АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4322/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/77/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.296 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 19 грудня 2016 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Микулинці, Теребовлянського району Тернопільської області, зареєстрований та проживаючий АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною вищою освітою, неодружений, студент 4 курсу Технічного коледжу, раніше не судимий, -

визнаний невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.296 КК України і виправданий у зв`язку з недоведеністю у його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Органами досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що реалізуючи свій злочинний умисел, 29 листопада 2015 року, близько 00 год. 30 хв., перебуваючи у громадському місці, в приміщенні бару «Лямур», що по вул. Шептицького, 11 в м. Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, умисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в ліву ділянку обличчя, чим спричинив останньому синець спинки носа з поширенням на нижню повіку лівого ока, який за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 було грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, та заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_9 , наданих йому Конституцією України, правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканності.

Таким чином, ОСОБА_7 , на думку сторони обвинувачення, своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

З цим обвинуваченням органу досудового слідства суд першої інстанції не погодився і виправдав ОСОБА_7 за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн..

Обґрунтовує свої вимоги тим, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого.

Вказує, що судом не враховано, що хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок, зміст і спрямованість цього діяння випливає із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою і потерпілим.

Посилається на те, що подія мала місце у громадському місці танцювальному майданчику бару Лямур, в якому відпочивали інші громадяни, обвинувачений із потерпілим раніше не були знайомі, жодних неприязних відносин та конфліктів у них до нанесення обвинуваченим удару потерпілому не було та потерпілий жодних неправомірних дій до нанесення йому удару не вчиняв, тому вважає, що ОСОБА_7 своїми діями грубо порушив громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, заподіяв шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_9 та спричинив йому легкі тілесні ушкодження.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків, які відпочивали разом із потерпілим ОСОБА_9 в барі Лямур, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які вказали, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 їх відпочинок у вказаному закладі був припинений та така поведінка обвинуваченого їх обурила, що свідчить про грубе порушення обвинуваченим громадського порядку.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора адвокат ОСОБА_8 посилається на відсутність в діях ОСОБА_7 хуліганських дій, вказує, що потерпілий немає до нього претензій, тому вважає немає суспільної небезпеки і складу кримінального правопорушення. Просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., в судових дебатах потерпілого ОСОБА_9 , який щодо визнання вини обвинуваченого покладається на думку суду, в судових дебатах та останньому слові ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника, які просять вирок залишити без змін, вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто, в тому числі, ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Перевіркою матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги кримінально процесуального закону судом першої інстанції були порушені.

За результатами проведеного апеляційного розгляду з частковим дослідженням обставин справи, колегія суддів встановила такі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 органами досудового слідства висунуто обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене ним за наступних обставин:

29 листопада 2015 року, близько 00 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у громадському місці - в приміщенні бару «Лямур», що по вул. Шептицького, 11 в м. Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, умисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в ліву ділянку обличчя, чим спричинив останньому синець спинки носа з поширенням на нижню повіку лівого ока, який за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , було грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, та заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_9 , наданих йому Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканності.

Суд першої інстанції, дослідивши докази зібрані стороною обвинувачення, в тому числі, вислухавши показання сторін кримінального провадження, зокрема, потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, вказавши:

- мотивом вчинення зазначених дій зі сторони обвинуваченого ОСОБА_7 є вчинення таких дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 , виключно з мотивів захисту від протиправних посягань ОСОБА_9 відносно ОСОБА_13 ;

- робота закладу - бару «Лямур» не була порушена чи припинена, продовжувалося відтворення музичних творів, при цьому працівниками закладу здійснювалося обслуговування клієнтів, останні могли вільно пересуватися, могли як увійти у заклад, так самовільно його і залишити;

- акт агресії ОСОБА_7 по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 , а саме, спричинення ним одного удару в область обличчя, був спровокований протиправними діями самого потерпілого, який штовхнув його дівчину ОСОБА_13 ;

- конфлікт відбувався лише між двома учасниками, і будь-якого очевидного для всіх присутніх осіб посягання на громадський порядок не відбувалося;

- тривалість конфлікту, а саме нанесення удару потерпілому обвинуваченим, була короткою, що свідчить про відсутність намірів будь-кого порушувати громадський порядок;

- вказаний конфлікт порушив виключно права та інтереси лише потерпілого та обвинуваченого, що в свою чергу виключає необхідну ознаку грубого порушення громадського порядку.

Колегія суддів з вищевказаним висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки, виправдовуючи ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, суд допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, висновки суду не підтверджені доказами дослідженими в судовому засіданні, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, тому доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо безпідставного виправдування ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК України колегія суддів вважає слушними та обґрунтованими, виходячи з наступних підстав.

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що 29.11.2015 року приїхав зі своїми друзями в бар Лямур. Близько 00 год. 30 хв. на танцювальному майданчику бару у його дружини ОСОБА_11 виник конфлікт із подругою ОСОБА_7 - ОСОБА_13 , в зв`язку з чим він зробив їм зауваження.

В цей час до нього підійшов ОСОБА_7 , нічого не пояснюючи, наніс йому удар рукою в обличчя. Від вказаного удару він впав.

Потерпілий вказав, що з ОСОБА_7 не знайомий, тому конфліктів та неприязних відносин із ним ніколи не мав.

Те, що ОСОБА_7 , без будь-яких пояснень, наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_9 підтвердили в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ..

Зокрема, свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що 29.11.2015 року, під час перебування на танцювальному майданчику у барі Лямур, у неї виник конфлікт із подругою ОСОБА_7 , на що її чоловік ОСОБА_9 зробив їм зауваження. Через деякий час до її чоловіка підійшов ОСОБА_7 та нічого не пояснюючи наніс йому удар кулаком руки в обличчя.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 пояснили, що 29.11.2015 року до потерпілого ОСОБА_17 .?, який перебував на танцювальному майданчику у барі Лямур підійшов ОСОБА_7 та нічого не пояснюючи наніс йому удар рукою в обличчя.

Свідки вказали, що в барі відпочивало багато відвідувачів, які були очевидцями спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , які збіглися в місце події.

З пояснень ОСОБА_7 вбачається, що 29.11.2015 року перебував разом із своїми друзями в барі Лямур. Під час відпочинку він побачив як потерпілий ОСОБА_9 , перебуваючи на танцювальному майданчику, відштовхнув його дівчину ОСОБА_13 , тому він підійшов до ОСОБА_9 і, нічого не пояснюючи, наніс йому один удар кулаком в обличчя, від якого останній впав. При цьому, не був знайомий із потерпілим, конфлікту та неприязних відносин у них не було.

З оглянутого в судовому засіданні апеляційної інстанції висновку судово-медичної експертизи №1785 від 30.12.2015 року у ОСОБА_9 виявлений синець спинки носа з поширенням на нижню повіку лівого ока, синець і садно (на тлі синця) лівої щоки, крововилив у слизову оболонку вказаної щоки з поширенням на слизову оболонку й червону облямівку лівої третини нижньої губи та садна на тлі цього крововиливу.

Наявність у ОСОБА_9 ушкоджень м`яких тканин носа відмічена також в медичній довідці при його зверненні 29 листопада 2015 року о 02 год. 10 хв. за медичною допомогою в приймальне відділення комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня», де вони описані як їх забій. Крім того, в цій довідці відмічена наявність у нього рани тім`яної ділянки голови, краї якої на момент судово-медичної експертизи були зведені через марлевий валик хірургічним вузлуватим швом.

Вказані ушкодження утворилися у ОСОБА_9 внаслідок впливу тупих предметів незадовго до його звернення за медичною допомогою в приймальне відділення комунального закладу, приблизно за 1-2 доби до судово-медичної експертизи.

Враховуючи кількість, розташування та певні властивості вищезазначених травматичних змін, їх виникнення у ОСОБА_9 за обставин, які він повідомив при судово-медичній експертизі, зокрема ушкоджень м`яких тканин обличчя при нанесенні ударів кулаками, а рани тім`яної ділянки голови при падінні навзнак «з висоти власного росту», не виключається. Виявлена у ОСОБА_9 рана за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я; синці, крововилив і садна, самі по собі, є легкими тілесними ушкодженнями.

Як визначив законодавець, суспільна небезпечність хуліганства полягає в тому, що це один з небезпечних і поширених злочинів проти громадського порядку, тобто комплексу суспільних відносин, які забезпечують нормальні умови життя людей у різних сферах суспільно корисної діяльності, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в суспільному житті і побуті. Крім цього, хуліганство часто завдає шкоди особистим інтересам людей, їх здоров`ю, власності, навколишньому середовищу.

Діями, що грубо порушують громадський порядок, закон визнає тільки такі, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялись особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Зокрема, особлива зухвалість це нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження, чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивами явної неповаги до суспільства. Це завжди злочин, вчинений з прямим умислом. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи явну зневагу до суспільства, і бажає цього.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є усвідомлене вчинення діяння з мотиву явної неповаги до суспільства. Такий мотив має важливе значення тому, що він, з одної сторони характеризує хуліганські дії, а з іншої -самим законом визнається обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони. В кожному конкретному випадку хуліганський мотив діяння може знайти свій вияв у певних низьких спонуканнях. Їх називають хуліганськими спонуканнями. Це може бути бешкетництво, прагнення протиставити себе суспільству, показати свою грубу силу, зневагу до оточуючих.

Із фактичних обставин справи встановлено, що у громадському місці танцювальному майданчику бару Лямур, в якому відпочивали інші відвідувачі, будучи не знайомими та у відсутності конфлікту між ними, ОСОБА_7 , порушуючи нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, умисно наніс удар кулаком лівої руки в ліву ділянку обличчя ОСОБА_9 , спричинивши йому синець спинки носа з поширенням на нижню повіку лівого ока, синець і садно (на тлі синця) лівої щоки, крововилив у слизову оболонку вказаної щоки з поширенням на слизову оболонку й червону облямівку лівої третини нижньої губи та садна на тлі цього крововиливу що є легкими тілесними ушкодженнями та заподіяв шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_9 , наданих йому Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканості.

Колегія суддів дійшла висновку, що при встановлених обставинах у ОСОБА_7 не було підстав для вчинення неправомірних дій щодо ОСОБА_9 , в тому числі з мотивів захисту ОСОБА_13 , яку потерпілий ОСОБА_9 , без спричинення їй будь-якої шкоди відвів, зробивши зауваження, з метою уникнення конфлікту між нею та своєю дружиною ОСОБА_11 , тому відсутні підстави вважати поведінку потерпілого такою, що мала спровокувати акт агресії у ОСОБА_7 ..

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду про виправдування ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України є безпідставним, а доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку щодо останнього та постановлення нового вироку є обґрунтованими.

Таким чином, дослідивши докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, провівши частково судове слідство, апеляційний суд встановив наступні фактичні обставини кримінального провадження, які визнала доведеними.

29 листопада 2015 року, близько 00 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у громадському місці, в приміщенні бару «Лямур», що по вул. Шептицького, 11 в м. Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, умисно наніс ОСОБА_9 , один удар кулаком лівої руки в ліву ділянку обличчя, чим спричинив останньому синець спинки носа з поширенням на нижню повіку лівого ока, синець і садно (на тлі синця) лівої щоки, крововилив у слизову оболонку вказаної щоки з поширенням на слизову оболонку й червону облямівку лівої третини нижньої губи та садна на тлі цього крововиливу, який за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень та заподіяв шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_9 , наданих йому Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право: скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п.3 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок Тернопільського міськрайонного суду від 19 грудня 2016 року про визнання невинуватим та виправдування ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК України у зв`язку з недоведеністю у його діянні складу кримінального правопорушення, підлягає скасуванню як незаконний з постановленням нового обвинувального вироку за ч.1 ст.296 КК України.

Оцінюючи всі зібрані докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності в результаті повного, всебічного і об`єктивного їх розгляду в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.296 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, думку потерпілого, який претензій до нього не має, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, колегія суддів вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є наближеним до мінімального строку, передбаченого санкцією вказаної статті.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 19 грудня 2016 року про визнання невинним та виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України у зв`язку із недоведеністю у його діянні складу цього кримінального правопорушення скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2