Справа № 638/2904/17
Провадження № 1-кс/638/623/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2017 рокум.Харків

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в залі судових засідань в приміщенні суду клопотання захисника ОСОБА_3 щодо скасування ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2017 року по справі № 638/2053/17,-

в с т а н о в и в :
Захисник ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про скасування арешту.

Адвокат вважає ухвалу від 13 лютого 2017 року Дзержинського районного суду міста Харкова такою, що постановлена без врахування певних обставин та доказів.

В судовому засіданні захисник та ОСОБА_4 наполягали на задоволенні свого клопотання та скасуванні арешту, прокурор та слідчий вважали вказане клопотання таким, що не повинне бути задоволене.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, оцінивши надані суду матеріали кримінального провадження, та дослідивши обставини, на які посилаються скаржник, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до ухвали суду від 13 лютого 2017 року клопотання слідчого про накладення арешту на майно було задоволене та накладено арешт на 1000 доларів США а також жорсткий диск, які були добровільно видані ОСОБА_4

26 січня 2017 року відповідно до повідомлення про підозру ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

27 січня 2017 року його було допитано в якості підозрюваного.

Прокурор повідомив, що в кримінальному провадження заявлено цивільний позов.

Досудове слідство триває.

В ст. 223 ч. 1 КПК України вказано, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

В ст. 236 ч. 7 КПК України вказано, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ст. 167 ч. 1 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

В ст. 167 ч. 2 КПК України вказано, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) відшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Таким чином, тимчасове вилучення майна повинно бути мотивованим.

В ч. 3 ст. 168 КПК України вказано, що слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол.

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є: тимчасове вилучення майна; арешт майна (ст. 131 ч. 2 підп. 6, 7 КПК України).

Перелік заходів забезпечення кримінального провадження є вичерпним.

В ст. 132 ч. 1 КПК України вказано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Захисник не змогла довести та надати докази необґрунтованості ухвали суду про накладення арешту на майно.

В ст. 7 ч. 1 КПК України закріплено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; недоторканність права власності; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 9 ч. 1 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

В ч. 6 тієї ж статті КПК України вказано, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 307 ч. 2 п. 3 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 7 ч. 1, ст. 9 ч. ч. 1 і 6, ст. 131, ст. 132 ч. 1, ст. ст. 167 - 169, ст. 171 ч. 5, ст. ст. 303 308, ст. 369 ч. 2, ст. ст. 370 372 КПК України,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_3 щодо скасування ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2017 року по справі № 638/2053/17 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .