Справа № 466/9106/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1237/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №466/9106/16-к за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2016 року, з участю,

прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

встановила:
ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні спільного клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.10.2016 року про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Суд прийшов до такого висновку виходячи з того, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі тричі лише протягом 2015 року. Також 10 березня 2016 року адміністративною комісією установи йому було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст.100, 101 КВК України як такому, що не став на шлях виправлення. Одне заохочення яке отримав ОСОБА_6 31 березня 2016 року, на думку суду, не свідчить про те, що він став на шлях виправлення, тому що сумлінне ставлення до праці є його обов`язком протягом усього строку відбування покарання.

На дану ухвалу засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Засуджений ОСОБА_6 не погоджуючись з рішенням суду вважає його незаконним, неправомірним та упередженим по відношенню до нього. Просить змінити оскаржувану ухвалу через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та задоволити спільне клопотання адміністрації ЛВК № 30 і спостережної комісії.

Основною причиною відмови суду послужило покликання прокурора ОСОБА_9 на неодноразове притягнення засудженого до кримінальної відповідальності та відмову адміністрації колонії у застосуванні заохочувальної норми, як такому що не став на шлях виправлення.

Однак завертає увагу на те, що в ЛВК № 30 прибув лише 21 жовтня 2015 року. Незважаючи на скорочення обсягів виробництва влаштувався різноробочим та виконував важку роботу. Щодо пільгової норми у якій йому було відмолено, зазначає, що на час її застосування відбув в установі всього 4 місяці і 19 днів, тому на застосування такої навіть не розраховував. Покликання на цей факт є нелогічним та безпідставним, а на те що неодноразово судимий неправомірним, так як це суперечить вимогам ст.88 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати таку ухвалу та постановити нову, якою задоволити спільне клопотання адміністрації ЛВК № 30 та спостережної комісії про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.

Вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена внаслідок неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилання суду в ухвалі про неодноразове притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не може бути основною умовою незастосування до нього положень ст.82 КК України. Крім того, судом належним чином не були з`ясовані всі обставини справи щодо працевлаштування ОСОБА_6 та реалізації ним програми диференційованого виховного впливу «Професія» - закінчення Личаківського навчального центру (№30) та здобуття робітничої спеціальності «Кухар», що не може свідчити про ситуативний характер його поведінки, а підтвердження того, що цілеспрямовано став на шлях виправлення.

Місцевий суд обмежився лише неповним аналізом однієї характеристики, зазначивши, що 10 березня 2016 року засудженому ОСОБА_6 адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст.100, 101 КВК України як такому, що не стає на шлях виправлення. У той же час суд зовсім не дослідив та не надав оцінку тому факту, що менш ніж через 20 днів після відмови адміністративної комісії, начальником установи ОСОБА_6 був заохочений. Саме ця посадова особа 13 жовтня 2016 року на засіданні комісії висловила свою думку, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення. В подальшому керівництво колонії та голова спостережної комісії спільно зазначили в суді, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення.

Також вважає, що посилання судом в ухвалі на ту обставину, що засуджений ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не може слугувати беззаперечною підставою для відмови йому в застосуванні пільги, передбаченої ст.82 КК України, оскільки головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення під час відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, виступ засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 про обґрунтованість апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосоване, якщо засуджений став на шлях виправлення та відбув певну частину призначеного строку покарання.

ОСОБА_6 відбув 1/2 строку покарання, однак з врахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, його особи, суд правомірно відмовив в заміні невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на Обмеження волі.

Незважаючи на фактично позитивну характеристику, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що засуджений не став на шлях виправлення та не заслуговує на те, щоб йому було замінено невідбуту частину покарання більш м`яким.

Так ОСОБА_6 неодноразово засуджувався за умисні злочини. За час перебування в ЛВК №30 з 21.10.2015 року, лише один раз 31.03.2016 року заохочувався адміністрацією колонії, відбув на час подання клопотання в суд на декілька днів більше половини терміну покарання.

Доводи апеляційних скарг засудженого та адвоката про те, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини кримінального провадження та не врахував його особу, є безпідставними та не приймаються до уваги.

Надуманими є і покликання, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, про допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:
ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2016 року, якою відмовлено у задоволенні спільного клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.10.2016 року про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі залишити без зміни, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4