Справа № 317/ 1825/17
№/п 1-в/317/234/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2017 р.

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

за участю представника адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференц зв`язку в залі суду м.Запоріжжя клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, гр. України, українця, освіта вища, не одруженого, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення
ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення. В своєму клопотанні засуджений ОСОБА_5 зазначив, що з 06.12.2016р. по10.06.2017р. працював днювальним. З 10.06.2017 року був влаштований на роботу в промзоні різноробочим, де працює і досі, повністю визнав свою провину, розкаявся, тому просив суд застосувати відносно нього пільгу, передбачену ст. 81 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання, зазначив, що він розкаюється, усвідомлює свою провину. Вважає що довів своє виправлення.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про необхідність задоволення заявленого клопотання засудженого ОСОБА_5 .

В судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області №99 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення.

Вислухавши пояснення засудженого, думку прокурора та представника адміністрації виправної установи, суд вважає, що клопотання засудженого є таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 засуджений 25.01.2017 року Якиміським районним судом Запорізької області за ч.1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2016 року, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Зараховано до строку відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2016 року з 23.02.2016 року по 26.10.2016 року включно на підставі статті 72 частини 5 КК України. Зараховано у строк відбування покарання частково відбуте покарання в установі виконання покарань, покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2016 року з 27.10.2016р. по 10.01.2017 року включно на підставі статті 72 частини 5 КК України. Зарахована час попереднього ув`язнення з 11.01.2017р. по 27.02.2017 року включно на підставі статті 72 частини 5 КК України.

Початок строку: 23.02.2016 року

Кінець строку: 05.07.2018 року.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_5 був раніше засуджений:

-17.02.2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2,3 КК України, вирок було змінено ухвалою Апеляційного суду Запорізької області та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

-22.06.2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2 КК України, вирок було змінено ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2016 року та призначено покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.02.2016 року. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив одне порушення режиму тримання за що на нього було накладено стягнення (до набуття вироком законної сили), заохочень не мав.

З 25.11.2016 року відбував покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)». За час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 30.01.2017 року тримався у Вільнянському слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 25.03.2017 року відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)».

За вказаний час має за виконання покладених на нього обов`язків одне заохочення, порушень режиму відбування покарання не допускав, стягнень не має. На виробництві установи офіційно працевлаштований різноробочим лише у червні 2017 року.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненням за ними належного догляду, використанням їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою ставиться з розумною ініціативою. Порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці не допускає. У програмі диференційованого виховного впливу та у роботі самодіяльних організацій участі не приймає. До скоєння злочину ставиться байдуже і не розкаюється.

12.05.2017 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації.

12.05.2017 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни не відбутої частини строку покарання більш м`яким.

16.06.2017 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення, так як не в повній мірі довів свого виправлення.

Суд прийшов до висновку, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить надана на нього характеристика.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був працевлаштований лише у червні 2017 року, має позов на суму 270,40 гривень, який не погашений, згідно наданої суду довідки виконавчі листи до виправної установи не надходили, однак і засуджений навіть не намагався погасити заборгованість.

Суд не може не врахувати, що у судовому засіданні представник адміністрації ОСОБА_4 зазначив, що поведінка засудженого дійсно не була стабільно позитивною протягом усього часу відбування покарання.

Таким чином, суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя ОСОБА_1