Справа №578/598/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/317/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та прокурора, який підтримував державне обвинувачення при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 на вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 10 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лозове Краснопільського району Сумської області, мешканця Краснопільського району, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий Краснопільським районним судом Сумської області:

- 23 жовтня 1996 року за ч. 3 ст. 81 КК України до виправних робіт строком один рік із утриманням 20 % заробітку;

- 04 листопада 1997 року за ч. 2 ст. 215-3 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі;

- 10 січня 1999 року за ч. 2 ст. 81 КК України до одного року позбавлення волі;

- 30 листопада 2000 року за ч. 3 ст.140 КК України до двох років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 17 грудня 2003 року за ч. 3 ст.185, ч.3 ст.15- ч.3 ст.185 КК України до трьох років одного місяця позбавлення волі;

- 15 серпня 2007 року за ст.395 КК України до арешту строком два місяці;

- 12 липня 2010 року за ч. 3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі;

- 07 травня 2014 року за ст.395 КК України до двох місяців арешту,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.121, ч.3 ст.146 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та прокурора, який підтримував державне обвинувачення при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 .

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 10 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 в частині засудження за ч.2 ст.121 КК України - скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити відповідно до п.3 ч.1 ст. 284 КПК України за недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину, вирок в частині призначення ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України покарання - змінити, призначити йому за цим законом покарання у виді двох років позбавлення волі і на підставі ч.5 ст. 72 КК України звільнити його від відбування покарання в зв`язку з його відбуттям, звільнивши обвинуваченого з під варти із залу суду.

Змінивши вимоги поданої апеляційної скарги прокурор просить вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 10 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_6 , відповідно до якого останнього засуджено за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі та виправдано, за ч.3 ст. 146 КК України, за недоведеністю у скоєнні злочину скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Як вбачається з вироку суду, 10 травня 2015 року, близько 13 год., обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою викрадення чужого майна, проник до господарства по АДРЕСА_1 , що належить потерпілій ОСОБА_10 , з подвір`я якого таємно викрав майно останньої, заподіявши матеріальну шкоду у розмірі 179 грн. Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 10 травня 2015 року в період часу з 20 год. до 22 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , в ході сварки, що виникла на грунті спільного вживання спиртних напоїв, з мотивів особистої неприязні, наніс ОСОБА_11 чисельні удари в область голови та тулуба руками та ногами, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що після заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , скинув його до підвального приміщення, розташованого на території господарства АДРЕСА_1 , де останній помер.

Вироком Великописарівського районного суду Сумської області від 10 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України, і за цим законом призначено покарання:

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком три роки;

-за ч. 2 ст. 121 України у виді позбавлення волі строком вісім років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком вісім років.

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 146 КК України виправдано за недоведеністю вчинення кримінального злочину.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередню тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 11 травня 2015 року.

Відповідно ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 184 грн. 14 коп.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України

Доводи апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 мотивує тим, що:

- міра покарання ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України є занадто суворою, оскільки він в цій частині визнав свою вину у повному обсязі, розкаявся у вчиненому, претензій з боку власника майна не має;

- висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України не відповідає обставинам які були встановлені в суді і ґрунтуються лише на припущеннях. Обвинувачений визнав, що наніс лише три удари кулаком і інших ударів не завдавав, від його ударів тяжкі наслідки у виді смерті наступити не могли. Як потерпілий опинився у підвалі він не знає. Про те його показання при винесенні вироку судом не враховано і не зазначено чому суд не приймає їх до уваги;

- не встановлено час вчинення злочину і причинний зв`язок між діями ОСОБА_6 та наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, оскільки жоден з свідків не підтвердив час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому їх кількість, частини тіла куди вони були нанесені;

- свідкам ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про обставини при яких потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження нічого не відомо оскільки вони не були безпосередніми свідками подій;

- показання неповнолітньої свідка ОСОБА_18 викликають сумнів;

- неповнолітній ОСОБА_19 у своїх показання не зміг визначитись у часі;

- судом не надано оцінку показанням свідка ОСОБА_20 , яка неодноразово допитувалась в судових засіданнях і кожного разу змінювала свої показання.

- судом першої інстанції в основу вироку були покладені докази які є недопустимими і клопотання про визнання їх недопустимими було залишено без задоволення, а саме:

- протокол огляду місця події від 11.05.2015 року не відповідає вимогам ст. 104 КПК України, оскільки в ньому не зазначено на підставі чого проводився огляд, огляд проведено без дозволу власників житла та ухвали слідчого в порушеннях вимог ст. 237 та ст. 234 КПК;

- внаслідок недопустимості протокол огляду місця події від 11.05.2015 року є недопустимими всі докази вилучені з місця події під час складання зазначеного протоколу;

- місце події відповідно до обвинувального акту смт. Краснопілля вул. Жовтнева,54, а ОСОБА_14 надав дозвіл на проведення огляду домоволодіння по АДРЕСА_2 , інші співвласники житла дозвіл не надавали;

- у протоколі огляду трупа від 11.05.2015 року аркуші 8 та 9 не заповнені, однак підписані понятими;

- огляд трупа був закінчений о 01 годині 20 хв. 12.05.2015 року, а судово-медична експертиза трупа ОСОБА_11 почата 11.05.2015 року закінчена 11.06.2015 року;

- нічим не спростовані показання ОСОБА_21 про те, що кров виявлена на наволочках може належати його вітчиму ОСОБА_14 ;

- висновок експерта № 56 про проведення технічної експертизи документів датований 26.06.2013 року, тобто до подій, за які ОСОБА_6 притягується до відповідальності;

- висновок експерта № 681 від 22.06.2015 року по фрагменту-вирізу зі стенда вилученого на подвір`ї АДРЕСА_3 , що не стосується місця події;

- висновок експерта № 684 по визначенню крові людини на килимку, вилученому по вул. Жовтневій без зазначення номеру будинку;

- висновок експерта № 682 від 22.06.2015 року по відтинку фанери вилученого в будинку АДРЕСА_3 , і місце вилучення речі не стосується місця подій по даному кримінальному провадженню;

- протокол про результати аудіо-відеоконтроля місця, є недопустимим доказом оскільки ні захисник ні підзахисний ОСОБА_6 не ознайомлені зі змістом ухвали слідчого судді Апеляційного суду Сумської області від 21.05.2015 року про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії.

Вимоги зміненої апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що:

1) У вироку судом зазначено про те, що обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст. 146 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки в судовому засіданні достовірно не встановлено мотиви даного злочину та достовірно встановлено, що підвальне приміщення було відкрите і до нього був вільний доступ, до підвального приміщення можна спуститися та піднятися по драбині, що підтвердили свідки ОСОБА_22 ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , і ніким не спростовані, в той же час, при винесенні вироку в основу доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України серед інших, суд поклав наступні докази:

- показання свідка ОСОБА_22 про те, що після того, як ОСОБА_11 постукав у двері, з будинку вийшов ОСОБА_6 , а повернувшись, повідомив, що влаштував ОСОБА_11 . КПЗ - це був підвал;

- показання свідка ОСОБА_17 про те, що у підвальному приміщенні господарства був труп оголеного чоловіка зі слідами волочіння на ногах. На подвір`ї господарства - від літньої кухні до погреба виявлено сліди волочіння. Також в господарстві були сліди крові біля кухні, підвалу та на дверях будинку;

- протокол огляду місця події від 11 травня 2015 року, з якого вбачається, що від господарства будівлі до погреба виявлено слід довжиною 9 м. 30 см. та шириною 19 см. у вигляді двох паралельних трас, знайдено спортивні штани чорного кольору з синтетичного матеріалу, вкриті нашаруванням грунту;

- протокол огляду трупа від 11 гравия 2015 року, з якого вбачається, що на передній поверхні тіла та кінцівках є накладення грунту;

- показання експерта ОСОБА_23 про те, що потерпілого після нанесення тілесних ушкоджень перемістили до підвалу за допомогою іншої людини;

Таким чином, при ухваленні виправдувального вироку в частині ч.3 ст. 146 КК України, суд в порушення вимог п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, не навів мотивів неврахування зазначених вище доказів, (які зазначались на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України) при тому, що вони мають певні суперечності і не узгоджуються доводами суду першої інстанції, покладеними в основу виправдання за ч.3 ст. 146 КК України.

2) Суд першої інстанції не обгрунтував та не дав належну оцінку всім доказам, дослідженим у ході судового розгляду, а саме, що обвинувачений ОСОБА_6 фактично не визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, визнавши лише один завданий ним удар потерпілому, при цьому, у вироку судом не надано належну оцінку його показанням, та його свідчення не спростовано, з посиланням на інші докази, в тому числі свідчення свідків;

3) У мотивувальній частині вироку судом лише викладено показання свідків, які допитані в ході судового розгляду, проте, не надано належну оцінку кожному з них, у вироку суд не обґрунтував, чому лише частково взяв до уваги одні свідчення свідка ОСОБА_22 та залишив поза увагою інші, а також не обґрунтував, чому взяв до уваги одні свідчення свідка ОСОБА_24 , а не взяв інші.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи та зміст апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи поданої захисником апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_6 та заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, також заслухавши прокурора, який підтримав вимоги зміненої апеляційної скарги прокурора та заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вимоги зміненої апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, вимоги апеляційної скарги захисника частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що зазначаючи у вироку про те, що обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст. 146 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки в судовому засіданні достовірно не встановлено мотиви даного злочину та достовірно встановлено, що підвальне приміщення було відкрите і до нього був вільний доступ. До приміщення можна спуститися та піднятися по драбині, що підтвердили свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , і ніким не спростовані суд першої інстанції, в той же час, при винесенні вироку в основу доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України серед інших поклав наступні докази:

- показання свідка ОСОБА_22 про те, що через деякий час ОСОБА_11 став стукати у двері. З будинку вийшов ОСОБА_6 , а повернувшись, повідомив, що влаштував ОСОБА_11 . КПЗ це був підвал;

- показання свідка ОСОБА_17 про те, що у підвальному приміщенні господарства був труп оголеного чоловіка зі слідами волочіння на ногах. На подвір`ї господарства від літньої кухні до погреба виявлено сліди волочіння. Також в господарстві були сліди крові біля кухні, підвалу та на дверях будинку;

- протокол огляду місця події від 11 травня 2015 року з якого вбачається, що від господарства будівлі до погреба виявлено слід довжиною 9 м. 30 см. та шириною 19 см. у вигляді двох паралельних трас, знайдено спортивні штани чорного кольору з синтетичного матеріалу, вкриті нашаруванням ґрунту;

- протокол огляду трупа від 11 травня 2015 року з якого вбачається, що на передній поверхні тіла та кінцівках є накладення грунту;

- показання експерта ОСОБА_23 про те, що потерпілого після нанесення тілесних ушкоджень перемістили до підвалу за допомогою іншої людини.

Зі змісту п.1 ч.3 ст. 374 КПК України вбачається, що у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку серед іншого зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Однак, як вбачається зі змісту вироку суд першої інстанції зазначаючи про те, що не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст. 146 КК України не навів мотивів неврахування зазначених вище доказів (які зазначались на підтвердженні винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 с.121 КК України) при тому, що вони мають певні суперечності і не узгоджуються доводами суду першої інстанції покладеними в основу виправдання за ч.3 ст. 146 КК України.

Такими, що заслуговують на увагу є доводи апеляційної скарги прокурора про те, що:

- суд першої інстанції не обгрунтував та не дав належну оцінку всім доказам, дослідженим у ході судового розгляду, а саме, обвинувачений ОСОБА_6 фактично не визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, визнавши заподіяння лише трьох ударів потерпілому, при цьому, у вироку судом не надано належну оцінку його показанням, та його свідчення не спростовано, з посиланням на інші докази, в тому числі свідчення свідків;

3) у мотивувальній частині вироку судом лише викладено показання свідків, які допитаних в ході судового розгляду, проте, не надано належну оцінку кожному з них, у вироку суд не обґрунтував, чому лише частково взяв до уваги одні свідчення свідка ОСОБА_22 та залишив поза увагою інші, а також не обґрунтував, чому взяв до уваги одні свідчення свідка ОСОБА_24 , а не взяв інші.

Так, зі змісту п.2 ч.3 ст. 374 КПК України вбачається, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку крім іншого зазначається докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Про те, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог чим допустив порушення п.1 та п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, що відповідно до ч.1 ст. 412, п.3 ч.1 ст. 409, ч.1 ст. 415 КПК України є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора та часткового задоволення вимог апеляційної скарги захисника (в частині скасування вироку за відповідною статтею).

Крім цього, зі змісту апеляційної скарги та змісту клопотання захисника ОСОБА_7 (т.4 а.п. 55) вбачається, що нею заявлялось клопотання про визнання недопустимими письмових та речових доказів з наведенням відповідних мотивів, які майже аналогічні з доводами апеляційної скарги. Про те, при винесенні вироку суд першої інстанції всупереч положень п.2 ч.3 ст. 374 КПК України не навів мотивів неврахування зазначених доводів (які можуть впливати на допустимість доказів) обмежившись загальними фразами та висновком про те, що грубих порушень чинного КПК України при проведенні досудового слідства не встановлено, у зв`язку чим апеляційна скарга захисника в цій частині також підлягає задоволенню.

Вищезазначене є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону (п.1 та п.2 ч.3 ст. 374, ч.1 ст. 412 КПК України) та відповідно до п.3 ч.1 ст. 409, ч.1 ст. 415 КПК України є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки зазначені істотні порушення (з урахуванням положень ч.3 ст. 404 КПК України, вимог поданих апеляційних скарг, положень правового висновку Верховного Суду України у кримінальному провадженні №5-465кс(15)16 від 20 квітня 2017 року, з урахуванням принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості) не може бути усунуто судом апеляційної інстанції.

Тому, враховуючи вищевказане, колегія суддів прийшла до висновку, що:

- апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню;

- апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі.

Під час нового розгляду суду першої інстанції з урахуванням положень п.1 та п.2 ч.3 ст. 374 КПК України повинен зазначити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, у зв`язку з чим в іншій частині апеляційних скарг колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки зазначені питання можуть бути вирішеними лише під час нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 405, ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу в суді апеляційної інстанції відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Він офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, характеризується негативно, як особа яка схильна до вживання алкогольних напоїв, має вісім непогашених судимостей втому числі і за корисливі злочини, не має тісних соціальних зв`язків, а тому, також враховуючи його відношення до скоєного, є достатні підстави вважати, що запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладені на нього обов`язки. Підстав для визначення запобіжного заходу у вигляді застави з урахуванням положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України колегія суддів не вбачає. Запобіжний захід у вигляді особистої поруки також не може бути застосований у зв`язку з відсутністю осіб, що заслуговують на довіру.

За таких обставин, відповідно до пунктів 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, з метою забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків в ході розгляду кримінального провадження, а також з метою запобігання спробам переховуватися від суду, виконання процесуальних рішень у справі, запобіганню ризикам вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, приймаючи до уваги наявність чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають вимогу поваги до особистої свободи (п.40 Рішення ЕСПЛ справа «Прокопенко проти України»), а саме наявність восьми непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, вагомість наявних доказів у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, а також те, що на даний час зазначені ризики не змінились, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, на думку колегії не може запобігти зазначеним ризикам, колегія суддів вважає за необхідне залишити обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його не більше, як на шістдесят днів, тобто до 30 липня 2017 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 376 ст.ст. 331, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 10 лютого 2017 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону скасувати та направити матеріали кримінального провадження до Великописарівського районного суду Сумської області на новий судовий розгляд.

Залишити обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його не більше, як на шістдесят днів, тобто до 30 липня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_2