УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" лютого 2017 р. м.Київ
Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не військовозобов`язаного, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,
за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Ухвалою суду від 03.01.2017 року було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 03.03.2017 року.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки існують з боку останнього ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі його засудження.
Обговоривши у судовому засіданні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, вислухавши думку обвинуваченого, який не заперечував проти продовження строків тримання під вартою, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжних захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачується у скоєні злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання від чотирьох до шести років позбавлення волі, офіційно ніде не працює, законних джерел доходу не має.
Вказані вище обставини, на думку суду, дають підстави для висновку, що існують з боку обвинуваченого ОСОБА_4 ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, яка відповідно до вимог ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, а також практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Згідно з усталеною практикою Суду обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Дослідивши у судовому засіданні усі факти «за» і «проти» існування суспільного інтересу, слідчий суддя приходить до висновку, що в даному випадку, за належного врахування презумпції невинуватості, він виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи підозрюваного.
Крім того, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та сторонами не доведено. При цьому підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.
Керуючись ст.ст.177-178, 181, 183, 331, 336, 372 КПК України, суд
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 29 квітня 2017 року включно з утриманням у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України у м.Києві та Київській області.
Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали доручити начальнику Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України у м.Києві та Київській області, якому направити копію даної ухвали.
Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1