печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.05.2017 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000038 від 15.02.2017 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, з повною загальною середньою освітою, який неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2012 та 2013 років народження, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за наступних обставин.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обіймаючи посаду майстра-номера обслуги 3 гаубичної самохідно артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_2 , у військовому званні солдата, 10.04.2015 приблизно о 13:00 год., в умовах особливого періоду, діючи з прямим умислом , з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, самовільно, без дозволу командування, без поважних причин залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 та направився до місця свого проживання у м. Київ, де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, доки 13.02.2017 року о 17:45, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, підтвердив обставини його вчинення, так як вони викладені у вироку вище, пояснив, що 28.08.2014 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 він був призваний на військову службу під час мобілізації та його спочатку направлено для її проходження до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , а в наступному призначено на посаду майстра-номера обслуги 3 гаубичної самохідно артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_2 . Проте, у визначений час, а саме 10.04.2015, він з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї самовільно залишити місце служби, поїхавши у відпустку за місцем свого проживання до м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, поки 13 лютого 2017 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе. свої дії охарактеризував негативно.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, його показання в судовому засіданні відповідали фактичним обставинам справи, положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені, і вони не наполягали на досліджені інших доказів у справі, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження решти доказів щодо фактичних обставин справи, які сторонами кримінального провадження не оспорювались.

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 допустимим доказом у справі, суд приходить до висновку про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливо періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність (відсутність) обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, проте вперше притягується до кримінальної відповідальності, має повну загальну середню освіту, неодружений, має двох малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якими разом проживає, за місцем постійного проживання та несення військової служби характеризується позитивно, є учасником АТО.

Обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом під час розгляду справи не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України є з`явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

Враховуючи виключно позитивні дані про особу обвинуваченого, відсутність тяжких наслідків від вчиненого та наявність обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України у виді звільнення ОСОБА_3 від покарання з випробуванням, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судові витрати, цивільний позов та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. 371, ч. 2 ст. 373, ст. 374, ст. 376 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя - ОСОБА_1