Ухвала
іменем україни
21 березня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги прокурорів, які брали участь у розгляді кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001288, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що мешкає у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК до карання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Ухвалою апеляційного суду скасовано вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , а кримінальне провадження щодо нього закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він 27 лютого 2013 року, близько 14.00 год, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні автомийки, розташованої по АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, з хуліганських мотивів висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 й погрожував фізичною розправою.
Після чого, ОСОБА_9 , якому належить вказана автомийка, зробив зауваження ОСОБА_5 на, що він, продовжуючи порушувати громадський порядок, проявляючи особливу зухвалість, завдав потерпілому ОСОБА_9 удар рукою в область потилиці, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в потиличній області, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я понад шість діб, але не більше як три тижні (21 день).
У касаційних скаргах прокурори, які є аналогічними за вимогами, просять скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказують, що ухвала апеляційного не відповідає вимогам статей 370, 372, 419 КПК, оскільки у мотивувальній частині рішення, апеляційний суд вдався до переоцінки доказів, яку дано судом першої інстанції, надаючи при цьому перевагу одним доказам над іншими. Зазначають про перекручування та спотворення суті даних, що містяться у доказах сторони обвинувачення, зокрема висновку судово-медичної експертизи та показань свідка ОСОБА_7 . Також зазначають про неповноту дослідження доказів у їх сукупності, що суперечить положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про забезпечення права особи на справедливий суд. Вважають безпідставними твердження апеляційного суду про фальсифікацію доказів потерпілим та заперечують вплив з його боку на свідків. Вказують на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно вийшов за межі пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 , і усупереч вимогам ст. 337 КПК, послався на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про закриття провадження про адміністративне правопорушення щодо останнього. Зазначають про незаконність закриття кримінального провадження з двох різних взаємовиключних, самостійних та альтернативних підстав. Вказують на невідповідність друкованого тексту ухвали оголошеному в судовому засіданні.
На касаційні скарги прокурорів надійшло заперечення від ОСОБА_5 , в якому він стверджує про безпідставність викладених у скаргах доводів, у зв`язку з чим просить залишити їх без задоволення, а ухвалу апеляційного суду ? без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підстримку касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги прокурорів підлягають задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 372, 419 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 419 КПК передбачено, що у мотивувальній частині ухвали має бути зазначено встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд не виконав.
Закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 296 КК, апеляційний суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_10 носили короткотерміновий характер та не переросли у хуліганство, а конфлікт між ним та ОСОБА_9 відбувся на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків. При цьому, у зв`язку з сумнівністю показань потерпілого та висновку судово-медичної експертизи, доказів для підтвердження спричинення останньому тілесних ушкоджень не достатньо для доведення винуватості особи в суді.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового слідства ОСОБА_5 ставили у провину грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилася у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому. Таке обвинувачення судом першої інстанції визнано доведеним.
При цьому, на підтвердження хуліганського характеру дій ОСОБА_5 , що супроводжувалось особливою зухвалістю місцевий суд послався на досліджені в судовому засіданні докази, зокрема: показання потерпілого ОСОБА_11 щодо обставин за яких ОСОБА_5 спричинив йому тілесні ушкодження, а саме: перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння, його висловлювання нецензурною лайкою, погрожування фізичною розправою та завдання удару кулаком по голові потерпілому; показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили сказане потерпілим та зазначили, що ОСОБА_5 дійсно безпричинно зайшовши на автомийку, став заважати їм працювати, нецензурно висловлювався, провокував бійку, а потім у їх присутності вдарив ОСОБА_11 ; показання свідка ОСОБА_12 , котрий бачив коли ОСОБА_5 виводили з приміщення автомийки і підтвердив, що останній поводив себе зухвало; дані висновку судово-медичної експертизи згідно яких ОСОБА_11 були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця потиличної області, що зумовили короткочасний розлад здоров`я понад шусть діб, але не більше, як три тижні (21 день), і які могли утворитися у термін вказаний обстеженим та слідчим, тобто 27 лютого 2013 року, та інші докази.
Однак, усупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК апеляційний суд не навів переконливих мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними.
Зокрема, безпосередньо не допитавши під час апеляційного розгляду потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в своїх показаннях вони обмовляли ОСОБА_5 , пославшись при цьому на досліджений в суді адміністративний матеріал за фактом злісної непокори останнього, згідно якого ОСОБА_9 у день події звертався до правоохоронних органів з повідомленням про інший злочин пов`язаний з викраденням у нього з каси грошей, а також на показання свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що особисто він підписав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5 на прохання потерпілого, оскільки у той час знаходився в залежності від ОСОБА_9 , як роботодавця. Ці дані, на думку суду, свідчили про фальсифікацію документів у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 та повідомлення суду свідками неправдивих відомостей внаслідок їх залежності від потерпілого.
Також апеляційний суд визнав неналежним доказом висновок проведеної у справі судово-медичної експертизи, пославшись на те, що експертний висновок робився у тому числі на підставі амбулаторної карти без номеру та найменування лікарського закладу, за достовірність відомостей яких експерт ОСОБА_13 не змогла поручитися, оскільки не була причетна до їх складання.
Усі наведені обставини, на думку апеляційного суду, викликали сумніви щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК, що в кінцевому рахунку у силу ст. 62 Конституції України було витлумачено цим судом на користь обвинуваченого.
З огляду на таке, апеляційний суд вирішив, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а в суді першої інстанції не дотримано права ОСОБА_5 на справедливий розгляд справи неупередженим судом.
Такі висновки, на думку колегії суддів, є передчасними, оскільки при перевірці достовірності та належності наведених вище доказів, апеляційний суд не врахував, що експертиза проводилася ще й на підставі медичної картки стаціонарного хворого 16 міської лікарні, згідно даних якої ОСОБА_9 перебував з 11 по 22 березня на стаціонарному лікуванні з діагнозом «посттравматична цервікокраніолгія з помірним больовим і м`язово тонічним синдромом», а як повідомила експерт ОСОБА_13 , вона під час складання висновку використовувала амбулаторну картку без номеру та назви лікувального закладу, тому що та була посвідчена печаткою та підписом лікаря. Водночас, суд касаційної інстанції враховує, що в разі незгоди з висновками експертизи, сторона захисту не була позбавлена процесуальних можливостей заявити клопотання в суді про проведення додаткової чи повторної судово-медичної експертизи.
Також, в ході перевірки матеріалів кримінального провадження не знайшли об`єктивного підтвердження висновок апеляційного суду щодо повідомлення потерпілим та свідками завідомо неправдивих відомостей в суді першої інстанції щодо обставин події кримінального правопорушення та факт фальсифікації матеріалів адміністративної справи, оскільки наявність зазначених обставин повинна бути підтверджена вироком суду або іншим процесуальним документом, постановленому за результатами проведеного розслідування, однак у цій справі вони відсутні.
Крім того, колегія суддів знаходить слушними твердження про те, що суд апеляційної інстанції під час з`ясування фактичних обставин кримінального провадження безпідставно вдався до надмірного аналізу фізичних даних обвинуваченого та потерпілого, перебравши на себе функції експерта, і за відсутності достовірних антропометричних даних, допустив в своєму рішенні припущення щодо неможливості заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_9 .
Таким чином, вибіркове дослідження доказів кримінального провадження, на яких ґрунтувався висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також надання доказам, які не були предметом безпосереднього дослідження апеляційного суду, іншої оцінки, ніж ту, що дав суд першої інстанції, не відповідає принципу безпосередності дослідження доказів та положенням п. 16 ч. 1 ст. 7, статтям 23, 370, 419 КПК.
За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та вмотивованою, адже її було ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Тому ця ухвала на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи, наведені у касаційних скаргах, дати на все вичерпні відповіді та ухвалити справедливе рішення, яке відповідатиме положенням ст. 370 КПК з урахуванням приписів ст. 439 цього Кодексу.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційні скарги прокурорів, які брали участь у розгляді кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанцій, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 рокущодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3