УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 003 45, у якому

гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниця, громадянин України, українець, з вищою освітою, суддя Суворівського районного суду м. Одеси, перебуває у шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_2 , не засуджувався,

підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про продовження строку дії застосованого до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 21.02.2017 оголошено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України. Вказане кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

Колегією суддів Суворовського районного суду м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_4 упродовж 2013-2016 років здійснювався судовий розгляд у кримінальному провадженні № 120 131 700 200 000 44 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України.
У зв`язку з неявками обвинуваченої судом 17.06.2016 прийняте рішення про надання дозволу на її затримання та привід до суду для розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вважає сторона обвинувачення, у зв`язку з цим у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди за застосування до обвинуваченої менш суворого запобіжного заходу.

Для досягнення визначеної мети підозрюваний залучив адвоката ОСОБА_8 , на якого покладався обов`язок отримання від ОСОБА_7 коштів у сумі 2 тис. дол. США.

Підозрюваний, перебуваючи у приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси, 29.09.2016 о 12 год. повідомив ОСОБА_7 , що наступне судове засідання у кримінальному провадженні відбудеться лише після її затримання і направив обвинувачену до адвоката ОСОБА_8 , вказавши, що саме той буде займатись її питанням.
ОСОБА_8 , діючи з відома та за вказівкою ОСОБА_4 , повідомив ОСОБА_7 , що за незастосування до неї запобіжного заходу, пов`язаного з триманням під вартою, вона повинна надати йому для подальшої передачі ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 2 тис. дол. США.

ОСОБА_7 17.10.2016 передала ОСОБА_8 для подальшої передачі ОСОБА_4 неправомірну вигоду у вищезазначеному розмірі. ОСОБА_8 наступного дня передав вищевказані кошти ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді від 18.04.2017 продовжений застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого спливає до 16.06.2017.
Оскільки завершити досудове розслідування без проведення низки слідчих та процесуальний дій неможливо, постановою першого заступника Генерального прокурора строк досудового розслідування продовжений до 21.08.2017.
У зв`язку з цим прокурор, навівши свої доводи на підтвердження ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, просив продовжити до 21.08.2017 застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити, оскільки вважав, що існують ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування; знищить або спотворить речі та документи, що мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення; може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; іншим чином буде перешкоджати кримінальному провадженню.

ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на, те, що після виділення в окреме провадження матеріалів досудового розслідування щодо ч.1, 2 ст.328, ч.1 ст.111, ч. 3 ст.368 КК України здійснення подальшого розслідування слідчим СБ України є порушенням визначеної ч. 5 ст. 216 КПК України підслідності кримінального провадження щодо судді, яке має здійснюватися виключно детективами Національного антикорупційного бюро України.
Крім того, на думку захисту, прокурором не доведене існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного.
Сукупність зазначених факторів, на переконання сторони захисту, є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК строк домашнього арешту може бути продовжений у межах строку досудового розслідування, процесуальний порядок вирішення зазначеного питання урегульований ст. 199 КПК, частина третя вказаної статті передбачає, що підставою для продовження строку дії запобіжного заходу мають бути дані, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під домашнім арештом, а також існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали щодо зазначеного запобіжного заходу.
Частиною 1 статті 194 КПК України на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, що повною мірою поширюється також і на вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу, покладений обов`язок встановити:
- чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;
-чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, на які вказує прокурор;
-чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Законним є арешт за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Отже, на стадії досудового розслідування кримінального правопорушення для оцінки ступеню доведеності у кримінальному провадженні певних обставин як стандарт доказування національним та європейським законодавством використовується поняття «обґрунтована підозра».

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя бере до уваги, що Європейський Суд з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини»зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність в діях гр. ОСОБА_4 певних ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя вважає, що у цьому випадку ризиком необхідно вважати дію, яка може бути вчинена підозрюваним з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає таку поведінку ОСОБА_4 малоймовірною з огляду на те, що останній після того, як він дізнався, що став об`єктом уваги правоохоронних органів, а також безпосередньо після повідомлення йому про підозру не вжив спроб для виїзду за межі України, продовжує перебувати у місці свого фактичного мешкання. Вчасно прибуває за викликами до слідчого, прокурора, слідчого судді.

Зазначений висновок не спростовується доводами сторони обвинувачення про суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, оскільки у силу положень ст. 17 КПК особа вважається невинуватою, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена згідно з вищенаведеним порядком, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні «В. проти Швейцарії» зауважив, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Керуючись наведеним, слідчий суддя враховує наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, сім`ї, зареєстрованого місця проживання, постійного місця роботи, тобто існування тих факторів, які фактично стримують останнього від дій, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду.

Наведене не дозволяє слідчому судді врахувати як підставу для продовження домашнього арешту лише передбачену законом про кримінальну відповідальність суворість покарання.

На переконання слідчого судді, не є реально існуючим ризик знищення або спотворення підозрюваним речей та документів, що мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ з плином часу ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу значно зменшуються або ж взагалі зникають.

Погоджуючись з тим, що такий ризик може існувати на початковій стадії розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває значний час, упродовж якого слідчий та прокурор мали достатньо можливостей взяти під свій безпосередній контроль речі, предмети, документи, до яких має доступ підозрюваний і які мають доказове значення у справі.

Неможливість виконання стороною обвинувачення вказаного обов`язку не може слугувати підставою для продовження дії достатньо суворого запобіжного заходу, яким є тримання особи під домашнім арештом.

Водночас, обставини вчинення правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, свідчать, що по теперішній час зберігається ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Факт допиту свідків обвинувачення органом досудового розслідування не зменшує цього ризику з огляду на вимоги ч. 4 ст. 95 КПК, яка покладає на суд обов`язок сприймати показання безпосередньо під час судового розгляду.

Отже, ризик схиляння свідків до вигідних стороні захисту показань є незаконним впливом на них, вжиття таких заходів для перешкоджання кримінальному провадженню може бути способом уникнути покарання.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК, а саме - обґрунтованість підозри та наявність ризику неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного.

Прокурором також наведені доводи на підтвердження неможливості завершити досудове розслідування в межах строку дії попередньої ухвали через відсутність висновків низки призначених судових експертиз.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо здійснення розслідування кримінального провадження щодо судді не уповноваженим органом, слідчий суддя бере до уваги, що кримінальним процесуальним законом (ст. 194 КПК) визначені зазначені вище обставини, які підлягають встановленню під час вирішення питання застосування запобіжного заходу.

Решта чинників, у тому числі щодо повноважень слідчого, мають бути оцінені під час встановлення допустимості зібраних доказів, що на цій стадії кримінального провадження є передчасним.

Статтею ст. 194 КПК на слідчого суддю покладений обов`язок встановити, чи не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Приймаючи до уваги, що за наслідками цього розгляду встановлений лише один, реально існуючий ризик - можливий незаконний вплив на інших підозрюваних та свідків, а також враховуючи передбачені ст.178 КПК чинники, а саме репутацію підозрюваного, відсутність у нього судимостей, міцність соціальних зв`язків, наявність неповнолітніх дітей та непрацездатних утриманців, слідчий суддя приходить до переконання, що належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити інший, більш м`який запобіжний захід.
Сукупність вищезазначених обставин приводить до переконання, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про продовження строку дії застосованого до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього такі обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора, суд, в залежності від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- не залишати м. Одесу без дозволу слідчого, прокурора, суду, в залежності від стадії кримінального провадження;

- прибувати до слідчого, прокурора, суду з встановленою періодичністю;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_8 , свідком ОСОБА_7 .

Встановити строк дії вищевказаних обов`язків по 13 серпня 2017 року включно.

На ухвалу прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1