У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні 06 квітня 2017 року у м. Києві кримінальне провадження № 005987 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні у суді першої інстанції, на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 .
Цим вироком
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця
АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в порядку ст. 89 КК України (далі КК),
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а на підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судові рішення щодо яких в касаційному порядку не оскаржено.
Судом вирішено цивільні позови.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року вирок щодо ОСОБА_6 та інших змінено: виключено із вступної частини вироку вказівки на судимості, які погашені ОСОБА_6 від 08 квітня 1997 року та ОСОБА_7 від 20 листопада 2016 року; виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - вчинення злочинів групою осіб, повторно; виключено з формулювання обвинувачення за епізодами від 12 лютого, 15 лютого, 16 лютого і 02 березня 2015 року посилання на прізвище « ОСОБА_9 » і постановлено формулювати вчинення цих діянь «з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження». У решті вирок залишено без зміни.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він наприкінці грудня 2014 року та протягом січня-лютого 2015 року, діючи спільно із засудженими у цьому провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, вчинив 10 епізодів таємного викрадення майна, поєднаного з проникненням у сховище, заволодівши при цьому грошима та майном потерпілих на загальну суму: ОСОБА_10 16 590 грн; ОСОБА_11 5 150 грн; ОСОБА_12 2 110 грн; ОСОБА_13 1 420 грн; ОСОБА_14 450 грн; ОСОБА_15 7 000 грн; ОСОБА_16 1 800 грн; ОСОБА_17 13 200 грн; ОСОБА_18 9 650 грн; ОСОБА_19 76 000 грн. за обставин, детально викладених у вироку.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 через м`якість. Посилається на необґрунтоване звільнення його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України (далі КПК).

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу і просив призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Разом з тим, ці вимоги закону при розгляді даного провадження апеляційним судом залишились не виконаними.
В апеляційній скарзі прокурора ставилось питання про скасування вироку у зв`язку з безпідставним звільненням ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням. На обґрунтування своїх доводів прокурор посилався на те, що суд першої інстанції не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття свого рішення та не зазначив, як саме враховані ним обставини: щире каяття та сприяння розкриттю злочинів, часткове повернення викраденого майна, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та батька-інваліда впливають на недоцільність відбування обвинуваченим покарання. Також прокурор вказував на кількість крадіжок 10 епізодів, обставини їх вчинення, що значною мірою підвищує ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених злочинів, а тому на думку прокурора, виправлення засудженого не можливе без ізоляції від суспільства.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги всі зазначені апелянтом доводи ретельно не перевірив і свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції належним чином не мотивував.
На думку колегії суддів, за обставин, встановлених судом, та за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбуття покарання, призначене йому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК є не мотивованим і м`яким.
Тому колегія суддів вважає, що у зв`язку з невідповідністю ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого мають бути усунені зазначені вище недоліки.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати.
Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3