Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/352/2017
У Х В А Л А
03 березня 2017 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчному судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Зелений Яр Миколаївського району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбачених частиною 3 статті 407, частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

встановив:
В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 407, частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до ухвали суду від 3 березня 2017 року у справі було призначене підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання сторони вважали, зокрема, що наявні у провадженні обвинувальні акти в цілому відповідають вимогам КПК України та можуть стати підставою для призначення судового розгляду у справі.

Після вислуховування сторін кримінального провадження та дослідження наявних у суді матеріалів суд доходе такого.

Відповідно до частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту прокурору , якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

При цьому будь-яких обмежень щодо прийняття такого рішення під час підготовчого судового засідання, зокрема, пов`язаних із обставинами попереднього розгляду проваджень, діюче законодавство не містить.

Вимоги до обвинувального акту є встановленими у статті 291 КПК України; відповідно до пункту 5 часини 2 цієї статті обвинувальний акт має містити у собі, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, переглядаючи судові рішення з підстав, передбачених пунктом 2 статті 445 КПК України, яка є обов`язковою для виконання, Верховний Суд України зазначив, що аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1)фактичних обставин кримінального правопорушення;

2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3)формулювання обвинувачення.

При цьому, як зазначено далі у вказаній постанові, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Далі Верховний Суд підкреслює, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) - фактичної моделі - бо саме правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Верховний Суд України у вказаній постанові акцентує увагу на тому, що недотримання цих вимог має наслідком істотний вплив на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Під час розгляду цієї справи суд враховує також, що розуміння поняття "формулювання обвинувачення", як складової частини обвинувального акту, має визначатися у логічному зв`язку з положеннями статті 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттями "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним", отже - під час складання вироку вийти за межі викладеного в обвинувальному акті "формулювання обвинувачення" суд не вправі.

Повертаючись до розгляду справи, суд зазначає, що формулювання обвинувачення у ній викладене таким чином:

Старший солдат ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 04.10.2014 о 08 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", самовільно залишив військову частину - польова пошта В НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилився від виконання обов`язків військової служби до 08 год. 00 хв. 11.09.2015, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць.
Також старший солдат ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 01.02.2016 о 08 год. 00 хв., діючи умисно, будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину - польова пошта В НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно без поважних причин перебував поза її межами до 08 год. 00 хв. 01.03.2016, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції закону від 05.03.2015) - самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
З наведеного вбачається, що в цьому випадку автори обвинувальних актів, зазначивши, що ОСОБА_5 "самовільно залишив військову частину" та навівши тим самим текст диспозиції статті 407 Кримінального Кодексу України, обмежились лише викладенням формули обвинувачення, але не навели фактичної моделі вчинення злочину, тобто - не зазначили місце, спосіб та інші обставини, за яких обвинувачений, на їхню думку, самовільно залишив військову частину.

Ці обставини в цьому випадку ж мають істотне значення. Так, ані розділ 4 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ані інші нормативно-правові акти не містять вимог про те, що військовослужбовці під час проходження військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період мають розміщуватись або постійно перебувати на території військової частини.

Таке свідчить, що вказані військовослужбовці мають перебувати у розташування військової частини лише протягом робочого (навчального) часу та виконувати свої обов`язки за посадою лише у цей час; після закінчення робочого (навчального) часу ж такі військовослужбовці можуть залишити військову частину без спеціального на те дозволу.

В цьому ж випадку публічне обвинувачення вказує, що ОСОБА_5 залишив територію військової частини о 08 годині ранку. При цьому про те, що протягом цього часу він мав виконувати певні обов`язки по службі, зокрема - з навчання або бойової підготовки - публічне обвинувачення не посилається.

Не вказано в обвинувальних актах й того, яким саме чином (тобто - у який спосіб" ОСОБА_5 "залишав" військову частину.

Більше того, ані у першому, ані у другому обвинувальному акті не зазначається й того, коли саме та яким чином в ОСОБА_5 виник умисел "залишити" військову частину, в зв`язку із чим та що саме завбачав його умисел. Проте, в цьому випадку ці обставини є суттєвими, адже впливають на вирішення питання про те, чи мала місце в цьому випадку множинність злочинів, або чи був вчинений єдиний злочин.

Отже, в цьому випадку вимоги закону щодо викладення фактичних обставин справи, а за такого - щодо формулювання обвинувачення в обвинувальному акті - не є дотриманими.
Таке перешкоджає подальшому судочинству, адже позбавляє обвинуваченого права на справедливий судовий розгляд, права на захист, до того ж - робить розгляд кримінального провадження безпредметним та не дозволяє суду визначити коло обставин, що підлягають доказуванню, не дає можливості суду дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою та визначити коло обставин, що підлягають перевірці судом.

Ці недоліки не можуть бути усунутими під час судового розгляду.

Так, стаття 338 КПК України передбачає лише можливість у суді змінити пред`явлене обвинувачення, але в будь-якому разі не дозволяє вперше формулювати обвинувачення за наслідками судового розгляду.

В цьому ж випадку, як доведено вище, обвинувачення наразі не є сформульованим; його формулювання за наслідками, вказаними в обвинувальному акті, взагалі не є можливим.

Більше того, як доведено вище, наведені вище недоліки обвинувального акту не дозволяють навіть розпочати судовий розгляд, тим більше - на засадах Верховенства права.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявний в суді обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України, слід повернути прокурору для усунення недоліків, задовольнивши таким чином клопотання захисника ОСОБА_7 в цій частині.
Прийняттю цього рішення не перешкоджає й той факт, що 21 листопада 2016 року суд ухвалив про прийняття до провадження суду кримінального провадження на підставі обвинувального акту в частині, що стосується вчинення злочину протягом періоду з 1 лютого до 1 березня 2016 року.

Так, по-перше, як зазначено вище, будь-яких застережень щодо прийняття рішень під час підготовчого провадження після об`єднання справ діюче законодавство не містить.

По-друге, під час винесення вказаної ухвали суду не були відомі усі обставини процесу притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, які у своїй сукупності не дають підстав для призначення судового розгляду.

При цьому судом під час винесення вказаної ухвали було зауважено, що обвинувальний акт не у повній мірі відповідає вимогам закону, на цей час встановлені судом обставини свідчать, що така невідповідність унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження.

За такого обвинувальні акти в цьому об`єднаному кримінальному провадженні підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.
Керуючись ст.ст. 314, 334 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальні акти в об`єднаному кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 407, частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору, як такі, що не відповідають вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскарженою прокурором до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =

06.03.2017