Справа №484/1005/17 01.08.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 серпня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1. - 01.07.2002 р. Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки;
2. - 13.02.2003 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнився 27.12.2005 р. умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 25 днів;
3. - 22.04.2008 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
4. - 11.11.2009 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці;
5. - 01.07.2013 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
6. - 02.08.2013 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
7. - 22.07.2013 р. Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
8. - 28.10.2013 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.11.2013р. визначено вважати засудженим за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців; звільнився 11.10.2016 р. умовно-достроково на 1 рік 4 дні;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року ОСОБА_5 засуджений:
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.10.2013 р. та остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та пом`якшити призначене покарання, застосувавши вимоги ст.69 КК України, та призначити інше, більш м`яке покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що йому призначено занадто суворе покарання. На думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги наявність у нього декількох тяжких захворювань., а також ту обставину, що потерпілими не заявлялися цивільні позови, що свідчить про те, що не спричинені тяжкі наслідки.

Крім того, просить врахувати, що він здійснює догляд за бабусею, яка є інвалідом 1 групи та не може самостійно пересуватися. Характеризується за місцем проживання позитивно, щиро розкаявся та сприяв органу досудового розслідування у розслідуванні злочинів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
21.07.2017 р. ОСОБА_5 з буд. АДРЕСА_1 таємно викрав три мішки з цукром, що належали ОСОБА_7 , вартістю 2325 грн.
05.02.2017 р. ОСОБА_5 , відчинивши вікно за допомогою металевого предмета, проник до буд. АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав мішок з гарбузовим насінням, що належав ОСОБА_8 , вартістю 800 грн.
10.02.2017 р., у ранковий час, ОСОБА_5 , перебуваючи у своєму помешканні за адресою по АДРЕСА_1 , у своєї сестри ОСОБА_9 таємно викрав планшет ALCATEL з флеш-карткою, загальною вартістю 1685 грн.
Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним:
- у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаної з проникненням у житло. Його дії кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України;
- у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно. Його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 та ч.2 ст. 185 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Що стосується призначеного покарання, то відсутні підстави вважати його занадто суворим, як вважає апелянт.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є злочином середньої тяжкості, а інший - тяжким.

Також достатньо враховані дані про особу винного, який не працює і не має на утриманні будь-яких осіб, характеризується задовільно, неодноразово судимий та вчинив злочини в період невідбутого покарання за попереднім вироком.

Щире каяття обвинуваченого у вчиненому визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, що позбавляє підстав доводи апелянта про неврахування цієї обставини.

Рецидив злочину враховано як обставину, яка обтяжує покарання.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст. 69 КК України, є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Проте, обставини, на які посилається апелянт, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Хоча апелянт посилається на наявність у нього хворої бабусі, а також у нього особисто тяжких захворювань, але ці обставини не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Крім того, ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, звільнився з місць позбавлення волі 11.10.2016 р., а злочини у період 27.01.2017 р.- 10.02.2017 р., тобто через незначний час після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Отже, відсутні підстави для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, про що просить апелянт.

Покарання ОСОБА_5 призначено за ч.3 ст. 185 КК України за розміром, який є майже мінімальним, а за ч.2 ст. 185 КК України за розміром, який не є максимальним. Остаточне покарання правильно призначено згідно вимог ст. 71 КК України, оскільки злочини вчинено особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання.
На думку апеляційного суду, призначене покарання є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів. Підстав для його пом`якшення, про що просить апелянт, немає.

Керуючись ст. ст. 404, 407,424,425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року у відношенні ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3