Ухвала
іменем україни

18 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001056, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тетерівка, Житомирського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 7 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на її користь 2000 грн. моральної шкоди та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 змінено. Перекваліфіковано дії засудженого з ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 356 КК України та ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання:

- за ст. 356 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.;

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України призначені покарання у виді штрафу постановлено виконувати самостійно.

В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі, прокурор, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, порушує питання про скасування судового рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, а як наслідок невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, безпідставно перекваліфікував дії засудженого з ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 356 КК України, що в свою чергу призвело до м`якості призначеного засудженому покарання та на думку прокурора є неправильним застосуванням кримінального закону. Крім того вважає, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

На касаційну скаргу прокурора від засудженого ОСОБА_6 до суду надійшли письмові заперечення.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 20 серпня 2015 року приблизно о 9 годині 30 хвилин, в м. Черкаси по вул. Смілянське шосе, 8 кілометр, яке відноситься до адміністративно-територіальних меж с. Степанки, умисно, з корисливих мотивів відкрито заволодів чужим майном ОСОБА_7 - мобільним телефоном марки «Samsung GALAXI star plus», вартістю 899 грн., із застосуванням насильства, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилось у нанесенні з метою утримання викраденого майна ударів руками по обличчю, і з викраденим з місця вчинення злочину зник.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення.

Всупереч зазначеним вимогам закону, апеляційний суд змінив вирок суду першої інстанції, перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125, ст. 356 КК України, не навівши достатні мотиви для прийняття такого рішення.

Як зазначено в судовому рішенні апеляційного суду, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125, ст. 356 КК України, суд врахував лише показання самого засудженого, який свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав, а наполягав на тому, що заволодів телефоном потерпілої ОСОБА_7 з метою забезпечення повернення йому коштів. При цьому, апеляційний суд не взяв до уваги показання самої потерпілої, яка заперечувала проти перекваліфікації дій засудженого.

Колегія суддів приходить до висновку, що такі мотиви апеляційного суду не відповідають вимогам матеріального права та суперечать принципу безпосередності дослідження судом доказів, закріпленому в ст. 23 КПК України.

Зокрема, судом не досліджено матеріали кримінального провадження, не допитано всіх свідків, які допитувались судом першої інстанції, який безпосередньо досліджував докази по справі та дійшов висновку щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Апеляційний суд в порушення статей 374, 417, 419 КПК України, ухвалюючи рішення про зміну обвинувального вироку суду першої інстанції та перекваліфікації дій ОСОБА_6 , взяв до уваги лише доводи сторони захисту, зокрема пояснення обвинуваченого як доказ його невинуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та, фактично не досліджуючи обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, безпідставно визнав такими, що заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про відсутність умислу на заволодіння телефоном з корисливих мотивів.

Судом не дано належної оцінки та не наведено достатніх та належних обґрунтувань про залишення без уваги доказів сторони обвинувачення, зокрема показанням потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показання яких покладено в обґрунтування обвинувачення у вироку суду першої інстанції.

Крім того, апеляційною інстанцією при перекваліфікації дій ОСОБА_6 із ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 356 України не враховано судову практику по даній категорії справ. Так, самоправство (ст. 356 КК України) це самовільне, всупереч установленому законом порядку вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина. 3лочин визнається закінченим з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Самоправство, яке не заподіяло значної шкоди охоронюваним інтересам, розглядається як адміністративний проступок (ст. 186 КАП). Питання про те, чи є спричинена самоправством шкода значною потрібно вирішувати у кожному конкретному випадку. Матеріальну шкоду слід визнавати значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на час вчинення злочину.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_6 заволодів мобільним телефоном ОСОБА_7 марки «Samsung GALAXI star plus», вартістю 899 грн.

Суд апеляційної інстанції, визнавши збитки на суму 899 грн. значною шкодою, належним чином не врахував всіх обставин провадження в сукупності та в порушення вимог ст.ст. 374, 419 КПК України, належно не мотивувавши своє рішення та не врахувавши вимоги закону України про кримінальну відповідальність та судову практику, безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_6 за фактом викрадення майна ОСОБА_7 із ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 356 КК України.

Виходячи з наведеного, ухвала апеляційного суду є такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження призначенню нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду слід врахувати вищезазначене, якщо виникне необхідність, то відповідно до вимог ст. 404 КПК України, повторно дослідити обставини щодо наявності або відсутності в діях засудженого складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ретельно дослідити доводи скарги прокурора, дати висновкам суду першої інстанції, показанням свідків належну оцінку, і з урахуванням усіх обставин прийняти обґрунтоване рішення та належним чином його мотивувати.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3