ухвала

04 квітня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

Як убачається з наявної у суді касаційної інстанції інформації, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2016 року вищевказаний вирок змінено: виключено з мотивувальної частини посилання на обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочину. В решті вирок залишений без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перевірку ухвали суду апеляційної інстанції щодо нього у касаційному порядку.

Проте, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки не відповідає вимогам ст. 427 КПК України.

Так, засуджений ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуваною є ухвала суду апеляційної інстанції, при цьому за змістом скарги указує на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції у частині кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України. Одночасно, у вимогах своєї скарги просить скасувати лише судове рішення апеляційного суду, з огляду на що, з касаційної скарги не вбачається конкретно, які рішення мають бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

При цьому, у касаційній скарзі засуджений хоча і посилається на неправильну, на його думку, кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, порушення його права на захист, проте не наводить належних аргументів на підтвердження цього. Зокрема, ОСОБА_4 посилається на однобічність та неповноту судового слідства, що в силу вимог ст. 438 КПК України не є підставами для зміни або скасування судового рішення судом касаційної інстанції.

Також за змістом скарги засуджений ОСОБА_4 не зазначає про наявність таких істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б бути безумовними підставами для скасування судового рішення судом касаційної інстанції.

Окрім того, на порушення ч. 5 ст. 427 КПК України, до касаційної скарги ОСОБА_4 не додано копій судових рішень (вироку та ухвали), які мають бути завірені належним чином, як це передбачено п.13.7 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року №173.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2016 року щодо нього залишити без руху та надати для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3