У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000318 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,-

Встановив:

06.06.2016 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт та реєстр досудового розслідування у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.

28.09.2016 року у відкритому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання про оголошення в розшук ОСОБА_4 та надання йому дозволу на затримання для вирішення питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки він ухиляється від явки до суду. Ухвалою суду від 28.09.2016 року ОСОБА_4 оголошено в розшук.

30.01.2017 року ОСОБА_4 був розшуканий та ухвалою судді провадження в справі було відновлено й призначено судовий розгляд.

30.01.2017 року в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що вчинивши кілька крадіжок в с. Бутенки, Кобеляцького району, він переховувався від поліції, оскільки знав, що його візьмуть під варту, однак йому набридло переховуватися й він сам з`явився в органи поліції в смт. Чутове Полтавської області.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 запобіжного заходу взяття під варту.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши учасників його розгляду, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор

доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Враховуючи те, що неповнолітній ОСОБА_4 ніде не навчається та не працює, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення повторно в період іспитового строку, переховувався від органів досудового розслідування та суду та може й надалі переховуватися, усвідомлює про неминучість покарання за вчинення тяжкого корисливого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час не повернуто всіх грошових коштів, може незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука обвинуваченого, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Зокрема, аналіз особистості неповнолітнього ОСОБА_4 вказує на байдуже ставлення ним до дотримання правових норм, ігноруванням громадських інтересів. Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту стосовно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 , так як такі ним дотримані не будуть, оскільки він скоїв даний злочин повторно в період іспитового строку, а також відносно нього в органах досудового розслідування перебуває інше кримінальне провадження про його обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та раніше відносно нього вже обирався запобіжний захід особисте зобов`язання за яким покладені на нього обов`язки були не дотримані.

Відповідно до мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.1985 року, тримання під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого часу. Відповідно до правил забороняється введення обмежень щодо такої особи, в яких немає безпосередньої необхідності з точки зору цілей затримання або усунення перешкод для ходу розслідування чи здійснення правосуддя, або підтримання безпеки і порядку в місці затримання.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду,

перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з норм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Стаття 492 КПК України передбачені особливості застосування запобіжного заходу до неповнолітнього підозрюваного, обвинуваченого, а саме затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Відправляючи правосуддя у справах щодо неповнолітніх суди повинні керуватися не тільки положеннями КПК України, а й міжнародними правовими актами щодо прав і свобод дитини, такими як: Конвенція про права дитини 1989 р.; Правила ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі, 1990 р.

Зокрема, положення щодо затримання та взяття під варту неповнолітніх, закріплені в Конвенції про права дитини 1989 р, наголошують, що попереднє ув`язнення має бути винятковим заходом, якщо справа стосується дітей.

В Правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках,

усіляко прагнучи застосування альтернативних заходів.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу про взяття під варту є обґрунтованим, оскільки неповнолітній ОСОБА_4 ухилявся від явки до суду та перебував у розшуку, ніде не працює та не навчається, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення повторно в період іспитового строку, переховувався від органів досудового розслідування та суду та може й надалі переховуватися, усвідомлює про неминучість покарання за вчинення тяжкого корисливого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6-ти років, може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час не повернуто всіх грошових коштів, може незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 186, 194, 309, 331, 392, 395, 492 КПК України, суд, -

Постановив:

Клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто з 30.01.2017 року до 30.03.2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: