АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0016925, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ Донецької області, який до утримання в Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання 07 листопада 2015 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін та продовжено до вступу вироку у закону силу.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ухвалено зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 07 листопада 2015 року по дату набрання вироком законої сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду в сумі 1070 гривень 00 копійок.

Матеріали кримінального провадження №40016925 ухвалено залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №755/22778/15-к.

Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за таких обставин.

Як визнав установленим суд першої інстанції у вироку, 07 листопада 2015 року, приблизно о 02 год. 55 хв., ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Київ, проспект Ю.Гагаріна, 3, розпивав спиртні напої разом з ОСОБА_6 , в ході чого у нього виник злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Реалізуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 під приводом розмови з ОСОБА_6 , запропонував останньому відійти, на що той, нічого не підозрюючи, погодився.
Відійшовши до будинку АДРЕСА_3 , цього ж дня, приблизно о 03 год. 00 хв., ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні наміри, спрямовані на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за його злочинними діями, крім потерпілого, ніхто не спостерігає, діючи з корисливих спонукань, з метою протиправного збагачення, здійснив напад, який виразився у триманні у своїй руці предмета, схожого на електрошокер, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, наказав останньому віддати йому всі цінні речі. ОСОБА_6 , виходячи з обстановки, яка склалася, а саме, що він знаходиться в оточенні ОСОБА_7 , який старший за віком, має фізичну перевагу, своєю присутністю та поведінкою, направляючи при цьому в його бік предмет, схожий на електрошокер, пригнічував волю до опору, злякавшись і сприйнявши погрози ОСОБА_7 як реальні для свого здоров`я та життя, не став чинити опір злочинним діям останнього. Після цього ОСОБА_7 заволодів майном ОСОБА_6 , а саме мобільним телефоном марки «IPhone 4S», вартістю 3500 гривень, в якому знаходилася сім-карта оператора «Лайф», вартістю 20 гривень, з залишком на рахунку 50 гривень, зарядним пристроєм до даного мобільного телефону, вартістю 150 гривень, та грошовими коштами в сумі 3000 гривень, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 6720 гривень.
Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Не погодившись з вказаним вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги його показання, а також не задовольнив його клопотання про встановлення місцезнаходження та допит свідків, які знаходились разом з ним та з потерпілим в день вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що є порушенням його права на захист.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі обвинуваченого; вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, надавши обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу обвинуваченого такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 6, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючись в будь-який формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо вій протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або й макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа вина особа майном потерпілого чи ні.

Згідно ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 07 листопада 2015 року він разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 прийшли до магазину «Велика кишеня», де познайомилися з обвинуваченим ОСОБА_7 та хлопцем на ім`я ОСОБА_10 , з якими усі разом попрямували до арки біля житлових будинків, де почали розпивати спиртні напої та спілкуватися. У ході розмови ОСОБА_7 демонстрував їм електрошокер у вигляді ліхтарика, який, на його думку, був справжнім та справним. Потім, на пропозицію ОСОБА_7 , вони з ним відійшли приблизно на 150 метрів від хлопців, після чого ОСОБА_7 наказав йому дістати всі наявні у нього речі, тримаючи при цьому в руці електрошокер. Налякавшись, що обвинувачений застосує електрошокер, та сприйнявши це як загрозу своєму життю та здоров`ю, він віддав для ОСОБА_7 свій мобільний телефон, зарядний пристрій до нього та 3000 гривень. Після цього обвинувачений пішов, а він, зачекавши близько 20 хвилин, повернувся до ОСОБА_9 , який повідомив йому, що обвинувачений разом з іншим хлопцем поїхали на таксі. Вони викликали поліцію, і у ході пошуку обвинуваченого помітили їх разом з хлопцем на ім`я ОСОБА_10 поблизу кафе «Стрілка», після чого ОСОБА_7 було затримано (том 1, а.с.к.п. 51-58).

Показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що 07 листопада 2015 року він разом з товаришем ОСОБА_6 у магазині «Велика кишеня» познайомилися з обвинуваченим та ще одним хлопцем, ім`я якого він не пам`ятає. На пропозицію ОСОБА_7 вони вчотирьох відійшли до будинків, де почали вживати спиртні напої. У ході спілкування ОСОБА_7 показував їм електрошокер у формі ліхтарика. Через деякий час ОСОБА_7 з ОСОБА_11 відійшли, а через 20-30 хвилин обвинувачений під`їхав на таксі, та вони разом з іншим хлопцем поїхали. При цьому, на його запитання про місцеперебування ОСОБА_6 , обвинуваечний відповів, що він відпочиває на лавці у нетверезому стані. Через деякий час повернувся ОСОБА_6 , та повідомив йому, що обвинувачений наказав віддати всі речі, які в ньго є, демонструючи при цьому електрошокер. Після цього він викликав працівників поліції, яким повідомив номер таксі, і у ході пошуку вони затримали обвинуваченого неподалік від кафе «Стрілка» (том 1, а.с.к.п. 64-70).
Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення,згідно якого, 07 листопада 2016 року ОСОБА_6 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення стосовно нього 07 листопада 2016 року близько 02 год. 00 хв. нападу невідомим чоловіком, який із погрозою застосування електрошокера відібрав у нього телефон Айфон 4S та 3000 гривень /том 1, а.с.к.п. 103/.
Даними протоколу попередження особи про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину від 07 листопада 2015, згідно якого оперуповноважений СКР 4-го ВМ Дніпровського РУ У МВС України в м. Києві лейтенант міліції ОСОБА_12 прийняв усну заяву від ОСОБА_6 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, та попередив його про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України (том 1, а.с.к.п. 104).

Даними протоколу огляду місця події від 07 листопада 2015 року з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого, у період часу з 05 год. 00 хв. до 05 год. 30 хв., слідчим УП Дніпровського району ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 оглянуто ділянку місцевості за адресою м. Київ, вул. Гагаріна, біля житлового будинку №3, в якому знаходиться арка на першому поверсі біля першого парадного під`їзду, та ділянку, яка розташована біля гаражів (том 1, а.с.к.п. 105-110).

Даними протоколу огляду місця події від 07 листопада 2015 року з ілюстративною фототаблицею до нього, згідно якого, слідчим УГІ Дніпровського району ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, оглянуто приміщення холу лікарні швидкої медичної допомоги за вказаною адресою, в ході якого було вилучено телефон чорного кольору, марки «Айфон 4S», та з кишені куртки ОСОБА_7 вилучено зарядний пристрій білого кольору (том 1, а.с. 111-116).

Даними протоколу огляду від 08 листопада 2015 року з ілюстративною таблицею до нього, згідно якого оглянуто один поліетиленовий пакет, скріплений печаткою «Для пакетів» Дніпровського РУ в м. Києві, з підписами понятих, в якому знаходиться зарядний пристрій білого кольору до мобільного телефону, вилучений при огляді місця події 07 листопада 2015 року за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, та другий поліетиленовий пакет, скріплений печаткою «Для пакетів» Дніпровського РУ в м. Києві, з підписами понятих, в якому знаходиться мобільний телефон, марки «IPhone4S», (том 1, а.с.к.п. 117-123).

При вивченні матеріалів кримінального провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час збирання та закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви у їх достовірності.

Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості та достовірності доказів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невизнання обвинуваченим вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 187 КК України та його пояснення щодо наявності в його діях складу кримінального правопорушення за ст. 190 КК України, суперечить показанням допитаних у судовому засіданні потерпілого, свідка, та дослідженим у судовому засіданні доказам.
Покарання ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 і при виборі останньому заходу примусу та порядку його відбування, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, у тому числі і за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має неповнолітню дитину, позицію потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, часткове відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди, та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При цьому суд першої інстанції не встановив обставин, які пом`якшують покарання, та при призначенні покарання обгрунтовано врахував обставину, яка обтяжує покарання вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, ретельно перевірялися як колегією суддів під час апеляційного розгляду, однак не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

На переконання колегії суддів, у вироку суд першої інстанції навів обгрунтовані мотиви неврахування показань обвинуваченого, відповідно до яких доводи обвинуваченого спростовуються вищевикладеними показаннями потерпілого ОСОБА_6 показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_9 , даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07 листопада 2015 р., даними протоколів огляду місця події та фототаблицями до них від 07 листопада 2015 р., які були перевірені під час апеляційного розгляду та яким судом першої інстанції дана належна оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Доводи обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків. Під час судового розгляду судом першої інстанції досліджено обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та йог захисник ОСОБА_8 не заявляли клопотань про допит свідків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим, який перебуває під вартою, - з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3