ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2640/17
Провадження № 1-кс/362/425/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши клопотання слідчого Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області рядового поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України,-
в с т а н о в и в:
26 травня 2017 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся слідчий Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області рядовий поліції ОСОБА_4 із клопотанням, погодженим з прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном 60 діб.
Клопотання слідчого мотивовано тим, що 24.05.2017 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , перебували в АДРЕСА_1 . Там, останні побачили стоянку для велосипедів та мопедів, підійшовши ближче крізь сітку вони помітили мопед марки «Viper» чорного кольору без номерних знаків. В цей час у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник прямий умисел на повторне таємне незаконне заволодіння транспортним засобом поєднане з проникненням в інше сховище. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили у злочинну змову, з метою незаконно заволодіти транспортним засобом, а саме: мопедом марки «Viper» чорного кольору без номерних знаків. Погодивши спільні злочинні дії, переконавшись у тому що за ними ніхто не спостерігає, виламавши дірку в огородженні стоянки, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проникли на територію стоянки та таємно незаконно заволоділи мопедом марки «Viper» чорного кольору без номерних знаків, що належав ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, мопедом марки «Viper» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 розпорядились на власний розсуд.
Крім того, 24.05.2017 рорку, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , перебували в АДРЕСА_1 . Там, останні побачили стоянку для велосипедів та мопедів, підійшовши ближче крізь сітку вони помітили велосипед марки «Україна» синього кольору, саме в цей час у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник прямий умисел на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднану з проникненням в інше сховище. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили у злочинну змову, з метою таємно заволодіти велосипедом марки «Україна» синього кольору. Погодивши спільні злочинні дії, переконавшись у тому що за ними ніхто не спостерігає, виламавши дірку в огородженні стоянки, проникли до території стоянки та таємно заволоділи велосипедом марки «Україна» синього кольору вартістю 1062 грн., що належав ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли велосипедом марки «Україна» синього кольору розпорядились на власний розсуд. Чим завдали потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 1 062 (одна тисяча шістдесят дві гривні) грн. 00 коп.
24 травня 2017 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000770за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та таємному викраденню чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб поєднаному з проникненням в інше сховище, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України
Підозра ОСОБА_7 підтверджується протоколом огляду місця події від 24.05.2017 року, протоколами допиту свідка, протоколом допиту потерпілих, протоколом допиту підозрюваного та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним заволодінням транспортним засобом та таємному викраденню чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб поєднаному з проникненням в інше сховище, а тому відповідно до ст. 177 КПК України, перебуваючи на волі, може ухилятися від явки до органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконно впливати та потерпілих та свідків в кримінальному провадженні.
Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може застосовуватися до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, а тому останній, перебуваючи на волі, може ухилятися від явки до органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, тобто має місце ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України.
Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи на волі матиме можливість незаконно впливати на прямих свідків та потерпілого, з метою зміни показів останніми, а їхні покази мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні, тобто має місце ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 173 КПК України.
Слідчий в клопотанні зазначає, що застосування застави щодо ОСОБА_7 не вбачає за можливе, оскільки останній офіційно не працевлаштований, а тому в останнього, відсутні особисті грошові кошти на внесення застави.
Застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_7 вважає за неможливе, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, також ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, а тому вказані запобіжні заходи є занадто м`якими і не відповідають тяжкості кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 . Крім того, немає осіб, які заслуговують на довіру і, які можуть надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Застосування домашнього арешту на думку слідчого щодо ОСОБА_11 не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, може ухилятись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності.
Беручи до уваги те, що підозрюваний може продовжувати свою злочинну діяльність та ухилятися від явки до органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності, це свідчить про неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
24 травня 2017 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 затримано по АДРЕСА_2 в порядку ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України (а.с.к. 14-17).
24 травня 2017 року ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України (а.с.18-21).

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити, оскільки є ризики, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки є неодноразово судимий.
Слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити, оскільки підозрюваний неодноразово судимий, а тому буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду і може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Захисник ОСОБА_5 вимоги клопотання не визнав, просив у його задоволенні відмовити, оскільки ризиків передбачених ст. 177 КПК України прокурором та слідчим не доведено. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки викрадене майно потерпілим повернуто, характеризується за місцем проживання позитивно, працю він не офіційно на стройці.
Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, вину визнав частково вказав, що украв тільки велосипед, який повернув потерпілим, у вчиненому щиро кається.
Заслухавши слідчого, прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, а також матеріали кримінального провадження № 0000770, слідчий суддя, ретельно перевіривши дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 - 213 КПК України; відповідність поданого клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному та його захиснику копії клопотання та матеріалів, що вручені останньому 26 травня 2017 року о 09 год. 00 хв., та якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, приходить до наступного висновку.
За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;
- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;
4) перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;
5) враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".
Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;
7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);
8) наявність судимостей у підозрюваного,
9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».
Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.
Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України - позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна; його вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання; строк фактичного проживання у цій місцевості де він проживає самого народження; наявність в нього матері, яка проживає разом з ним за місцем його реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 , що вбачається з характеристики, наданої ДІМ Васильківського МВ ОСОБА_7 з якої також вбачається, що останній за місцем проживання характеризується посередньо, але сварок в сім`ї не вчиняє, скарг від сусідів не надходило, не офіційно працює будівельником, те, що він раніше судимий, але условно - достроково звільнений, обов`язки, покладені на нього виконує, а саме: з`являється до органів ВКВІ за їх викликом, що спростовує твердження прокурора про те, що підозрюваний може ухилятися від слідства та суду, а тому приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.
Прокурором та слідчим, окрім того, не підтверджено можливість ОСОБА_7 незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки останній повернув викрадене майно, посилання ж прокурора на те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення є недоведеними, та відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_7 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з матеріалів справи не вбачається.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Таким чином, враховуючи дані, що характеризують особу підозрюваного, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя вважає, що необхідно відмовити в застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо нього альтернативний запобіжний захід, а саме: домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та унеможливить продовження вчинення злочинів.
Керуючись ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 195, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання слідчого Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області рядового поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України - відмовити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Устимівка, Васильківського району, Київської області, українцю, громадянина України, освіта середня, не одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 1) 14.03.2013 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі; 2) 20.03.2013 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1, ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі на підставі ст. 104 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок:
- не залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово;
- з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;
- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю Васильківському відділу поліції ГУ Національної поліції в Київської області.
Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1