Провадження № 11-кп/792/182/17
Справа № 688/3992/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника
потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2017 року,

В с т а н о в и л а:
Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Мокіївці Шепетівського району, жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, українку, з професійно-техічною освітою, розлучену, на утриманні якої перебуває двоє неповнолітніх дітей, непрацюючу, не судиму,
визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 7000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 2000 грн. понесених витрат на правову допомогу, а всього 9000 (дев`ять тисяч ) грн.
За вироком суду, ОСОБА_9 19 грудня 2015 року близько 23-ої години 20 хвилин в коридорі третього поверху будинку АДРЕСА_2 , біля власної квартири АДРЕСА_3 , під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_7 з приводу того, що та зробила їй зауваження та попросила зробити тихіше музику, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з прикладанням сили, нанесла кулаком правої руки в голову та обличчя близько восьми ударів потерпілій ОСОБА_7 , чим спричинила останній легкі тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо правого ока, навколо лівого ока, в правій завушній ділянці, садна на шкірі лівої щоки, на передній поверхні шиї.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Свої вимоги аргументує невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Вказує, що її дії слід кваліфікувати як необхідну оборону, що виключає злочинність її діяння, так як ініціатором сварки була потерпіла.
Стверджує, що судом першої інстанції безпідставно взяті до уваги показання потерпілої ОСОБА_7 , а відкинуті показання свідка ОСОБА_11 та її показання.
У поданому запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченої прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, вважає вирок суду законним та належним чином обґрунтованим, а апеляційну скаргу процесуального опонента безпідставною.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої про законність та обґрунтованість вироку суду, обвинуваченої та її захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження, в тому числі шляхом допиту свідка, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я при зазначених у вироку обставинах є обґрунтований, правильний, відповідає фактичним обставинам справи, стверджується перевіреними в судовому засіданні доказами, оціненими судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності.

В обґрунтування висновку про винність обвинуваченої ОСОБА_9 в скоєному, судом першої інстанції підставно покладені показання потерпілої ОСОБА_7 , яка докладно розповіла про обставини заподіяння їй обвинуваченою легких тілесних ушкоджень та наглядно продемонструвала спосіб їх спричинення під час проведення слідчого експерименту від 03.11.2016 року; свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які хоча очевидцями конфлікту не були, але підтвердили виявлені на тілі потерпілої тілесні ушкодження одразу після події; свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які, як працівники поліції, одразу після конфлікту прибули на місце події та жодних тілесних ушкоджень на тілі обвинуваченої не виявили; дані висновку судово-медичної експертизи №577 від 21.12.2015 року щодо механізму, обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілій та часу їх виникнення; іншими наявними в матеріалах кримінального провадження письмовими доказами.

Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеним доказам у суду не було, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами справи, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку, з наведенням переконливих мотивів, чому взяті до уваги одні докази та відхилені інші, в тому числі й показання самої обвинуваченої ОСОБА_9 щодо її непричетності до заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень та показання свідка ОСОБА_11 щодо спричинення потерпілою обвинуваченій тілесних ушкоджень під час конфлікту.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинувачену у вчиненні умисного спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 . Твердження обвинуваченої про наявність в її діях необхідної оборони, були предметом перевірки суду першої інстанції та фактично визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються доказовою базою, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження.
Не погоджуючись з поясненнями сторони захисту про незаконне проникнення потерпілої у житло обвинуваченої, апеляційний суд, крім висновків суду першої інстанції зазначених у вироку, бере до уваги і те, що право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України такою підставою є лише вчинення особою суспільно небезпечного посягання, а дії ОСОБА_7 такими не являються.

Закон, надаючи громадянам право на необхідну оборону, має на увазі лише такі випадки захисту, за яких особа змушена негайно заподіяти шкоду або погрозу заподіяння шкоди, з тим, щоб відвернути або припинити протиправне посягання. Необхідна оборона також можлива лише у випадках, коли ефективний захист іншими засобами є неспроможним.
В той же час, обвинувачена ОСОБА_9 мала можливість викликати працівників поліції, якщо вважала дії потерпілої ОСОБА_7 протиправними, чого не зробила, а навпаки, саме з приводу неправомірних дій обвинуваченої, були викликані працівники поліції, які на момент прибуття на місце події виявили на тілі потерпілої тілесні ушкодження зі слідами побоїв. Тоді як слідів побоїв на тілі обвинуваченої встановлено не було.
Не зверталась обвинувачена до правоохоронних органів і після самої події. Крім того, конфлікт відбувся в коридорі спільного користування, а не на території приватної власності ОСОБА_9 , що визнається і самою обвинуваченою.
Та обставина, що свідка ОСОБА_11 перед її допитом у місцевому суді не було приведено до присяги та не попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, на що звертає увагу сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, не є підставою для скасування судового рішення, так як в ході апеляційного провадження вказане порушення було усунуто шляхом повторного допиту свідка, що узгоджується із приписами ч.3 ст.404 КПК України (повторне дослідження обставин, які були досліджені місцевим судом із порушенням).
З огляду на викладене, на думку колегії суддів, місцевий суд, проаналізувавши зібрані докази по справі на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особу винної та її відношення до скоєного, відсутність обставин, що обтяжують покарання, в зв`язку з чим правильно прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке, на переконання колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень та у повній мірі відповідатиме меті призначення покарання, визначеній у ст.50 КК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги цивільного позивача потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_9 , місцевий суд врахував, як фізичні і моральні страждання та переживання, які потерпіла зазнала у зв`язку із вчиненням відносно неї неправомірних (злочинних) дій зі сторони обвинуваченої, так і документально підтверджений розмір понесених нею витрат.

Встановлений місцевим судом розмір моральної і матеріальної шкоди є обґрунтованим та таким, який відповідає фактичним обставинам справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_9 в апеляційному порядку не виявлено, а відповідно і підстав для зміни чи скасування вироку суду, щодо останньої не вбачається.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а її апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2