с.30-33 ).
Як передбачено ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обвинуваченим заподіяно моральну шкоду потерпілій внаслідок порушення її прав.
При визначенні суми грошового відшкодування за завдані моральні страждання суд, враховуючи вищевкладене, бере до уваги глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, завданих внаслідок отриманих в результаті ДТП травм, погіршення її здібностей у зв`язку отриманими тілесними ушкодженнями, порушення нормальних життєвих зав`язків, що пов`язано з лікуванням, звільненням з роботи, тривалість немайнових втрат, які продовжуються до сьогоднішнього дня, ступінь вини обвинуваченого, враховує вимоги розумності та справедливості.
З урахуванням обставин зазначених вище та враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог потерпілої про відшкодування спричиненої їй моральної шкоди, яку суд визначає у сумі 100 000 гривень.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 сплатив потерпілій ОСОБА_4 на відшкодування завданої шкоди 20 000 гривень, які вона зарахувала на відшкодування моральної шкоди, що підтверджується розписками (а.с.43) та показаннями потерпілої, обвинуваченого, наданими під час судового слідства, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 80 000 гривень.
Крім того, з ОСОБА_6 , як відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_4 кошти судового збору за подачу цивільного позову в сумі 640 грн. - за позовну вимогу немайнового характеру та стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. - за позовну вимогу майнового характеру, що потерпілою при пред`явленні позову не сплачувався.
Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких згідно зі ст. 118 КПК України належать витрати на правову допомогу.

Отже, зазначені витрати повинні бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач до позовної заяви додала довідку щодо надання послуг по договору про надання правової допомоги від 03 лютого 2017 року з розрахунком таких витрат (а.с.36), договір про надання правової допомоги від 03 лютого 2017 року (а.с.33), однак квитанцій про оплату ОСОБА_4 послуг з правової допомоги на суму 12160 грн., яка є в розрахунку, або на іншу суму, до матеріалів цивільного позову не додано.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у їх стягненні.

Таким чином немає підстав для стягнення зазначених коштів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 91, 94, 118, 124, 127, 128, 129, 368-371, 373-376 КПК України, ст.ст.88,174 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_6 , відповідно до положень ст.76 КК України наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_6 до набрання вироком суду законної сили залишити без змін.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме автомобіль марки «ВАЗ-2109», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_6 , повернути за належністю власнику ОСОБА_8 , а речовий доказ велосипед «АІСТ», який передано на зберігання ОСОБА_4 повернути їй, як власнику.

Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи у справі в сумі 703 грн. 68 коп. на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , майнову шкоду в сумі 35071 (тридцять п`ять тисяч сімдесят одну) грн. 18 коп., моральну шкоду в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн., а всього 115071 (сто п`ятнадцять тисяч сімдесят одну) грн. 18 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 640 (шістсот сорок) грн. за сплату судового збору.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.
Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_6 витрат на правову допомогу.
На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1