№ 243/2455/17
№ 1-кп/243/347/2017
ВИРОК
іменем України
29 березня 2017 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000088 від 11.03.2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), уродженця м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за контрактом, який проходить військову службу на посаді начальника радіостанції взводу зв`язку військової частини НОМЕР_2 , військове звання молодший сержант,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем служби за контрактом та проходячи її на посаді начальника радіостанції взводу зв`язку військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , 22 грудня 2016 року, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, вчинив самовільне залишення території військової частини НОМЕР_2 без поважних причин та ухилявся від несення обов`язків військової служби до 02 березня 2017 року, проводячи час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_2 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.

У скоєнні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та суду пояснив, що дійсно 22.12.2016 року він залишив місце проходження військової служби у АДРЕСА_3 , без дозволу керівництва виїхав за місцем проживання у м. Ізюм, де перебував до 02.03.2017 року. За час відсутності у військовому підрозділі на лікуванні не перебував, працював. Причиною залишення військової частини зазначив складну сімейну ситуацію, оскільки дружину могли виселити з оселі. Наступного дня 23.12.2016 року ця проблема була вирішена, але він до 02.03.2017 року до військової частини не повернувся, керівництву про причини відсутності не повідомляв. 02.03.2017 року йому зателефонував командир, після чого він відразу повернувся до військової частини. Щиро покаявся та просив суворо не карати.

Окрім повного визнання своєї провини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

30.04.2016 року між ОСОБА_4 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 був укладений контракт про проходження військової служби в ЗСУ терміном на 3 роки.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 по стройовій частині від 29.06.2016 року № 183 ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду телефоніста взводу зв`язку, в подальшому наказом № 277 від 29.09.2016 року командира вч НОМЕР_2 призначений на посаду начальника радіостанції взводу зв`язку.

З матеріалів службового розслідування (наказів командира ВЧ пп НОМЕР_2 від 22.12.2016 р. № 630, № 362 від 22.12.2016 р., № 373 від 31.12.2016 року, акту проведення службового розслідування від 11.01.2017 року) вбачається, що військовослужбовець служби за контрактом ОСОБА_4 22.12.2016 року самовільно залишив місце служби військову частину НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , відсутній у військовій частині більше 10 діб без поважних причин, його місце перебування не відоме, на телефонні дзвінки не відповідає.

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вказані вище докази є достовірними, доповнюють один одного, перебувають між собою у взаємозв`язку, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року (із змінами та доповненнями), суди, вирішуючи питання про вид і розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у скоєнні злочину, зобов`язані дотримуватися загальних принципів призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, брати до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, дані щодо винної особи та обставини справи, які обтяжують або пом`якшують покарання.

Згідно досудової доповіді органу пробації від 27.03.2017 року ризик небезпеки ОСОБА_4 для суспільства низький, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та він не становить високої небезпеки для суспільства.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки; ступінь негативної майнової шкоди і наслідків (майнової шкоди не завдано, тяжких наслідків не настало), відомості про особу обвинуваченого (раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, одружений, позитивно характеризується за місцем проходження служби, після повернення до військової частини у березні 2017 року змінив своє ставлення та характеризується позитивно, є учасником антитерористичної операції з 29.06.2016 року).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного статті цього Кодексу за цей злочин.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, фізично здоровий, характеризується за місцем проходження служби посередньо, є учасником антитерористичної операції, одружений, має стійкі соціальні зв`язки, вину визнав повністю та щиросердно розкаявся, самовільно залишив військову частину для вирішення побутових проблем. Тому, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а також другорядну роль кари, як мети покарання, суд вважає, що в цьому конкретному випадку за можливе призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення остаточного покарання у виді арешту з відбуванням на гауптвахті.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлений, судових витрат, речових доказів немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за цією статтею із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Строк покарання обчислювати з дня поміщення ОСОБА_4 до гауптвахти після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України, не обирався.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області через Слов`янській міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1