АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

23 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

перевіривши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_7
особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом ОСОБА_6
захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
перекладача ОСОБА_10 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року було задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_11 про застосування екстрадиційного арешту щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Ісламської Республіки Іран, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

який розшукується компетентними органами Ісламської Республіки Іран для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених ст. 1 Закону про посилення покарання осіб, які вчинили хабарництво, розтрату і шахрайство, ст.ст. 654, 536 Ісламського Кримінального кодексу.

Застосовано до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , екстрадиційний арешт до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до компетентних органів Ісламської Республіки Іран, а саме до 19 вересня 2017 року.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя врахувавши, відповідно до ст. 584 КПК України, наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_6 екстрадиційного арешту, зокрема те, що останній не є громадянином України, в тому числі рішення про надання статусу біженця на день розгляду клопотання щодо ОСОБА_6 не приймалося, інкриміновані йому злочини є екстрадиційними, оскільки відповідають злочинам, передбаченим ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, та передбачають покарання на строк більше одного року позбавлення волі, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 не сплив, а також врахувавши те, що судовою інстанцією Ісламської Республіки Іран встановлено, що ОСОБА_12 вжив відповідних заходів, які призвели до оголошення його в розшук, що свідчить про можливість переховування останнього від компетентних органів України, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 ,подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу незаконною, просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.07.2017 р. скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_11 про застосування щодо ОСОБА_6 екстрадиційного арешту.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, захисник посилається на ряд порушень кримінального процесуального закону України та Інструкції з діловодства в органах прокуратури, яка затверджена Наказом Генеральної прокуратури України від 24.02.2016 за № 103, з огляду на те, що до клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту не було додано відповідно до законодавства засвідченого центральним органом України (а саме - Генеральною прокуратурою України) запиту компетентного органу іноземної держави (Ісламської Республіки Іран) про видачу особи (екстрадицію), а були долучені лише ксерокопії запитів про видачу, без засвідчення їх підписом посадової особи Генеральної прокуратури України на кожному аркуші документа та проставляння відтиску печатки Генеральної прокуратури України.

Долучені матеріали до клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту були лише прошиті з проставлянням відтиску печатки прокуратури міста Києва в місці прошивки аркушів на звороті останнього аркушу матеріалів, а тому, на переконання сторони захисту, їх не можна вважати належним чином оформленими, оскільки згідно приписів ст. ст. 545, 574, 584 КПК України прокуратура міста Києва не має права на засвідчення відповідних документів, а тому долучені до клопотання прокурора запити про видачу Норузі ОСОБА_13 (анг. мовою ОСОБА_14 ) не є допустимими доказами по справі в розумінні ст. 86 КПК України, оскільки не відповідають встановленим вимогам закону.

Також апелянт наголошує на тому, що до клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту не було додано жодного аркуша з матеріалів екстрадиційної перевірки, хоча згідно змісту (тексту) клопотання прокурором зазначалося, що на даний час екстрадиційна перевірка триває. В ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.07.2017 у справі №761/25237/17 про застосування екстрадиційного арешту також зазначене дане твердження, проте дана обставина взагалі не досліджувалася під час судового розгляду.

Крім того, захисник звертає увагу колегії суддів на те, що до клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту була долучена лише ксерокопія форми запиту Ісламської Республіки Іран до Інтерполу на розшук, арешт та екстрадицію (додаток до клопотання на аркуші 51-58), проте оригінал самого ордеру на арешт або засвідченої належним чином його копії до матеріалів справи не долучено, таким чином, оскільки форма запиту Ісламської Республіки Іран до Інтерполу на розшук, арешт та екстрадицію носить лише інформативний характер, й у суду на час розгляду справи були відсутні належні та допустимі докази висунення підозри ОСОБА_6 (анг. мовою Norouzi Farhad Abbas) та обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою запитуючою стороною (Ісламською Республікою Іран), оскільки був відсутній сам ордер на арешт або засвідчена належним чином його копія, як того вимагає Договір між Україною та Ісламською Республікою Іран про видачу правопорушників.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги захисник наголошує на тому, що слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва не взято до уваги, відомості та докази того, що ОСОБА_6 має досить стійкі та міцні соціальні зв`язки в Україні, у тому числі наявність в нього дружини, власного бізнесу та квартири, котра належить йому на праві приватної власності (підтвердження права власності наявні в матеріалах провадження) та відповідно постійного місця проживання у власній квартирі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та Норузі ОСОБА_15 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6 розшукується компетентними органами Ісламської Республіки Іран для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, пов`язаних з підробкою документів, використанням підроблених документів, зловживання довірою та шахрайством, відповідальність за які передбачена ст. 1 Закону про посилення покарання осіб, які вчинили хабарництво, розтрату і шахрайство, ст. 654, 536 Ісламського Кримінального кодексу.

24.08.2016 р. видано ордер на арешт ОСОБА_6 .

10.06.2017 р. уповноваженою службовою особою СБ України, у порядку ст.ст. 208, 582 КПК України, затримано громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

13.06.2017 р. ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва до ОСОБА_6 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до надходження запиту про його видачу.

10.07.2017 р. прокуратурою міста Києва з Генеральної прокуратури України отримано запит компетентного органу Ісламської Республіки Іран про видачу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки, яка на даний час триває.

19.07.2017 р. заступник прокурора міста Києва старший радник юстиції ОСОБА_16 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування до ОСОБА_6 екстрадиційного арешту до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу для притягнення до кримінальної відповідальності та здійснення фактичної передачі компетентним органам Ісламської Республіки Іран, посилаючись на те, що злочини, у скоєнні яких підозрюється ОСОБА_6 , передбачені ст. 1 Закону про посилення покарання осіб, які вчинили хабарництво, розтрату і шахрайство, ст. 654, 536 Ісламського Кримінального кодексу відповідають злочинам, передбаченим ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, які є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання на строк більше одного року позбавлення волі, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , не закінчився.

19.07.2017 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва було задоволено клопотання прокурора та застосовано до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , екстрадиційний арешт до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до компетентних органів Ісламської Республіки Іран, а саме до 19 вересня 2017 року.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 584 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.
Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею не були дотримані в повному обсязі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 585 КПК України, за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 585 КПК України при вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: 1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; 3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; 4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Розглядаючи клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 екстрадиційного арешту, слідчий суддя, виходячи з наявних, в наданих матеріалах, даних прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для застосування екстрадиційного арешту, обґрунтував наявність ризику ухилення Норузі ОСОБА_15 від правоохоронних органів та дійшов висновку про необхідність застосування відносно останнього саме екстрадиційного арешту.

Разом з тим, як вважає колегія суддів, застосовуючи до Норузі ОСОБА_15 екстрадиційний арешт, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, а саме припустився таких порушень вимог ст.ст. 584, 585 КПК України, які істотно вплинули на правильність прийнятого рішення та тягнуть за собою його скасування.

При цьому одного лише зазначення в ухвалі слідчого судді про застосування екстрадиційного арешту про те, що особа може здійснити дії щодо ухилення від правоохоронних органів, без достатнього обґрунтування є недостатнім.

Як такого виняткового випадку щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 екстрадиційного арешту, з урахуванням конкретних обставин справи та даних, щодо особи останнього в їх сукупності, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням положень ст. 585 КПК України суду належало з`ясувати чи тримання ОСОБА_6 під вартою до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу для притягнення до кримінальної відповідальності і здійснення фактичної передачі компетентним орган Ісламської Республіки Іран, є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, однак суд цього не зробив.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, в контексті зазначеного провадження немає, а тому ухвалу слідчого судді слід скасувати, та застосувати до Норузі ОСОБА_15 запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово, який, як вважає колегія суддів, в повній мірі забезпечить запобіганню ризику ухилення останнього від правоохоронних органів.

Крім того, застосовуючи до ОСОБА_6 екстрадиційний арешт, слідчим суддею не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Розглядаючи клопотання та приймаючи рішення про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, колегія суддів враховує наявність ризику ухилення останнього від правоохоронних органів та відповідно до статті 585 КПК України, враховує тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики, вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується, міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність родини та утриманців, зокрема наявність у ОСОБА_6 дружини ОСОБА_17 , на якій він офіційно одружений та яка є громадянкою України, наявність постійного житла, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , наявність документа про законне перебування в Україні, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання в Україні TP № НОМЕР_1 , наявність у нього законного бізнесу в Україні, оскільки останній є засновником TOB «ВЕСТФОРД», позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем здійснення своєї підприємницької діяльності.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави щодо порушень кримінального процесуального закону України та Інструкції з діловодства в органах прокуратури, яка затверджена Наказом Генеральної прокуратури України від 24.02.2016 за № 103, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді від 19.07.2017 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_6 екстрадицій ний арешт, як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону України, підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілодобово, заборонивши зобов`язавши його не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, та такий запобіжний захід забезпечить виконання останнім, покладених на нього, процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 181, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422, 584 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року, якою було задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_11 та застосовано до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , екстрадиційний арешт до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до компетентних органів Ісламської Республіки Іран, а саме до 19 вересня 2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_11 про застосування екстрадиційного арешту до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до компетентних органів Ісламської Республіки Іран, задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши його не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, до 19 вересня 2017 року включно.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.

Строк дії виконання покладених на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальних обов`язків визначити до 19 вересня 2017 року включно.

Дану ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Норузі ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тримається під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор", з-під варти звільнити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 с і к