Справа № 627/1751/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.01.2017 рокусмт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження № 0000771 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Пархомівка Краснокутського району Харківської області, українки, громадянина України, не працюючої, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, яка має середню освіту, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженої 10.08.2016 року Краснокутським районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, покарання не відбуте,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , згідно вироку Краснокутського районного суду Харківської області від 10.08.2016 року, засуджена за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт. 27 вересня 2016 року, ОСОБА_4 була поставлена на облік в кримінально-виконавчій інспекції Краснокутського району та цього ж дня їй було роз`яснено порядок та умови відбуття покарання і видано направлення до Пархомівської сільської ради, відповідно до якого обвинувачена повинна була з 29 вересня 2016 року приступити до відбуття покарання у вигляді громадських робіт, призначеного їй за вказаним вироком суду.

30 вересня 2016 року до кримінально-виконавчої інспекції надійшла довідка з Пархомівської сільської ради, відповідно до якої ОСОБА_4 не прибула до сільської ради для відпрацювання громадських робіт. 11 жовтня 2016 року засуджена не з`явилася до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Засудженій було винесено застереження у вигляді письмового попередження

За невихід на відпрацювання громадських робіт та неявку, без поважної причини, до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації у встановлений день, ОСОБА_4 було винесено застереження у вигляді письмового попередження та повторно роз`яснено порядок і умови відбування покарання у вигляді громадських робіт. Також, засудженій наголошено, що за допущення порушень під час відбування покарання матеріали відносно неї будуть направлені до Краснокутського ВП Валківського ВП ГУ НП в Харківській області. ОСОБА_4 зобов`язалася приступити до відбування покарання з 24 жовтня 2016 року, але до теперішнього часу до сільської ради для відпрацювання громадських робіт не прибула.

Згідно ст. 37 КВК України та Наказу № 270/1560 «Про затвердження Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких видів покарань» засуджені до громадських робіт зобов`язані: додержуватись порядку та умов відбування покарання; працювати на визначених об`єктах; відпрацьовувати установлений строк громадських робіт; з`являтись за викликом до КВІ; періодично з`являтись на реєстрацію.

Згідно розділу 2 пункту 8.2 Наказу № 270/1560 «Про затвердження Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких видів покарань», ухиленням від відбування покарання вважається невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважної причини; допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця.

Таким чином, ОСОБА_4 з 24.10.2016 року , діючи умисно , з метою ухилення від покарання , не пов`язаного з позбавленням волі ,всупереч вироку суду , не приступила до відпрацювання громадських робіт в установлений строк.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, визнала повністю, не заперечувала факту його вчинення при вищевикладених обставинах, пояснивши, що дійсно ухилялася від відбування покарання без поважних на те причин.
Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах встановлених в ході судового розгляду та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої в обсязі обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті, повністю доведена і її дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Визначаючи міру покарання для ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до класифікації злочинів, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Вивченням особи ОСОБА_4 судом встановлено, що вона осудна, раніше судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога Краснокутської ЦРЛ не перебуває, не одружена, має на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, зареєстрована та проживає на території Пархомівської сільської ради, згідно довідки-характеристики якої, характеризується негативно.
Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття у скоєному злочині.
Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.
Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначив законодавець у статті 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання. Згідно з частиною першою цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
З огляду на ці вимоги закону, суд, при призначенні покарання, повинен враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на обрання судом певних його виду і міри, в тому числі й тих положень, що передбачені ч.3 ст.61 та ч.3 ст.60 КК України.
Відповідно до цього Закону, покарання у вигляді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцять років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи, а арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.
У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачена має на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому їй не можуть бути призначені покарання, передбачені санкцією ч.2 ст.389 КК України.
Окрім того, відповідно до вимог п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.
Враховуючи вищевикладене, відсутність підстав для закриття справи та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне, у відповідно до ч.2 ст.373 КК України, постановити обвинувальний вирок і звільнити останню від покарання.

При цьому суд зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 71, 72 КК України, покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, призначене вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року за ч.1 ст.185 КК України, підлягає самостійному виконанню.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Речові докази по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Арешт на майно не накладався. Судових витрат по справі немає.
Керуючись ст.ст. 369-371, ст.373 ч.2 ,374-375 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_4 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та звільнити від покарання на підставі ст.60 ч.3, ст.61 ч.3 , ст.74 ч.1 КК України.
Вирок Краснокутського районного суду Харківської області, ухвалений 10.08.2016 року за ч.1 ст.185 КК України, за яким ОСОБА_4 призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт, - виконувати самостійно.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1