Справа №488/3349/16-к 03.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/353/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0001542 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 30 серпня 2012 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 14 листопада 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі,
- 12 лютого 2016 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 186 КК України, -
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8
обвинувачений: ОСОБА_7 ,
захисник: ОСОБА_6
потерпіла: ОСОБА_9
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2016 року та за сукупністю вироків визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
Строк відбуття ОСОБА_10 призначеного покарання обчислено з дня його затримання, зарахувавши у даний строк період знаходження обвинуваченого під вартою по даному кримінальному провадженню з 21 липня 2016 року по день, що передує дню набрання вироком законної сили включно із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення (тримання під вартою) за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання по речовим доказам.
Цивільні позови потерпілих задоволено.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання, не відбуте за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.02.2016 року та за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.

В задоволенні цивільних позовів потерпілих відмовити за недоведеністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 вказує, що вирок суду відносно ОСОБА_7 занадто суворий та такий, що частково не відповідає фактичним обставинам справи.

Не погоджується з позицією суду відносно того, що ОСОБА_7 не визнав вину, оскільки не надав свідчень.

Зазначає, що про факт визнання своєї провини ОСОБА_7 свідчить проведений на досудовому розслідуванні слідчий експеримент, на який суд першої інстанції, крім іншого, послався як на доказ вини обвинуваченого.

Вказує, що на досудовому розслідуванні обвинувачений співпрацював зі слідством та надавав покази про вчиненні ним дії, які послугували швидкому розслідуванню справи, у зв`язку з чим, на переконання апелянта, висновки суду першої інстанції про не визнання ОСОБА_7 своєї провини безпідставні та не підтверджені матеріалами справи.

Стверджує, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд не врахував вимоги ст. 66-67 КК України, а саме пом`якшуючі обставини - визнання своєї провини та активне сприяння в розкритті злочину та відсутність обтяжуючих обставин, а тому, на його думку, призначив покарання занадто суворе, яке підлягає пом`якшенню.

Зазначає, що жодним позивачем не надано доказу на підтвердження належності їм та ваги ювелірних виробів, що були в них викрадені, та не надано доказу на підтвердження вартості за грам виробу.

Стверджує, що довідка приватного підприємця ОСОБА_11 про вартість одного грама золота на день вчинення кожного із епізодів злочину не є доказом для вирішення цивільних позовів.

Тому, вважає, що вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.02.2017 року в частині вирішення цивільних позовів постановлено з порушенням вимог кримінального процесуального та цивільно-процесуального законодавства.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 червня 2016 року близько 17 год. 50 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи біля входу до тамбурного приміщення, розташованого на дев`ятому поверсі будинку № 12-А по проспекту Корабелів в м. Миколаєві, діючи відкрито, застосувавши насильство відносно потерпілої ОСОБА_12 , що виразилось у нанесенні ударів руками по обличчю потерпілої, шляхом ривку, з частковим пошкодженням золотого ланцюжка, який знаходився на шиї останньої, заволодів належним їй майном, а саме фрагментом золотого ланцюжка 585 проби, довжиною 10 см, вартістю 3000 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
10 липня 2016 року близько 10 год. 45 хв. обвинувачений, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , відкрито, шляхом ривку, заволодів майном, що належить потерпілій ОСОБА_13 , а саме металевим ланцюжком (біжутерія), довжиною 60 см, з кулоном, загальною вартістю 400 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
12 липня 2016 року близько 10 год. 30 хв. обвинувачений, перебуваючи на спортивному майданчику ЗОШ № 33 м. Миколаєва, біля будинку № 10 по вул. Океанівській (Артема) в м. Миколаєві, відкрито, шляхом ривку, заволодів майном, що належить потерпілій ОСОБА_14 , а саме: ланцюжком золотим 585 проби, вагою 6 грамів, вартістю 6000 грн.; хрестиком золотим, 585 проби, вагою 3 грами, вартістю 3000 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 9000 грн.
17 липня 2016 року близько 10 год. 20 хв. обвинувачений, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , відкрито, шляхом ривку, заволодів золотим ланцюжком 585 проби, вагою 34 грами, вартістю 34000 грн., що належить потерпілій ОСОБА_9 , після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
18 липня 2016 року близько 13 год. 30 хв. обвинувачений, перебуваючи поблизу території ЗОШ № 54 м. Миколаєва, розташованої за адресою: м. Миколаїв, проспект Корабелів, 10, відкрито, шляхом ривку заволодів майном, що належить потерпілій ОСОБА_15 , а саме: золотим ланцюжком 925 проби, довжиною 60 см, вагою 7 грамів, вартістю 7000 грн.;
золотим хрестиком 925 проби, вагою 3 грами, вартістю 3 000 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 10000 грн.
20 липня 2016 року близько 10 год. 15 хв. обвинувачений, перебуваючи біля залізнодорожнього переїзду по вул. Новобудівній в м. Миколаєві, відкрито, шляхом ривку заволодів майном, що належить потерпілій ОСОБА_16 , а саме золотим ланцюжком 585 проби, довжиною 50 см, вагою 4 грами, вартістю 4000 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
21 липня 2016 року близько 10 год. 20 хв. обвинувачений, перебуваючи біля будинку № 12-А по проспекту Корабелів в м. Миколаєві, відкрито, шляхом ривку заволодів майном, що належить потерпілій ОСОБА_17 , а саме: золотим ланцюжком 585 проби, довжиною 55 см, вагою 8 грамів, вартістю 6000 грн.; золотим кулоном 585 проби, вагою 5 грамів, вартістю 5000 грн.; золотим кулоном 585 проби, вагою 1 грам, вартістю 1000 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 12000 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілої ОСОБА_9 , думку прокурора, який просив залишити вказану скаргу без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цих злочинів.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Призначаючи покарання суд у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, конкретних обставин вчинення злочинів, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі й ті, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на такі обставини, як визнання обвинуваченим своєї вина та активне сприяння розкриттю злочину, не є підставою для пом`якшення призначеного покарання і ступінь тяжкості вчинених злочинів істотно не знижує.

А крім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що обвинувачений вчинив 7 епізодів грабежу протягом незначного проміжку часу з червня по липень 2016 року, матеріальні збитки потерпілим не відшкодовані.

Що стосується доводів апелянта про безпідставне задоволення цивільних позовів потерпілих про стягнення матеріальної шкоди, то вони не ґрунтуються на законі.

Відповідно до вимог ст. 91 ч.1 п.3 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, а саме вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ця вимога закону слідчим і судом виконана, розмір завданої обвинуваченим шкоди потерпілим доведений з урахуванням неможливості проведення експертного дослідження у зв`язку з викраденням золотих виробів і відсутністю їх в натурі. Як правильно вказав суд, ювелірні вироби, що стали предметом злочину, тривалий час знаходились у користуванні, документи на підтвердження їх розміру, ваги та вартості не збереглись, а тому суд обґрунтовано, приймаючи показання потерпілих та дані довідки ПП ОСОБА_18 про вартість золотих виробів, задовольнив цивільні позови в повному об`ємі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу також і на те, що згідно ст.242 ч.2 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків заподіяних кримінальним правопорушенням. Однак, оскільки на досудовому слідстві така експертиза не була проведена, то така неповнота досудового слідства не могла бути усунута під час судового розгляду. Як слідує із положень ст.332 КПК України, суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експерту або експертній установі тільки за клопотанням сторін.

Проте, ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту такого клопотання в суді першої інстанції не заявляла, а тому доводи апелянта в цій частині є неспроможним.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 405, 407, 424,532 КПК України апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: