Ухвала
іменем україни

02 березня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця с. Октябрське Красноградського

району Харківської області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якого визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
виправданого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, з касаційною скаргою на судові рішення щодо ОСОБА_5 .

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, підтверджується зібраними у провадженні доказами, зокрема, даними, що містяться в аудіозаписах телефонних розмов між ОСОБА_5 та іншими особами, відповідно до яких виправданий інформував про готовність сприяти здійсненню активних злочинних дій, у тому числі з метою зміни меж території України. Зазначає, що поза увагою суду залишений той факт, що дії ОСОБА_5 взаємопов`язані з діями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо яких ухвалено обвинувальні вироки, а апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України не перевірив доводи прокурора про безпідставне виправдання ОСОБА_5 .

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, виправданий ОСОБА_5 зазначає про необґрунтованість її доводів і просить залишити її без задоволення.

За вироком Красноградського районного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, а також визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 11 місяців. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання, визначеного цим вироком, строк попереднього ув`язнення, починаючи з 12 лютого 2015 року та звільнено його з під варти у зв`язку з тим, що строк попереднього ув`язнення фактично перевищив строк призначеного йому покарання.

Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині визнання його винним за ч. 1 ст. 263 КК України скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

В іншій частині вирок залишено без змін.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що будучи представником влади депутатом Красноградської районної ради VI скликання, маючи протиправний злочинний намір, спрямований на зміну меж території України та порушення порядку, встановленого Конституцією України, в січні 2015 року добровільно та за власною ініціативою приєднався до групи осіб, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з аналогічними поглядами та злочинними намірами.
Зазначені особи ще в 2014 році під час перебування на території Луганської області входили до складу незаконного збройного угрупування «Батальйон імені Святого Благовірного князя Олександра Невського» та здійснювали дії, направлені на зміну меж території України та порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Реалізуючи свій злочинний, протиправний умисел, з метою зміни територіальної цілісності України, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду депутата Красноградської районної ради VI скликання, тобто будучи представником влади, обізнаним з проблемними питаннями, пов`язаними з проведенням антитерористичної операції (далі АТО) на території Луганської та Донецької областей, в період з 30 січня до 11 лютого 2015 року неодноразово висловлювався у телефонних розмовах з ОСОБА_8 , якого вважав керівником злочинної групи осіб, свої пропозиції та готовність до сприяння у здійсненні активних дій, направлених на зрив мобілізації до лав Збройних Сил України на території Красноградського району та послаблення сил, задіяних у проведенні АТО, що призведе до розширення меж тимчасово окупованих територій зазначених областей і з метою їх подальшого відокремлення від території України у непередбачені законом територіальні утворення. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в ході проведення санкціонованих судом негласних слідчих (розшукових) дій шляхом фіксації телефонних розмов між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 від 30 січня, 02, 06 та 11 лютого 2015 року.
Крім цього, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільну небезпечність власної протиправної діяльності, та, розуміючи, що для здійснення активних дій, направлених на зрив мобілізації, злочинній групі, до складу якої він входив, необхідна підтримка від знайомих ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших невстановлених слідством осіб, які раніше входили до складу незаконних збройних формувань на території Луганської області. У зв`язку з вищевикладеним, він завірив ОСОБА_8 , що забезпечить його та інших учасників групи власним транспортом та з метою не викриття членів групи, пообіцяв і гарантував, як представник влади домовитися про надання їм супроводження у вигляді автомобіля державної автомобільної інспекції. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в ході проведення санкціонованих судом негласних слідчих (розшукових) дій шляхом фіксації телефонних розмов між ОСОБА_8 та невстановленими особами, які являлися учасниками незаконних збройних формувань на тимчасово окупованій території Луганської та Донецької областей від 01, 02 та 07 лютого 2015 року, в ході яких ОСОБА_8 інформував терористів про готовність до сприяння у здійсненні активних злочинних дій з боку ОСОБА_5 .

Також ОСОБА_5 , бажаючи своїми активними діями, сприяти зміні меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, надав згоду ОСОБА_8 займатися перевезенням з території Луганської та Донецької областей військової форми, зброї, боєприпасів та грошових коштів з метою подальшого здійснення активних дій, направлених на здійснення психологічного тиску на представників влади Красноградського району, осіб, що виконують функції її охорони, та місцевих мешканців. При цьому він, взявши на себе виконання злочинних функцій перед ОСОБА_8 , також надав йому гарантії щодо відшкодування і забезпечення житла, гаражів для розміщення членів зазначеної групи.

12 лютого 2015 року злочинна діяльність ОСОБА_5 була зупинена співробітниками Управління СБУ в Харківської області.

Виправдовуючи ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, суд вказав, що обвинуваченням не надано жодного доказу, який би підтверджував те, що ОСОБА_5 в групі з іншими особами скоїв це кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, пояснення виправданого та його захисника, котрі зазначили про необґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування у касаційному порядку виправдувального вироку може бути істотне порушення вимог кримінального закону або неправильне застосування кримінального закону. Обставини, які належать до таких підстав, передбачені статтями 412, 413 КПК України. З урахуванням наведеного доводи прокурора, які фактично стосуються невідповідності висновків суду обставинам провадження, неповноти судового розгляду перегляду у касаційному порядку не підлягають.

При перевірці матеріалів провадження касаційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій постановити законні та обґрунтовані судові рішення, чи таких, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, в межах доводів апеляційної скарги прокурора, що за змістом аналогічні тим, які наведені у касаційній скарзі. Ці доводи були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який проаналізував їх повною мірою, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав скаргу необґрунтованою із наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

При цьому, як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку висновкам місцевого суду, який повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі обставини кримінального провадження, перевірив усі доводи сторони обвинувачення на обґрунтування обвинувачення ОСОБА_5 , і свої висновки про необхідність виправдання ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, обґрунтував доказами, які у встановленому законом порядку безпосередньо дослідив у судовому засіданні та детально навів у вироку результати їх оцінки, у тому числі з питань їх допустимості.

Згідно зі ст. 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що для прийняття відповідного процесуального рішення суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що пред`явлене ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 110 КК України обвинувачення ґрунтувалося на даних аудіофіксації телефонних розмов між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 від 30 січня, 02, 06 та 11 лютого 2015 року та на телефонних розмовах між ОСОБА_8 та невстановленими особами від 01, 02 та 07 лютого 2015 року.

За результатами оцінки цих доказів, суд зробив висновок про те, що стороною обвинувачення не доведено участі ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме не отримано достатніх доказів для доведеності винуватості виправданого, а отримані докази викликають сумнів у його винуватості. При цьому сукупність зібраних доказів не дає змоги дійти беззаперечного та однозначного висновку про доведеність участі виправданого у вчиненні злочину.

При ухваленні виправдувального вироку, місцевий суд проаналізував телефонні розмови та дійшов висновку, що вони не містять конкретного змісту, з якого можна зробити однозначний висновок, що вони направлені на зміну меж території України або на порушення порядку, встановленого Конституцією України. При цьому, судом надано оцінку показанням ОСОБА_5 , який не заперечував факт спілкування з ОСОБА_8 , однак вказував, що вони спілкувалися з інших приводів, а також вказав, що він ніколи не був знайомий з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Зазначені показання не були спростовані стороною обвинувачення, про що правильно зазначив суд у вироку.

Окремі докази обґрунтовано визнано такими, що є неналежними, у зв`язку з чим вони не могли бути покладені судом в основу обвинувального вироку. Зокрема, відповідно до судової криміналістичної експертизи відео-звукозапису, слова та репліки Невід. 2 зафіксовані на досліджених фонограмах телефонних розмов ОСОБА_8 від 01, 02 та 07 лютого 2015 року вимовлені не ОСОБА_8 , не ОСОБА_5 , не ОСОБА_10 , не ОСОБА_9 , а іншою особою (особами), корті не встановлені. Особа ОСОБА_8 відповідно до цього висновку значиться як Невід. 1.

Інших доказів винуватості ОСОБА_5 стороною обвинувачення не надано.

У касаційній скарзі прокурора також не наведено доводів, які б спростовували висновки судів про необхідність виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 110 КК України.

З огляду на наведене, на думку колегії суддів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_5 та ухвалення нового вироку з мотивів, наведених у апеляційній скарзі прокурора.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3