справа № 462/1910/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника ювенальної превенції: ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001416 про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, з неповною середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 08.04.2017року близько 18.20год., знаходячись біля службового виходу ТОВ «Сільпо Фуд» на вул. Кульпарківській, 226А у м. Львові, під час посадки останнього працівниками поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до службового автомобіля з метою доставляння в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області для встановлення особи та складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідності до п.9 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_8 удар кулаком лівої руки в праву ділянку обличчя, чим спричинив у відповідності до висновку експерта №523 від 12.04.2017 року струс головного мозку з незначними клінічними проявами, крововилив під слизову оболонку щоки справи, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували на зміні по патрулюванню в складі екіпажу №201 у форменому одязі з відповідними знаками розпізнання та виконували службові обов`язки по охороні громадського порядку на території Залізничного району м. Львова.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.345 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_7 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, доведена повністю і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім, а обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлені.

Обираючи вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчинений умисно; особу винного, який раніше не судимий /матеріали кримінального провадження, арк.38/, неповнолітній, неодружений, не працює, з 01.09.2015 року навчається в державному навчальному закладі «Львівське вище професійне училище інформаційно-комп`ютерних технологій», на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває /матеріали кримінального провадження, арк.41, 42/, згідно наданих характеристик за місцем проживання та навчання скарг від мешканців не поступало, правила поведінки не завжди виконує, має порушення дисципліни /матеріали кримінального провадження, арк.40, 46/.
Відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.345 КК України, та беручи до уваги, що обвинувачений є неповнолітнім, щиро розкаявся у вчиненому, обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, суд прийшов до висновку про можливість застосувати до обвинуваченого ст.105 КК України і звільнити його від відбування покарання, застосувавши до обвинуваченого примусові заходи виховного характеру, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання.

Крім того, беручи до уваги позицію учасників кримінального провадження, які не заявляли про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, та те, що під час досудового розслідування такий не обирався, суд вважає, що підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченого немає.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_7 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 /одного/ року позбавлення волі.

На підставі ст.105 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 27.06.2017 року у вигляді одного року позбавлення волі, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у виді: застереження (оголошення судом у судовому засіданні засудження поведінки обвинуваченого і його попередження про недопущення в його подальшій поведінці таких дій та обмежити ОСОБА_7 дозвілля шляхом заборони відвідувати громадські заклади, в яких реалізовуються алкогольні напої на розлив протягом одного року з дня винесення вироку.

Речовий доказ: DVD-диск з відеозаписами, наданий ТОВ «Сільпо-Фуд», який приєднано до матеріалів кримінального провадження /матеріали кримінального провадження, арк.33-34/ залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1