Провадження № 1-кс/761/8667/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004194, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України,
в с т а н о в и в:
20 квітня 2017 року старший слідчий ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004194, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Крім того, слідчий просила суд заборонити ТОВ «Капітал консалтинг» та будь-яким іншим особам розпоряджатися та користуватися зазначеним нерухомим майном.

Повноваження слідчого, який був присутній у судовому засіданні, слідчим суддею перевірені.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0004194, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

У ході досудового слідства по кримінальному провадженню №0004194, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358, ч.2 , ч.4 ст. 190 КК України встановлено, що в березні 2015 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 та в лютому 2016 року невстановлена особа заволоділа садовим будинком АДРЕСА_2 .

З метою захисту своїх прав на квартиру ОСОБА_5 звернулась до Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві з повідомленням про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, оскільки вона не відчужувала належну їй квартиру на користь будь-яких осіб та не укладала жодних угод щодо купівлі продажу вказаного житлового приміщення.

Під час досудового слідства встановлено, що 18 квітня 1996 року на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 1996 року №9690, виданого органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. Києва, засвідчено, що квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві приватної з часткової власності ОСОБА_5 та членам її сім`ї ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в рівних долях.

Крім того, 28 жовтня 2003 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Восьмої Київської нотаріальної контори ОСОБА_9 спадкоємницею ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_5 , яка мешкає в АДРЕСА_3 .

Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з однієї четвертої частки квартири, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею-137, 6 кв. м., що належало померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. києва18 квітня 1996 року та зареєстрованої в Київському міському бюро технічної інвентаризації 23 квітня 1996 року за № 2908.

Крім того згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 31.03.2015 гр. громадянин який представився приватному нотаріусу ОСОБА_10 , як ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та пред`явив останньому паспорт на власне ім`я серія та номер НОМЕР_1 виданий 25.12.2001 року Оболонським РУ ГУМВС України в м. Києві, (вказаний паспорт згідно оперативно-пошукової бази «АРМОР ОВС» вважається втраченим з 04.07.2002 року),зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 та пред`явив приватному нотаріусу ОСОБА_10 договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 15.07.2004 що нібито посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12 , та зареєстровано в реєстрі за № 3522, (За інформацією приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_12 від 13.04.2015 року - договір купівлі - продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 нею не посвідчувався) продає цю квартиру ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_5 . Вказаний договір купівлі-продажу посвідчив приватний нотаріус КМНО ОСОБА_10 та зареєстрував в реєстрі №1061.

Під час допиту ОСОБА_5 в якості потерпілої встановлено, що остання ніколи жодних угод щодо купівлі продажу своєї квартири АДРЕСА_1 не укладала та не відчужувала належну їй квартиру на користь будь-яких інших осіб. Крім того ОСОБА_5 дала показання про те, що ніколи в житті не бачила ОСОБА_11 .

У зв`язку з цим відомо, що невстановлена особа використовуючи втрачений паспорт серії НОМЕР_1 виданий 25.01.2001 Оболонським РУ ГУМВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підробила від імені приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_12 , та підроблений вищевказаний договір купівлі-продажу квартири від 15.07.2004,та продала квартиру ОСОБА_13 , заволодівши правом на майно, а саме право на квартиру АДРЕСА_1 .

29.07.2015 року направлено запит до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомості. Згідно відповіді встановлено, що замовлень на виготовлення технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 до Бюро не надходило. Згідно даних Бюро квартира АДРЕСА_1 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності зареєстрована за ? ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.04.1996 року. ? квартири належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 28.10.2003 року. Реєстраційна справа на квартиру АДРЕСА_1 в архіві Бюро не формувалася в зв`язку з відсутністю замовлень з 01.06.2010 року.

29.07.2015 року отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, саме на квартиру АДРЕСА_1 про те, що станом на 31.03.2015. власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_11 .

В подальшому встановлено, що з 10.06.2015 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 значиться ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАПІТАЛ КОНСАЛТІНГ». Державний реєстратор: приватний нотаріус ОСОБА_10 . Підстава виникнення права власності: Договір купівлі-продажу, серія та номер: 1786, виданий 10.06.2015.

18 вересня 2015 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_14 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

На даний час згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що обтяження припинено 05.01.2016 року на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, ухвала серія та номер:761/31640/15-к, виданий 29.10.2015.

Враховуючи обставини викладені в клопотанні слідство вважає, що ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАПІТАЛ КОНСАЛТІНГ». не є добросовісним набувачем цього майна.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, а розгляд справи без повідомлення власника є необхідним для забезпечення арешту майна з огляду на можливість його відчуження, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність здійснення розгляду вищевказаного клопотання слідчого без повідомлення власника майна про час та місце судового засідання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості відчуження майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0004194 від 10 квітня 2016 року та відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що воно є об`єктом кримінально протиправних дій, приходить до висновку про необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне заборонити ТОВ «Капітал консалтинг» та будь-яким іншим особам розпоряджатися та користуватися зазначеним нерухомим майном, оскільки існують обставини, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до пошкодження та використання майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання старшого слідчого ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004194, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заборонити ТОВ «Капітал консалтинг» та будь-яким іншим особам розпоряджатися та користуватися квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1