АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційні скарги представника ТОВ «ВІТАФУДЗ», адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ «ВІТАФУДЗ» №№ НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 (євро), НОМЕР_2 (долар США), які відкриті у АТ «ОТП БАНК», із забороною розпоряджатися зазначеним майном, що стосується видаткових операцій, або відчуження його у будь-який спосіб.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. На думку апелянта висновки суду щодо необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є безпідставними. В обґрунтування своїх вимог представник посилається на недоведеність стороною обвинувачення відповідності арештованих грошових коштів критеріям ст. 98 КПК України. Також, апелянт зазначає, що посадовим особам ТОВ «ВІТАФУДЗ» про підозру не повідомлено. Крім того, на думку адвоката, ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, оскільки в ній чітко не визначено мету арешту майна.

Також, в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення пропущеного строку, вказуючи на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копія постановленого судом рішення на його адресу не направлялась, а тому представник ТОВ «ВІТАФУДЗ» просить визнати причину пропуску строку поважною.

Заслухавши доповідь судді, представника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, вважаючи рішення слідчого судді законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копія постановленого судом рішення, як вбачається з наданих суду матеріалів, на адресу останнього не надсилалась, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для накладення арешту на майно, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На переконання колегії суддів вказаних вимог закону слідчий суддя, під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, дотримався.
Так, Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування ОВС у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000026 від 07 березня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України.

Згідно доводів клопотання прокурора, досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи групи компаній корпорації «S.Group», до складу яких входить і ТОВ «ВІТАФУДЗ», використовуючи реквізити суб`єктів господарювання з ознаками фіктивності, у продовж 2013-2016 років, вчинили умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять у систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів в особливо великих розмірах.

Постановою слідчого в ОВС Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування ОВС у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 23 червня 2017 року грошові кошти ТОВ «ВІТАФУДЗ», що знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 (євро), НОМЕР_2 (долар США), які відкриті у АТ «ОТП БАНК», визнано речовими доказами.

Звертаючись з клопотанням про арешт вказаних грошових коштів, прокурор зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна як речового доказу.
Встановивши вище зазначені обставини, дослідивши доводи клопотання і матеріали, які були надані прокурором на обґрунтування своїх вимог, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що прокурором доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження майна як речового доказу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність грошових коштів ТОВ «ВІТАФУДЗ», які знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 (євро), НОМЕР_2 (долар США), які відкриті у АТ «ОТП БАНК», критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що це майно може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу недоведеності прокурором тих обставин, що арештоване майно має ознаки речових доказів, є безпідставними.

Що стосується посилань апелянта на ті обставини, що посадові особи ТОВ «ВІТАФУДЗ», не мають ніякого відношення до кримінального провадження № 0000026, що на його думку виключає підстави для застосування відносно товариства такого обмежувального заходу, то слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді та вважає, що вона постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Істотних порушень вимог КПК які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника ТОВ «ВІТАФУДЗ», адвоката ОСОБА_7 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2017 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ «ВІТАФУДЗ» №№ НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 (євро), НОМЕР_2 (долар США), які відкриті у АТ «ОТП БАНК», із забороною розпоряджатися зазначеним майном, що стосується видаткових операцій, або відчуження його у будь-який спосіб, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ТОВ «ВІТАФУДЗ», адвоката ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3705/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1