УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.12.2016 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, про пом`якшення покарання і звільнення від подальшого відбування покарання та подання начальника Житомирської установи виконання покарань (№ 8) про перегляд вироку у частині призначення довічного позбавлення волі та призначення покарання за сукупністю злочинів засудженому ОСОБА_3 ,
з участю учасників судового провадження:
представника Житомирської УВП (№ 8) ОСОБА_5 ,
В указаному клопотанні засуджений ОСОБА_3 просить суд пом`якшити призначене йому вироком апеляційного суду м. Києва від 15.03.2004 року покарання за ч.2 ст. 17, п.п. «а,в,з,і» ст. 93 КК України 1960 року до 10 років позбавлення волі та звільнити від подальшого відбування покарання негайно у зв`язку з відбуттям ним повного строку покарання.
В свою чергу начальник Житомирської установи виконання покарань (№8) у своєму поданні просить суд розглянути питання про перегляд вироку апеляційного суду м. Києва від 15.03.2004 р. у частині призначення довічного позбавлення волі та призначення покарання за сукупністю злочинів засудженому ОСОБА_3 .
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира справи за клопотанням засудженого ОСОБА_3 та за поданням начальника Житомирської установи виконання покарань (№ 8) об`єднанні в одне провадження.
Про день та час розгляду справи засуджений повідомлений належним чином.
В судовому засіданні представник УВП № 8, прокурор підтримали подання та частково клопотання засудженого.
Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши надані матеріали, вважає, що клопотання засудженого підлягає частковому задоволенню, а подання начальника Житомирської УВП (№ 8) задоволенню.
Судом встановлено, що вироком апеляційного суду м. Києва від 15.03.2004 року ОСОБА_3 засуджено за:
-за ст. 27 ч. 5, ст. 345 ч. 3 КК України (2001 року) на вісім років позбавлення волі;
-за ст. 263 ч. 1 КК України (2001 року) на чотири роки позбавлення волі;
-за ст. 69 КК України (1960 року) на тринадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
-за ст. 19 ч. 6, ст. 93 пп. «а», «и», «і» КК України (1960 року) на чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
-за ст. 19 ч. 6, ст. 17 ч. 1, ст. 93 пп. «а» «з», «и», «і» КК України (1960 року) на десять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
-за ст. 19 ч. 6, ст. 190-1 КК України (1960 року) на чотирнадцять років позбавлення волі;
-за ст. 19 ч. 4, ст. 93 пп. «з», «и», «і» КК України (1960 року) на п`ятнадцять років позбавлення волі;
-за ст. 17 ч. 2, ст. 93 пп. «а», «в», «з», «и», «і» КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ст. 42 КК України (1960 року) призначено ОСОБА_3 за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбуття покарання рахуєтьсяз 05.05.2000 року. Вирок суду набрав законної сили 14.12.2004 року, відповідно до ухвали Верховного Суду України, яким залишено в силі вирок апеляційного суду м. Києва.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07.09.2016 року (№ 1492 VIII), який набрав чинності 08.10.2016 року, ст. 68 КК України доповнено новою частиною 4 де зазначено, що довічне позбавлення волі не застосовується за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин, крім випадків вчинення злочинів за ст.ст. 109-114-1, 437-439, ч. 1 ст. 442 та ст. 443 КК України.
Окрім того, вказується, що цим же Законом доповнено ч. 2 ст. 64 КК України і довічне позбавлення волі не застосовується до осіб у випадках, передбачених ч. 4 ст. 68 КК України.
Приймаючи до уваги зазначене вище, максимальною межею покарання за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин, закон визначив 10 років позбавлення волі, крім випадків вчинення деяких злочинів. Однак такі випадки у ОСОБА_3 відсутні.
Тому, подання начальника Житомирської установи виконання покарань (№8) підлягає повному задоволенні, а клопотання засудженого частковому задоволенню, оскільки негайне звільнення ОСОБА_3 від подальшого відбування покарання не передбачене вказаними змінами до Закону, а можливе лише після набрання даною ухвалою законної сили.
Разом з тим, не підлягає до задоволення клопотання засудженого щодо зменшення розміру покарання за вироком суду до 10 років позбавлення волі.
Стаття 68 ч. 3 КК України передбачає, що «За вчинення замаху на злочин (ст. 15 КК України (2001 року) або ст. 17 ч. 2 КК України (1960 року)) строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка визначена у розмірі 15 років позбавлення волі, тобто ОСОБА_3 за ст. 17 ч. 2, ст. 93 пп. «а», «в», «з», «и», «і» КК України (1960 року) за замах на вмисне вбивство Підмогильного відповідно до вимог ст. 68 ч. 3 КК України повинно бути визначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.
Підстави для зменшення розміру покарання відповідно до вимог законодавства, зокрема ст. 42 КК України (в редакції 1960 року), відсутні, оскільки ОСОБА_3 призначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, а за вироком суду за ст. 19 ч. 4, ст. 93 пп. «з», «и», «і» КК України (1960 року) було визначено покарання у розмірі 15 років позбавлення волі, вирок в цій частині не скасовано, не змінено, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання.
На 13.12.2016 року засудженим відбуто покарання у вигляді 16 років 07 місяців 08 днів позбавлення волі, відповідно до вимог ст. 72 ч. 5 КК України строк попереднього ув`язнення з 05.05.2000 по 14.12.2004 (4 роки 07 місяців 10 днів) зараховується у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 74, 64, 68 КК України, ст.ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -
Подання начальника Житомирської установи виконання покарань (№ 8) задовольнити, а клопотання засудженого задовольнити частково.
Привести вирок апеляційного суду м. Києва від 15.03.2004 року у відповідність до ч. 4 ст. 68 КК України та вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 17 ч. 2, ст. 93 пп. «а», «в», «з», «и», «і» КК України (1960 року) до 10 років позбавлення волі, та на підставі ст. 42 КК України (1960 року) вважати ОСОБА_6 засудженим за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, ст. 68 КК України вважати ОСОБА_6 таким, що відбув покарання за вироком апеляційного суду м. Києва від 15.03.2004 року.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її оголошення до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира.

Суддя: ОСОБА_1