АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, а саме на транспортний засіб Nissan Juke, 2013 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , а також на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0512, кадастровий номер :01:007:0111, які належать ОСОБА_7 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі з доповненнями представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, захисник вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Дані обставини, на думку захисника пов`язані з тим, що повноваження Голосіївського районного суду м. Києва, як місцевого суду є незаконними, оскільки даний суд був утворений у незаконний спосіб, а його орган управління не має законних повноважень на здійснення таких функцій. Також, апелянт вважає, що досудове розслідування кримінального провадження, в рамках якого накладено арешт на майно, здійснюється за межами територіальної юрисдикції Голосіївського районного суду м. Києва, а тому слідчий суддя цього суду не вправі розглядати клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження в цій справі.

Крім того, апелянт вважає, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для застосування відносно неї даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Також, представником було подано клопотання про поновлення пропущеного строку, у якому останній зазначає, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника цього майна та його захисника, а копію прийнятого судом рішення вони отримали лише 28 листопада 2016 року, у зв`язку з чим просить визнати причину пропуску строку поважною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги і клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно відбувся без повідомлення власника цього майна та його представника, колегія суддів погоджується до доводами апелянта щодо поважності пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді, а тому вважає за необхідне поновити його.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді, то колегія суддів вважає їх безпідставними, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000539 від 17 червня 2016 року, в рамках якого, 08 вересня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва підозрюваній обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Органом досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_7 перебуває автомобіль Nissan Juke, 2013 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , а також земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0512, кадастровий номер :01:007:0111.

Звертаючись з клопотанням про арешт вказаного майна, слідчий суддя вказав, що підставою для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна з метою його конфіскація, як виду покарання, у разі доведення винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального провадження.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України та прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на автомобіль і земельну ділянку, які належать на праві власності ОСОБА_7 .

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги представника власника майна з приводу відсутності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, є безпідставними.

Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів чи інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. На думку колегії суддів такі фактичні дані містяться в доданих до клопотання прокурора матеріалах кримінального провадження, в зв`язку з чим, підозра про ймовірну причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, слідчим доведена та сумніву у суду щодо їх достатності не викликала.

Також, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи представника з приводу порушення правил підсудності при розгляді клопотання слідчого, а також з приводу незаконності повноважень Голосіївського районного суду м. Києва.

За таких обставин, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на автомобіль та земельну ділянку, які належать ОСОБА_7 , є обґрунтованими та повністю підтверджуються доводами клопотання слідчого і доданими до нього матеріалами, у зв`язку з чим приходить до висновку про законність постановленого судом рішення, а відтак не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого суддіГолосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, а саме на транспортний засіб Nissan Juke, 2013 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , а також на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0512, кадастровий номер :01:007:0111, які належать ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/274/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1