Справа № 755/5130/17
В И Р О К
іменем України
"08" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0019024, від 15 грудня 2015 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайськ, Миколаївської області, циганки, громадянки України, з незакінченою середньою освітою, непрацюючої, незаміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
1) вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 липня 1996 року за ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 70-1, ст. 44, ч. 3 ст. 229-1, ст.42 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненої з Дніпродзержинської ВК (№34) по відбуттю строку призначеного покарання;
2) вироком Дніпровського районного суду м. Києві від 27 липня 1999 року (як ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за ч. 2 ст. 229-1 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненої 30 квітня 2004 року з Чорноморської ВК (№74) по відбуттю строку покарання;
3) вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2011 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі п. «В» ст. 3 Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року звільненої 16 вересня 2011 року з Полтавської ВК (№65) з невідбутим терміном покарання 1 місяць 18 днів;
4) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 лютого 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
5) вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 18 липня 2013 року направленої для відбування покарання до Чернігівської ВК (№44);
6) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі, звільненої 15 січня 2015 року з Чернігівської ВК (№44) по відбуттю строку покарання;
7) вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту; 17 травня 2016 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в строк відбуття покарання зараховано строк тримання під вартою з 13 квітня 2016 року до набрання законної сили вироком суду; звільненої 15 червня 2016 року з Хмельницького слідчого ізолятора (№29) по відбуттю строку призначеного покарання;
8) вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 15 грудня 2015 року о 14 год. 30 хв. перебувала на ринку «Дарниця», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, буд. 9-Г.

Знаходячись на території м`ясного павільйону вказаного ринку, ОСОБА_4 побачила раніше їй незнайому гр. ОСОБА_6 , з кишені якої виглядав мобільний телефон марки «Lenovo», чорного кольору, та в цей момент у неї виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 підійшла до потерпілої ОСОБА_6 , яка в той момент відволіклась на покупку продуктів харчування, та, усвідомлюючи, що діє таємно, ОСОБА_4 викрала з кишені потерпілої ОСОБА_6 належний останній мобільний телефон марки «Lenovo», вартістю 1166 грн. 66 коп., з встановленою в ньому сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з грошовими коштами на рахунку 35 грн.

В подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, неподалік від станції метро «Дарниця» була затримана працівниками поліції.

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 завдала потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1201 грн. 66 коп.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винуватою себе визнала повністю, дала суду показання, які відповідають інкримінованим їй фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаялася у вчиненому і просила суворо її не карати. При цьому суду показала, що 15 грудня 2015 року близько 14 год. 30 хв. вона зайшла на ринок «Дарниця», де помітила незнайому їй ОСОБА_6 , у якої в кишені помітила мобільний телефон, і коли ОСОБА_6 відволіклась на покупку продуктів, то вона викрала в неї даний телефон та залишила місце злочину, але була в подальшому затримана працівниками поліції неподалік станції метро «Дарниця».

Показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Обставиною, згідно ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття.
Обставин, згідно ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.
Також, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судима, незаміжня, не працює, думку державного обвинувача; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; її поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених санкцією статті, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Як, вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року засуджена за ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» - коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинила злочин 15 грудня 2015 року до постановлення вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року. З урахуванням наведених обставин та вимог закону, на підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, підлягає самостійному виконанню.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження обирався у виді домашнього арешту, проте відносно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року, в рамках кримінального провадження №0001556, від 08 лютого 2017 року, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На даний час ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження №0001556, від 10 лютого 2017 року, перебуває під вартою та утримується в Київському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області, у зв`язку з чим, суд, у відповідності до ст. 331 КПК України, на даному етапі, в рамках цього кримінального провадження (№0019024, від 15 грудня 2015 року), вважає за необхідне змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Згідно ст.124 КПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню процесуальні витрати на проведення експертизи у справі.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України виконувати самостійно.
Змінити застосований до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, в рамках кримінального провадження №0019024, від 15 грудня 2015 року, та утримувати останню в Київському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 08 червня 2017 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 351 гривню 84 копійки процесуальних витрат за проведення експертизи у справі.

Речові докази у кримінальному провадженні мобільний телефон марки «Lenovo» ІМЕІ: НОМЕР_1 залишити у володінні потерпілої ОСОБА_6 .

Речовий доказ у кримінальному провадженні CD-R диск «вх. 18924 вих 12718/3/кт від 25.07.2016 року» з інформацією, вилученою у оператора рухомого (мобільного) зв`язку ПрАТ «Київстар» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1