Справа № 352/491/17
Провадження № 1-кп/352/129/17
07 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ
Тисменицький районний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, проходить військову службу за контрактом на посаді номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 гірсько-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старшого солдата, несудимого, громадянина України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Злочин скоєно за наступних обставин.
07 квітня 2016 року ОСОБА_3 уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 про проходження військової служби на строк 3 (три) роки. Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 12.04.2016 р. № 103 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги 3 гірсько-штурмового відділення 1 гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти даної військової частини. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 27.06.2016 р. № 34-РС солдату ОСОБА_3 присвоєно чергове військове звання «старший солдат». Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30.01.2017 р. № 30 старший солдат ОСОБА_3 призначений на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 гірсько-штурмової роти даної військової частини.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині, старший солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 р. на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
16 листопада 2016 року о 09 год. старший солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин не з`явився вчасно на службу з відпустки до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем постійного проживання в м. Києві, де проводив час на власний розсуд.
30 січня 2017 року о 09 год. старший солдат ОСОБА_3 самостійно з`явився до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання службових обов`язків.
Судом встановлено, що між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 06 березня 2017 р. укладено угоду про визнання винуватості. Відповідно до змісту укладеної угоди сторони домовились про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України та про узгоджену міру покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді двох місяців арешту з відбуванням на гауптвахті; підозрюваному зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку суду згідно ст.ст. 394, 424 КПК України та відмову від прав, передбачених ст.474 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у висунутому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся; він та його захисник просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди, розуміє.
Прокурор також просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та обвинуваченим.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст.473 КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладену угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 слід затвердити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.468, ч.ч. 4, 5 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка укладається у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам; укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Судом встановлено, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.
Надана суду угода відповідає вимогам, які пред`являються до угоди про визнання винуватості, що передбачені ст.472 КПК України, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Обставин, які б вказували на необхідність відмови у затвердженні угоди, судом не встановлено.
Зокрема, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України, а узгоджене покарання обвинуваченому, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді двох місяців арешту з відбуванням на гауптвахті буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 475 КПК України, суд -
Затвердити угоду про визнання винуватості від 06 березня 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді арешту на строк два місяці з відбуванням на гауптвахті.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тисменицький районний суд лише з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Головуюча ОСОБА_1