Дата документу Справа № 320/2/17-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/80/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/2/17-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно в режимі відеоконференції, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2017 року задоволено клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 19.00 години 04.03.2017 року. Строк тримання під вартою обчислений з моменту затримання о 19.00 год. 03.01.2017 року.

Згідно зі змістом судового рішення, 05.01.2017 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 . В клопотанні слідчий просив застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного злочину, а саме особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічно, з конфіскацією майна, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотності покарання за його вчинення, існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, відсутність стійких соціальних зв`язків та постійного місця роботи свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_7 після вчинення інкримінованого йому злочину вжив заходи щодо приховування слідів злочину. Крім того, місцем вчинення кримінального правопорушення (злочину) є домоволодіння, в якому проживає ОСОБА_7 , а за місцем реєстрації не проживає на протязі тривалого часу. Також, в ході досудового розслідування не встановлено, яким саме предметом підозрюваний ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , що дає підстави вважати, що підозрюваному відомо місцезнаходження знаряддя злочину, та, знаходячись на свободі, він вчинить заходи, направлені на його знищення, тобто, знищить річ, що має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження. Встановлено, що підозрюваному ОСОБА_7 відомі адреси проживання свідків по кримінальному провадженню, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 буде незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Слідчий вважав, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку, що існують ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти цим ризикам.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вважає, що суд безпідставно обрав відносно нього найбільш суворий запобіжний захід, у зв`язку із чим, ухвала районного суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню через наступне: жодних доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та доказів неможливості у застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу, прокурор суду не надав; вказаний слідчим ризик, стосовно того, що він, з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, вважає, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки він після інкримінованих йому подій сам викликав поліцію, за першим викликом з`явився до органу досудового розслідування, не відмовлявся від процесуальних обов`язків та слідчих дій, сприяв проведенню досудового слідства, має міцні соціальні зв`язки; стосовно ризику, вказаного слідчим, щодо незаконного впливу на свідків, вважає, що необхідно врахувати те, що свідки вже були допитані, крім того, ним добровільно було повідомлено правоохоронним органам про свідків та вказано місце їх проживання, які зазначені у клопотанні та слідством встановлені не були; стосовно посилання слідчого судді про відсутність соціальних зв`язків, оскільки він тривалий час не проживає за місцем реєстрації, зазначає, що проживав з батьком, оскільки той переніс інсульт та потребує постійного догляду; в ухвалі слідчий суддя категорично стверджує, що він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 , невстановленим в ході досудового розслідування предметом, тим самим суд фактично вирішив питання про його винуватість в інкримінованому йому злочині.

Крім того, в порушення вимог ст. 178 КПК України судом належним чином не було враховано наявність у нього міцних соціальних зв`язків, про що свідчить наявність постійного місця проживання, на утриманні є неповнолітня дитина, відносно якої в нього є певні соціальні та матеріальні зобов`язання, він є раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем його мешкання.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та заслухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підозрюваного задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо взяття під варту ОСОБА_7 , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, оцінено сукупність обставин, а саме те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного, особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічно, з конфіскацією майна, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та невідворотності покарання за його вчинення, існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, відсутність стійких соціальних зв`язків та постійного місця роботи свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_7 може без перешкод залишити своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню. До того ж, обстановка на місці вчинення кримінального правопорушення свідчила про те, що підозрюваний ОСОБА_7 після вчинення інкримінованого йому злочину вжив заходи щодо приховування слідів злочину. Крім того, місцем вчинення кримінального правопорушення (злочину) є домоволодіння, в якому проживає потерпілий ОСОБА_7 , а за місцем реєстрації він не проживає на протязі тривалого часу. До того ж, не встановлено, яким саме предметом підозрюваний ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , що дає підстави вважати, що підозрюваному відомо місцезнаходження знаряддя злочину, та, знаходячись на свободі, він вчинить заходи, направлені на його знищення, тобто, знищить річ, що має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, а також встановлено, що підозрюваному відомі адреси проживання свідків по кримінальному провадженню, і є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 буде незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

При розгляді клопотання слідчого слідчий суддя прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, і тому обрав запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, вказавши в ухвалі про наявність ризиків вказаних в клопотанні.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляції ОСОБА_7 про те, він після інкримінованих йому подій сам викликав поліцію, за першим викликом з`явився до органу досудового розслідування, не відмовлявся від процесуальних обов`язків та слідчих дій, сприяв проведенню досудового слідства, має міцні соціальні зв`язки, крім того, ним добровільно було повідомлено правоохоронним органам про свідків та вказано місце їх проживання, зазначених у клопотанні, які слідством вже були допитані безпідставні, оскільки слідчим суддею ці обставини розглядалися, а крім того вони не є безумовною підставою для обрання іншого запобіжного заходу ніж був обраний слідчим суддею, і на правильність висновків слідчого судді не впливають.

При цьому слід зауважити, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

У п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. ЄСПЛ зазначив: "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2017 року - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4