Номер провадження:1-кс/521/288/17
У Х В А Л А
«27» січня 2017 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі скаргу захисника затриманого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про визнання затримання незаконним, -

В С Т А Н О В И В:
23.12.2016 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій, з урахуванням доповнень, захисник просить суд визнати затримання ОСОБА_5 , здійсненне 22.12.2016 року старшим оперуповноваженим ВКП Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області майором поліції ОСОБА_6 , незаконним.

В обґрунтування своїх вимог захисником зазначено, що ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 був звільнений з під варти відповідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 22.12.2016 року, якою скасовано ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.12.2016 року про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту).

Але, одразу ж після звільнений з ОУВП (№21) УДПтСУ в Одеській області, 22.12.2016 року о 17 годині 40 хвилин ОСОБА_7 був повторно затриманий старшим оперуповноваженим ВКП Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області майором поліції ОСОБА_6 .

Захисник зазначає, що документи, які слугували повторному затриманню вже були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанції та рішенням апеляційного суду від 22.12.2016 року визнані неналежними в якості підстав для утримання ОСОБА_5 під вартою, а тому не могли слугувати підставами для його повторного затримання.

Таким чином, захисник вважає повторне затримання ОСОБА_5 , здійсненне 22.12.2016 року безпідставним та незаконним.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав скаргу, з урахуванням доповнень, та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, мотивуючи законність повторного затримання виявленням прокуратурою Одеської області нових, раніше невідомих обставин та отриманням додаткових документів, на підставі яких 22.12.2016 року здійснювалося повторне затримання ОСОБА_5 .
Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши та проаналізувавши доводи наведені в скарзі з урахуванням доповнень та наданих до неї матеріалів, слідчий суддя вважає її обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.11.2016 року співробітниками ВПС «Одеса-аеропорт», при оформленні пасажирів авіарейсу AUI-717 «Стамбул-Одеса», був виявлений та затриманий громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для затримання ОСОБА_5 стала червона картка бази Інтерпол №А-187/1-2014, яка містить відомості про те, що прокуратурою м. Хартум, Республіки Судан, 21.08.2013 року за № 2090 виданий ордер на арешт ОСОБА_9 з метою притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 178 КК Республіки Судан.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2016 року до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було застосовано тимчасовий арешт, строком на 40 діб до надходження запиту Республіки Судан про видачу особи.

Листом №IP/9194/16/C83/26428/AG8/R3/1 від 28.11.2016 року начальником РА Укрбюро Інтерполу скеровані на адресу Генеральної прокуратури України копії документів щодо громадянина Туреччини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується правоохоронними органами Судану з метою екстрадиції для відбування покарання за шахрайство.

Додатком до вказаного листа є копії документів на 21-му аркуші, виконаних на англійській та арабській мовах, серед яких присутні ордер на арешт; прохання про екстрадицію; перший звіт по справі; кримінальна позовна заява; протокол розслідування.

15.12.2016 року керівником Одеської місцевої прокуратури №2, на підставі листа Генеральної прокуратури України № 14/2-24512-16 від 06.12.2016 року з долученим до нього матеріалами наданими начальником РА Укрбюро Інтерполу, було надано до Малиновського районного суду міста Одеси клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 (екстрадиційного арешту) для забезпечення видачи особи.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 від 15.12.2016 року було задоволено клопотання керівник Одеської місцевої прокуратури №2 про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) для забезпечення видачі особи.

22.12.2016 року ухвалою апеляційного суду Одеської області ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2016 року, було скасовано, та постановлено нову ухвалу про негайне звільнення ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність законних підстав для утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою (екстрадиційним арештом) з метою видачі особи.

На виконання ухвали апеляційного суду Одеської області від 22.12.2016 року, ОСОБА_7 був звільнений з ОУВП (№21) УДПтСУ в Одеській області, проте одразу ж після звільнення, 22.12.2016 року о 17 годині 40 хвилин останній був повторно затриманий старшим оперуповноваженим ВКП Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області майором поліції ОСОБА_6 відповідно до ст. ст. 208, 582 КПК України, про що складено протокол затримання від 22.12.2016 року.

Судом встановлено, що підставою повторного затримання ОСОБА_5 та як зазначено в протоколі від 22.12.2016 року є лист-доручення заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 №14-10187-16 від 22.12.2016 року та повідомлення з Робочого апарату Укрбюро Інтерполу НП України №50/2269 від 07.11.2016 року

Відповідно до листа заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 №14-10187-16 від 22.12.2016 року, останнім було надано доручення В.о. начальника УКР ГУ НП в Одеській області ОСОБА_13 прийняти негайні заходи для повторного затримання ОСОБА_5 , оскільки компетентні органи Судану підтвердили притягнення його до кримінальної відповідальності на території цієї країни, надали до ГПУ клопотання та відповідні документи про видачу вказаної особи та висловили прохання тримати його під вартою в порядку видачі.

Дослідивши матеріали, надані прокурором та, на які прокурор посилається, як на підстави для повторного затримання ОСОБА_5 , судом встановлено, що вони вже були об`єктом судового дослідження під час розгляду клопотання керівника Одеської місцевої прокуратури №2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 (екстрадиційного арешту) для забезпечення видачі особи.

Крім того, судом встановлено, що вказані документи, були відсутні у розпорядженні прокуратури Одеської області станом на 22.12.2016 року, про що свідчить лист Генеральної прокуратури України №14/2-24512-16, яким вони були спрямовані на адресу прокуратури Одеської області лише 23.12.2016 року, тобто після повторного затримання ОСОБА_5 .

При цьому, будь-яких інших підстав для затримання ОСОБА_5 , а саме додаткових документів чи запитів, станом на час його повторного затримання, уповноважені особи, які доручали та здійснювали повторне затримання не мали.

Таким чином, судом встановлено, що обставини, за яких ОСОБА_5 було затримано 07.11.2016 року, які суд апеляційної інстанції всебічно дослідив та надав оцінки в ухвалі від 22.12.2016 року, не змінились.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 9 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року та частиною 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 14.11.1950) передбачено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Таким чином, суд вважає, що, перебуваючи у абсолютно аналогічній ситуації за абсолютно аналогічних обстави, за відсутності нововиявлених підстав, уповноваженими особами було незаконно повторно затримано 22.12.2016 року ОСОБА_5 , знехтувавши при цьому принципом юридичної визначеності.

Вказана позиція також викладена в рішенні ЄСПЛ у справі «Гарькавий проти України» в якому суд зазначив, що такі дії влади не сумісні з принципом юридичної визначеності, вони є свавільними і суперечать принципу верховенства права, констатувавши при цьому порушення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Затримання має бути законним, з точки зору як матеріального, так і процесуального права. Європейський суд з прав людини ( ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5, яка полягає в захисті людини від свавілля.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Судом встановлено, що станом на час розгляду даної скарги, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено з під варти на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Проте суд вважає, що фактичне звільнення ОСОБА_5 з під варти не є підставою та не виключає необхідність вирішення питання щодо правомірності його повторного затримання.

Відповідно до ст. 29 КУ кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Згідно п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, суд вважає, що прокурором не доведено у судовому засіданні та не надано доказів наявності законних підстав для повторного затримання 22.12.2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому суд приходить до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_4 діючого в інтересах затриманого ОСОБА_5 , про визнання незаконним затримання 22.12.2016 року ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 206 КПК України слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_4 діючого в інтересах затриманого ОСОБА_5 , про визнання незаконним затримання 22.12.2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Визнати затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійсненне 22.12.2016 року старшим оперуповноваженим ВКП Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області майором поліції ОСОБА_6 - незаконним.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1