Справа № 367/8785/13-к
У Х В А Л А
11 січня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з прокуратури м. Ірпіня Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 14.04.2013р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001075 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив про невідповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим просив повернути його прокурору.

Обвинувачений залишив дане питання на розсуд суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Вивчивши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 14.04.2013р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001075 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, зазначено лише що було встановлено під час досудового розслідування та який злочин вчинив обвинувачений.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Разом з тим, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики того, що він зможе уникати суду та зможе впливати на свідків.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора, вказував, що він не уникав суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов?язання, покладено на нього зобов?язання: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, не відлучатись за межі Ірпінського регіону без дозволу слідчого, прокурора чи суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Однак, під час розгляду судом даного провадження обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово (28.01.2014 р., 21.02.2014 р., 12.03.2014 р., 03.04.2014 р., 07.05.2014 р., 22.01.20105 р., 06.02.2015 р.) не прибував у судові засідання, хоч був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчать журнали судових засідань (а.с. 32-33,35-36,110-111), розписки обвинуваченого (а.с. 38, 43, 61, 105), довідки секретаря судового засідання (а.с. 84,86). Причини своєї неявки обвинувачений суду не повідомив, його привід не було виконано, в тому числі через відсутність його за місцем проживання (а.с. 81, 124), у зв?язку з чим ухвалами суду від 18.06.2014 р. та від 24.02.2015 р. (а.с. 92, 126) ОСОБА_4 було оголошено в розшук.

Крім того, з пояснень пояснення ОСОБА_5 (а.с. 80) вбачається, що ОСОБА_4 було змінено місце проживання на м. Житомир і про що ним не було повідомлено суд.

Обвинуваченого було розшукано працівниками поліції, і про це повідомлено суд листом від 11.01.17 № 157.

В судовому засіданні обвинувачений не зміг надати суду докази поважності неявки в судові засідання та неповідомлення суду про зміну місця проживання.

Отже, суд дійшов висновку, що обвинуваченим порушено обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді про обрання йому запобіжного заходу у виді особистого зобов?язання.

Тому існують ризики того, що він, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду чи слідства.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений порушив умови запобіжного заходу у виді особистого зобов?язання, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є підстави для зміни запобіжного заходу у виді особистого зобов?язання на тримання його під вартою.

При цьому, суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину із застосуванням фізичного насильства, суд не визначає обвинуваченому розмір застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 291, 314, 315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 14.04.2013р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001075 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_4 з особистого зобов?язання на тримання під вартою.

Взяти ОСОБА_4 негайно під варту в залі судового засідання.

Ухвала в частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 11.01.2017 р. по 11.03.2017 р. включно.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акту може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 16.01.2017 р. о 08год 30хв.
Суддя: ОСОБА_1