Ухвала
іменем україни
24 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000270, щодо ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабин Гощанського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Апеляційного суду Рівненської області від 11.11.2002 р. за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. п. 12, 13, ч. 2 ст. 115, ст. 13, ч. 1 ст. 70 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільненого 21.01.2016 р. по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

Ухвалою Апеляційного Черкаської області від 18 січня 2017 року зазначений вирок районного суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він приблизно о 20 годині 29 липня 2016 року у будинку АДРЕСА_3 з корисливих мотивів, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 на загальну суму 2 700 грн.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення м`якого покарання. Також вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином доводи апеляції прокурора, не в повній мірі врахував дані про особу винного, який вину не визнав та намагався переконати слідство і суд, що вчинив крадіжку, а насильства до потерпілого не застосовував, чим намагався уникнути справедливого покарання. Наголошує, що ОСОБА_4 не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий злочин.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Як убачається з касаційної скарги доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України прокурором у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується доводів про м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Наведені вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_4 дотримані.
Зокрема, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, який відноситься до тяжких, дані про особу винного, який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання.

Взято судом до уваги і те, що ОСОБА_4 вчинив злочин протягом короткого періоду після звільнення з місць позбавлення волі.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, правильно визнав обставиною, що пом`якшує покарання, відшкодування шкоди потерпілому та не встановив таких, що його обтяжують.

Із урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання, наближене до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
З судових рішень убачається, що прокурор, не погоджуючись із покаранням, призначеним ОСОБА_4 , звернувся з апеляційною скаргою на вирок районного суду.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах поданої апеляції, перевірила всі доводи апеляції прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання та надала на них обґрунтовані відповіді.
Апеляційний суд, крім іншого зазначив, що ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується, раніше судимий.
Колегія суддів правильно вказала, що з урахуванням всіх обставин справи, даних про особу винного, в тому числі й тих, на які посилається прокурор у скарзі, обставин, що пом`якшують покарання, та за відсутності обставин, що його обтяжують, районним судом вмотивовано призначено реальне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті обвинувачення. Таке покарання за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Призначене покарання є обґрунтованим, законним, справедливим, і вважати його невиправдано м`яким колегія суддів не вбачає підстав.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Доводи прокурора, наведені в його апеляції, щодо м`якості призначеного покарання суд належним чином перевірив та дав на них змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
На думку колегії суддів, переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_4 більш суворого покарання у касаційній скарзі прокурора не наведено, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали апеляційного суду через неправильне застосування кримінального закону.

Інших доводів, які були би підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження за його скаргою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року щодо ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3