АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції України в м.Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 .

Згідно ухвали суду, слідчий суддя, врахувавши те, що квартира, на яку просить накласти арешт слідчий є предметом кримінального правопорушення а також з метою не допущення можливої втрати або пошкодження відповідного майна прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказану квартиру.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції власник майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що арешт на вказану квартиру, слідчим суддею було накладено безпідставно та в супереч ст. 170 КПК України, оскільки ОСОБА_6 є добросовісним набувачем вказаної квартири та придбала її і оформила своє право власності на неї у відповідності до чинного законодавства України.
Також, апелянт зазначає про те, що слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого, прийшов до помилкового висновку про те, що вказане майно може бути відчужене невідомими особами причетними до вчинення кримінального правопорушення, оскільки вказані докази ймовірності такого відчуження відстні як в клопотанні слідчого, так і в ухвалі слідчого судді .
Додатково власник майна, звертає увагу суду на те, що слідчим суддею не в повній мірі були враховані розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_6 на її нерухоме майно завданням кримінального провадження та наслідки арешту цього майна для власника.

Також власник майна звертає увагу суду на порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, так якрозгляд клопотання буз здійснений без виклику власника арештованої квартири, чим було порушено право апелянта на захист.
Одночасно, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26. січня 2017р. В обґрунтування поважності причин пропущення встановленого законом строку на апеляційне оскарження власник майна вказує на те, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, копію ухвали було отримано 09 березня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку представника власника майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, вивчивши матеріали справи за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів пришла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини третьої зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 26 січня 2017 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, в провадженні СВ Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001087 від 03.02.16, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_9 , заволоділа його грошовими коштами в сумі 160 000 доларів США, під приводом продажу квартири АДРЕСА_1 . 03 лютого 2016 року ОСОБА_9 звернулась з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на мано, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
03 лютого 2016 року постановою слідчого СВ Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
25 січня 2017 року слідчий слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції України в м.Києві ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_10 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру, посилаючись на те, що вказана квартира є предметом кримінального правопорушення, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому з метою запобігання злочинним посяганням під час проведення розслідування, необхідно вжити заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема накладення арешту на вказану квартиру, з метою запобігання можливості незаконного її відчуження та виконання завдань досудового слідства направлених на всебічне, об`єктивне та неупереджене розслідування кримінального провадження та встановлення істини у справі.
26 січня 2017 року ухвалою слідчого судді голосіївськогорайонного суду міста Києва клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 .

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, а саме на квартиру, з тих підстав, що вона є речовим доказам в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки є предметом кримінального правопорушення.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання права власності з потребами кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказана квартира, на яку просить накласти арешт слідчий, може бути передана або відчужена, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Крім того, відповідно до абзацу другого частини десятої статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Тому, посилання апелянта на те, що арешт на належну ОСОБА_6 квартиру, слідчим суддею було накладено безпідставно та в супереч ст. 170 КПК України, оскільки остання є добросовісним набувачем та придбала вказану квартиру і оформила своє право власності на неї у відповідності до чинного законодавства України, не може прийматися до уваги, оскільки арешт на вказану квартиру накладено з правових підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке належить ОСОБА_6 , апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Посилання апелянта на порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та розгляд клопотання слідчого без виклику власниці арештованої квартири, чим було порушено право апелянта на захист також, як вважає колегія судді, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Отже, оскільки майно, на яке просив накласти арешт слідчий, а саме квартиру АДРЕСА_1 не є тимчасово вилученим майном, слідчий суддя у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, з метою забезпечення арешту майна, розглянув клопотання слідчого без виклику власника майна або його представника.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Куруючись статтями 117, 170, 172, 173, 309, 376, 404, 405, 407 ст. 418, 422 КПК України. Колегія
У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції України в м.Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1650/2017
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1