У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000949 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінено та стягнуто з нього на користь держави 6171 грн 01 коп. витрат на проведення експертиз.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, приблизно о 16.15 год. 27 грудня 2014 року на 161км + 350м автодороги Знамянка-Луганськ-Ізварине в Криничанському районі Дніпропетровської області, рухаючись на автомобілі «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 зі сторони м. Кривого Рогу у напрямку м. Дніпропетровська, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, п.п. «б» п. 2.3, п. 12.1 Правил дорожнього руху України не вибрав безпечної швидкості для руху, не врахував дорожню обстановку та, не впоравшись з керуванням транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з рухавшимся назустріч автобусом «Еталон А-079» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 . В результаті пасажири автомобіля «Ford Transit» ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 отримали тяжкі тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_7 та призначення йому за ч. 3 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування з випробуванням, а також просить відмовити в задоволенні позову прокуратури щодо стягнення із засудженого витрат на проведення експертних досліджень в кримінальному провадженні. Зазначає, що при призначенні засудженому покарання були підстави для застосування положень ст. 69-1 КК України, оскільки ОСОБА_7 керував автомобілем будучи тверезим, вину визнав, є інвалідом, має дружину з донькою та непрацездатну матір, характеризується позитивно, претензій до нього з боку потерпілих немає. Крім того, апеляційний суд безпідставно стягнув із засудженого процесуальні витрати, а в повному тексті ухвали не зазначив про перерахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення згідно положень ст. 72 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Посилання захисника на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого є безпідставними.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, думку потерпілих про незастосування суворого покарання, обставину, що пом`якшує покарання, добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжує покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним.Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження і врахувавши, що засуджений має на утриманні неповнолітню дитину, дружину та пристарілу матір, стан його здоров`я, а також те, що ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи, усвідомив протиправність своїх дій, вибачився перед потерпілими, виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання законним та обґрунтованим, а саме покарання таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що внаслідок вчиненого засудженим злочину загинуло чотири особи, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що порушується питання у касаційній скарзі.
Крім того, за відсутності обставин, що обтяжують покаранняОСОБА_7 , і за наявності лише однієї обставини, що пом`якшує покарання, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, посилання захисника про необхідність урахування положень ст. 69-1 КК України при призначенні засудженому покарання- є необґрунтованими.
Оскільки в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то скарга в цій частині задоволенню не підлягає.
Доводи захисника про безпідставність стягнення із засудженого на користь держави витрат на проведення експертиз не ґрунтується на законі.
Відповідно до п. 11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01 липня 1996 р., науково - дослідницькі установи судової експертизи проводять судову експертизу по кримінальним справам і справам про адміністративні правопорушення за рахунок засобів, передбачених у державному бюджеті України на відповідний рік на проведення судових експертиз.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування призначались експертизи технічного стану транспортного засобу, а також судові автотехнічна та транспортно-трасологічна експертизи, загальна сума витрат на їх проведення складає 6171 грн 01 коп. Прокурором було подано цивільний позов про стягнення зазначеної суми з ОСОБА_7 на користь держави.
За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із засудженого на користь держави 6171 грн 01 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Разом із цим, зі змісту технічного запису судового провадження (а саме під час оголошення в порядку ст. 376 КПК України резолютивної частини судового рішення) вбачається, що судом апеляційної інстанції було прийнято рішення про зарахування ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 грудня 2014 року по 05 травня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, однак це не відображено в тексті відповідного судового рішення, яке міститься в матеріалах провадження, на що обґрунтовано звертає увагу захисник у касаційній скарзі.
За таких обставин касаційна скарга захисника в цій частині підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 грудня 2014 року по 05 травня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3