Номер провадження: 11-кп/785/419/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

представника ЧВК №14 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2016 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

встановив:
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції відмовлено в задоволенні заяви захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Балтського районного суду Одеської області від 11.07.2012 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що не має підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , оскільки за час відбування покарання останній порушень режимних вимог допускав, за що мав 2 (два) стягнення, одне з яких погашено, адміністрація колонії характеризує засудженого задовільно, на виробництві установи не працевлаштований, заходи виховного впливу відвідує, але не завжди робить для себе правильні висновки, має одне стягнення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджено його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. На підставі викладеного суд 1-ої інстанції дійшов висновку, що особа засудженого, який неодноразово судимий за злочини проти власності, а також кількість стягнень за весь період відбування покарання не можуть свідчити про виправлення засудженого ОСОБА_7 .
24.01.2017 року ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На дану ухвалу суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що вважає її незаконною, просить скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та звільнити від відбування покарання умовно-достроково, посилаючись на те, що суд 1-ої інстанції не врахував його поведінку на протязі всього терміну ув`язнення, що у вчиненні злочину він щиро розкаюється, має на утриманні трьох малолітніх дітей, а також мати - інваліда ІІ групи, відбув більш 2/3 строку покарання та характеризується позитивно.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, представника ЧВК №14, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження і особової справи засудженого ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі за вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до довідки характеристики, яка є в матеріалах особової справи, ОСОБА_7 був засуджений:

- 02.10.2007 року за ст. 186 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 22.05.2009 року за ст. 296 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений 12.02.2010 року по відбуттю строку покарання;

- 04.04.2011 року за ст. 185 ч. 1 КК України до2 років позбавлення волі. Звільнений на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 06.03.2012 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

- 11.07.2012 року засуджений Балтським районним судом Одеської області за ст.ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.02.2016 року, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, засудженому ОСОБА_7 був зарахований строк його попереднього ув`язнення в період з 11.07.2012 року по 26.07.2012 року у строк відбування покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Таким чином, на даний момент ОСОБА_7 відбув передбачені законом 2/3 частини покарання, про що вірно вказано в оскаржуваній ухвалі суду 1-ої інстанції та має право на розгляд питання про умовно-дострокове звільнення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що характер та тяжкість злочинів, за вчинення яких ОСОБА_7 відбуває покарання, обставини їх вчинення були враховані судом при призначенні міри покарання та не можуть бути взяті до уваги при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки підставами такого звільнення є доведення засудженим свого виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України) та фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання (ч. 3 ст. 81 КК України).

З наявної в матеріалах провадження довідки - характеристики на ОСОБА_7 (а.с.5), він характеризується посередньо, заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на виробництві установи не працевлаштований, заходи виховного характеру відвідує, але не завжди робить для себе правильні висновки, має три заохочення, участь у суспільному житті колективу відділення засуджених не приймає та з представниками адміністрації установи намагається бути ввічливим та тактовним.
В судовому засіданні апеляційного суду, представник ЧВК №14 ОСОБА_8 пояснив, що з моменту подання засудженим апеляційної скарги до призначення провадження до судового розгляду на ОСОБА_7 накладено ще одне стягнення за користування мобільним телефоном, що свідчить про те, що засуджений не довів свого виправлення.

На підставі викладеного, ретельно вивчивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції вищевикладені обставини прийняв до уваги і зробив правильний висновок про те, що на теперішній час, вищезазначене клопотання щодо засудженого ОСОБА_7 не містить переконливих даних щодо його виправлення.

Окрім того, враховуючи те, що фактично матеріальна шкода, завдана вчиненням злочинів не відшкодована, колегія суддів вважає неможливим застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки це буде суперечити засадам призначення покарання, визначеним нормами КК України.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2016 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2016 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання ним копії даної ухвали.
Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4