Справа №613/1200/14-к Провадження № 1-кп/613/2/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2017 року. Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
захисника адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Богодухова, Харківської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого охоронцем в колегіумі №2 м.Богодухова, розлученого, такого, що має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7 , 2003 року нароження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 55 КК України 1960 року - не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України,-
ОСОБА_5 29 березня 2010 року, близько 20-00 год., знаходячись на території ВАТ «Р-СТІЛ», що розташоване по вул. Залізничній в м. Богодухові Харківської області, в ході сварки з ОСОБА_8 , наніс останньому два удари долонею руки по лівій стороні голови в області вуха та по верхній частині голови, заподіявши останньому фізичній біль, та почав відходити від ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_5 , діючи необережно, проявляючи злочинну недбалість, не бажаючи та не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , хоча повинен був і міг їх передбачати, побачивши, що ОСОБА_8 біжить на нього, виставив в його напрямку коліно лівої ноги, в результаті чого ОСОБА_8 наштовхнувся на коліно, вдарившись о нього животом.
В результаті вказаних необережних дій ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження - закриту травму живота у вигляді розриву тонкої кишки, з наявністю синців на передній черевній стінці в середньому відділі, що ускладнилося розвитком небезпечного для життя стану - загального фібринозно - гнійного перитоніту, який призвів до інтоксикації організму з синдромом поліорганної недостатності, яке за ступенем тяжкості кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, як небезпечне для життя, та від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер в Богодухівській ЦРЛ.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні винним себе у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, пояснив, що з постраждалим ОСОБА_8 в нього були дружні, сусідські стосунки, той допомагав йому із зварювальними роботами, а потім він разом з чоловіком на прізвище ОСОБА_9 , який жив на дачі ОСОБА_5 , обікрали цю дачу кілька разів та стали ховатись від ОСОБА_5 , що і погіршило їх стосунки. Обидва чоловіки зловживали алкогольними напоями, тому ОСОБА_5 розумів, що викрадене майно йому не повернуть та не компенсують грошима, тому він неодноразово просив їх відробити скопати огородню ділянку або іншим чином по господарству, але так і не дочекався.
Наприкінці березня 2010 року він їхав з міста Миргород та йому стало відомо, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 знаходяться на території металобази Р-СТІЛ. Він разом зі своїм працівником на прізвище ОСОБА_11 зайшов на територію, побачив ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, вони лежали на кроватях в приміщенні кімнати охоронця. ОСОБА_5 почав питати коли вони вже відроблять та попросив вийти ОСОБА_8 на вулицю. ОСОБА_11 вивів ОСОБА_8 з приміщення і між ними /між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 / виникла сварки, в ході якої ОСОБА_5 вдарив його долонею два рази: один раз по вуху, а другий по голові, та почав уходити. Потім він побачив, що ОСОБА_8 біжить на нього, тоді він розвернувся та виставив коліно в напрямку ОСОБА_8 , який вдарився об коліно та впав, точніше осів на землю, після чого ОСОБА_5 сказав, що приїде зранку забрати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 відробляти на огороді та вийшов за територію бази.
Наступного дня близько 07-30 години ранку ОСОБА_5 приїхав на територію металобази та побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , вони спали. ОСОБА_5 розбудив їх та вони сказали, що їм погано «після вчорашнього», тому попросились відробити наступного дня та попросили відвезти їх додому, що ОСОБА_5 і зробив.
Пізніше він дізнався, що через два дні ОСОБА_8 стало дуже погано, йому двічі викликали швидку допомогу, але він відмовлявся від госпіталізації.
04.04.2010 року його викликали в міліцію та пред`явили обвинувачення.
Також зазначив, що коли він зайшов до будки охоронця, то ОСОБА_8 лежав скручений. В подальшому ОСОБА_10 розповів, що за кілька днів до цих подій ОСОБА_8 впав з криши та був побитий, у зв`язку з чим вже кілька днів погано себе почував.
Коли він їхав до металобази, умислу на побиття ОСОБА_8 у нього не було. У вчиненому щиро розкаявся.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 не визнав, зазначивши, що матеріальні збитки були ним повністю відшкодовані, а моральна шкода не підлягає стягненню відповідно до ст.1168 ЦК України.
Потерпілий ОСОБА_6 , оспорюючи кваліфікацію злочину, інкримінованого ОСОБА_5 , пояснив в судовому засіданні, що йому подзвонили з лікарні та сказали, що брат знаходиться там. Після операції лікар сказав йому, що брата жорстоко вбили, але є шанси, що він буде жити, так як він зміг перенести операцію. Не заперечував, що ОСОБА_10 дійсно повідомляв його про погане самопочуття брата, у зв`язку з чим він викликав йому швидку.
Наголошував на тому, що чоловік у стані сп`яніння, якого виводили під руки, не міг швидко бігти та не міг отримати таку травму, яка була в нього виявлена, при обставинах, описаних ОСОБА_5 . Тому вважав, що дії обвинуваченого мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.
Крім того зазначив, що в матеріалах справи раніше знаходились пояснення його брата ОСОБА_12 , які відбирав працівник міліції, коли той був ще живий і знаходився у лікарні. В подальшому ці пояснення з матеріалів справи зникли.
Вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч.1 ст.119 КК України, крім повного визнання свої вини самим обвинуваченим, підтверджується наступними доказами, дослідженими в ході судового розгляду.
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив в судовому засіданні, що вони з ОСОБА_5 їхали в машині /коли це було пригадати не може/ та заїхали до металоприйомки в районі залізничного вокзалу в м.Богодухові. ОСОБА_5 мав намір поговорити з чоловіком, який його обікрав. Ім`я та прізвище того чоловіка свідок не пам`ятає. Той чоловік був там і ОСОБА_5 спитав його, коли він віддасть гроші або відробить, на що той огризався на ОСОБА_5 . ОСОБА_11 відійшов від них, а через деякий час побачив, що ОСОБА_5 дав чоловікові ляпас. Чоловік впав, одразу підвівся та погнався за ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 розвернувся та поставив блок, піднявши ногу. Чоловік наштовхнувся на ногу, зігнуту в колені та впав, а вони з ОСОБА_5 поїхали;
Також зазначив, що коли вони їхали на металобазу ОСОБА_5 лише казав, що хоче побалакати, що йому набридли крадіжки, але агресивним не був.
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що йому зі слів ОСОБА_14 було відомо, що той разом з ОСОБА_15 викрали речі з дачі ОСОБА_5 . Приблизно чотири роки тому навесні він разом з ОСОБА_5 та своїм братом ОСОБА_13 приїхали на металобазу, так як ОСОБА_5 хотів поспілкуватись з ОСОБА_16 та ОСОБА_9 з приводу крадіжки. На металобазі працює ОСОБА_17 , а ОСОБА_8 з ОСОБА_10 часто до нього заходили, тому вони зайшли подивитись, чи там хлопці. ОСОБА_13 разом з братом ОСОБА_11 зайшли в сторожку, ОСОБА_8 і ОСОБА_10 спали п`яні, вони їх розбудили та вивели ОСОБА_8 на вулицю, ОСОБА_10 вийшов сам. Між ОСОБА_18 та ОСОБА_5 сталась сварка, під час якої ОСОБА_19 його вдарив і ОСОБА_8 впав. Тоді ОСОБА_19 сказав, щоб вони завтра приходили відробляти та вони почали уходити з території. Озирнувшись свідок побачив, що ОСОБА_8 біжить на ОСОБА_19 , тоді ОСОБА_19 виставив у його напрямку коліно та лікоть і ОСОБА_20 вдарився об коліно, відлетів назад і впав на спину, після чого вони поїхали.
- показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснив в судовому засіданні, що приблизно чотири роки назад, точну дату він не пам`ятає, він знаходився на території металобази пункту прийому металу. Туди прийшли ОСОБА_20 з чоловіком, прізвище якого він не пам`ятає, обидва були у стані алкогольного сп`яніння та залишились ночувати в приміщенні охоронця. Вранці ОСОБА_8 став скаржитись на біль у боці. Очевидцем інциденту між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 він не був, ОСОБА_5 взагалі не бачив;
- даними протоколу відтворення обстановки і обставин події від 01.06.2010 року за участі обвинуваченого ОСОБА_5 , під час якого ОСОБА_5 розповів та показав на місці про події та обставини заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та фототаблицею до нього /Т. 1, а.с. 78-82/;
Відповідно до висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №56-КЕ/2014 показання ОСОБА_5 в протоколі відтворення обстановки і обставин події від 01.06.2010 року не суперечить наявним судово-медичним даним в частині можливого механізму утворення у ОСОБА_8 травми живота при ударі ОСОБА_8 , який біг, животом об підняте коліно ОСОБА_5 /Т.3, а.с.316/.
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.07.2013 року за участі свідка ОСОБА_11 , під час якого свідок розповів та показав на місці про події та обставини отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, та фототаблицею до нього/ Т.3, а.с. 290-293/;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29.07.2013 року за участі свідка ОСОБА_13 , під час якого свідок розповів та показав на місці про події та обставини отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, та фототаблицею до нього/ Т.3, а.с. 294-296/;
У висновках експерта №100-БГ/13 /Т.3, а.с.298299/ та №101/БГ/13 зазначено, що механізм заподіяння ОСОБА_8 закритої тупої травми живота з розривом тонкої кишки, на який вказували свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 під час слідчих експериментів 25.07.2013 року та 29.07.203 року не в повній мірі відповідає судово-медичним даним щодо утворення у ОСОБА_8 закритої тупої травми живота /Т.3, а.с.298-299, а.с.301-302/.
При цьому у висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №56-КЕ/2014 зазначено, що Показання ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , викладені в протоколах проведення слідчих експериментів з їх участю від 25.07.2013р. та 29.07.2013 року, не суперечать наявним судово-медичними даними в частині можливих умов утворення у ОСОБА_8 травми живота - при зіткненні ОСОБА_8 зі сторонньою особою та ударі при цьому животом об «виставлені» лікоть або коліно /Т.3, а.с.316/.
Суд віддає перевагу саме висновку комісійної експертизи в частині оцінки показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 під час слідчих експериментів і тому приймає вищезазначені протоколи слідчих експериментів з відомостями, що містяться в них, як докази.
- даними висновку експерта № 24-БГт/10 від 06.04.2010 року, /Т.1, а.с.28-32/ згідно з яким при дослідженні трупа ОСОБА_8 було виявлено ушкодження в виді тупої закритої травми живота з розривом тонкої кишки, який ускладнився розвитком фібринозно - гнійного перитоніту, який призвів до інтоксикації організму, що стало причиною смерті ОСОБА_8 . При цьому в черевній порожнині виявлено 500 мл мутної рідини бурого кольору, шлунок і петлі різко вздуті , кишечник містить підвищену кількість газів. Закрита тупа травма живота утворилась від ударної дії тупого твердого предмета з обмеженою діючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не знайшли свого відображення в характері ушкодження. Вказана закрита тупа травма кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
- даними висновку комісійної судово-медичної експертизи №184-КЕ/2012, який містить аналогічні висновки щодо тяжкості тілесних ушкоджень та причин смерті ОСОБА_8 . При цьому у висновку зазначено, що закрита тупа травма утворилась від ударної дії із значною силою в область передньої черевної стінки тупого твердого предмета, судити про індивідуальні особливості якого не виявляється можливим. Зазначена травма могла утворитись як при ударі в область живота таким предмет, так і при ударі передньою стінкою живота о такий предмет. Щодо строків отримання закритої травми, то вона могла утворитись в період 29.03.2010 року. Показання ОСОБА_5 під час відтворення обстановки та обставин події від 01.06.2010 року не суперечать судово-медичним даним в частині механізму утворення у ОСОБА_8 травми живота при ударі животом під час бігу о коліно ОСОБА_5 також у висновку міститься відповідь про те, що при отриманні будь-яких тілесних ушкоджень, постраждалий як правило відчуває фізичний біль, однак його інтенсивність є сугубо індивідуальною. /Т.3, а.с. 173-202/;
- даними висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №56-КЕ/2014, з якого також вбачається, що закрита тупа травма утворилась від ударної дії із значною силою в область передньої черевної стінки тупого твердого предмета, судити про індивідуальні особливості якого не виявляється можливим. Зазначена травма могла утворитись як при ударі в область живота таким предметом, так і при ударі передньою стінкою живота о такий предмет. Закрита травма живота, що мала місце у ОСОБА_8 , могла утворитись в умовах та при механізмі, встановлених слідством. Судово-медичні дані, які б дозволили достеменно встановити, в якому положенні перебував ОСОБА_8 в момент заподіяння йому тілесних ушкоджень, а також про можливе взаєморозташування постраждалого і нападника, в даному випадку відсутні./Т.3, а.с.306-317/.
В судовому засіданні була допитана експерт ОСОБА_21 , яка підтримала свій висновок, та при цьому пояснила, що людина, яка стоїть на одній нозі, виставивши руки, не обов`язково впаде, а можливо рефлекторно поставить ногу на землю. В даному випадку, постраждалий ОСОБА_8 біг на ОСОБА_5 , відбувся співудар об коліно ОСОБА_5 , після чого останній поставив ногу на землю.
Якщо руки ОСОБА_5 , витягнуті вперед, були жорстко зафіксовані, то перед зіткненням, вони могли рефлекторно зігнутись у ліктьових суглобах, та вже не бути попереду, тоді удар мав статись об коліно.
Причиною смерті ОСОБА_8 був перитоніт, який розвився внаслідок закритої тупої травми живота з розривом кишечника. Ця закрита тупа травма ОСОБА_8 утворилась або внаслідок удару тупого твердого предмету або внаслідок співудару з ним.
На час проведення експертизи сам ОСОБА_5 виглядав інакше, він був худіший, та з урахуванням його фізіологічних особливостей міг підняти коліно до того рівня, на якому розташований кишечник потерпілого.
Розрив міг статись як від сильного, так і від несильного удару, тут враховуються дві складові: швидкість, з якою рухався ОСОБА_8 , та той факт, що саме в цей час було піднято коліно, що також в певній мірі є динамічною силою, тому стався співудар, крім того у потерпілого вже був вздутий кишечник, наслідком зазначених факторів і став розрив кишечника..
При розтині трупу, ніяких гематом на тілі знайдено не було. Але у людини в такому стані починається ДВС-синдром, для якого характерний неоднорідний окрас та появлення різного роду плям, які лікарі могли прийняти за гематоми.
Удари долонею по голові свого відображення не знайшли.
Свій висновок вважала таким, що в цілому не суперечить висновку комісійної експертизи, так як в комісійному висновку мова також йде як про удар так і співудар. Щодо зазначення у висновку комісійної експертизи про значну силу удару, то слід враховувати роз`яснення, які містяться у спеціальній літературі про те, що розрив може статись і від удару /співудару/ помірної та незначної сили, якщо кишечник в цей момент був розтягнутий газами що мало місце у ОСОБА_8 .
Крім того судом був проведений одночасний допит експертів ОСОБА_22 та голови комісії ОСОБА_23 , під час якого було усунуто протиріччя між висновками експерта ОСОБА_22 та висновком комісійної експертизи щодо сили удару, необхідної для розриву кишечнику.
Висновок додаткової судово-медичниї експертизи №341-КЕ/2016 про те, що у разі своєчасного надання потерпілому ОСОБА_8 медичної допомоги, останній міг залишитись живим, на висновки суду щодо наявності /відсутності/ умислу в діях ОСОБА_5 стосовно як самого діяння так і його наслідків не впливає.
За клопотанням потерпілого у якості свідка був допитаний свідок ОСОБА_24 лікар Богодухівської ЦРЛ, однак в його свідченнях не міститься відомостей ані про механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , ані про обставини вчинення злочину, тому суд не надає їм оцінки.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що дійсно перебував на території металобази в день подій, але не бачив конфлікту. ОСОБА_8 було погано від горілки і він скаржився на біль в печінці. Також зазначив, що викликав ОСОБА_8 швидку допомогу вже коли вони були вдома, але в лікарню до нього не ходив.
Вирішуючи питання кваліфікації дій ОСОБА_5 , слід зазначити наступне.
Складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України охоплюються такі дії, коли особа бажала заподіяти потерпілому будь-які тілесні ушкодження, в тому числі й ті, що фактично настали, але при цьому не бажала смерті. Вбивство через необережність має місце тоді, коли умислом винного не охоплюється заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а щодо смерті потерпілого в діях особи є необережна вина.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежовування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
У даній справі було встановлено, що тяжке тілесне ушкодження отримано ОСОБА_8 від співудару з коліном обвинуваченого, ця взаємодія була одиничною, інших ударів або ушкоджень, які б знайшли своє відображення, обвинувачений постраждалому не наносив. У самого ОСОБА_8 мало місце вздуття живота через загазованість кишечнику, що зі слів експерта могло мати значення для настання розриву кишечника від співудару такої сили, яка мала місце в даному випадку, однак факт наявності вздуття кишечника у ОСОБА_8 не був для обвинуваченого завідомо відомим.
Свідки, допитані в судовому засіданні, підтвердили, що перед подіями ОСОБА_5 агресії не проявляв, погрози розправою не висловлював, мав намір лише поговорити з ОСОБА_8 .
Ці фактичні обставини в поєднанні з іншими об`єктивними даними справи /поведінка самого постраждалого в момент спричинення ушкоджень, характер, локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, поведінка ОСОБА_5 до і після інциденту/ у своїй сукупності не дають підстав вважати, що ОСОБА_5 мав намір заподіяти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження умисно, а навпаки свідчать про те, що ОСОБА_5 діяв необережно як стосовно самого діяння так і стосовно наслідків.
Показання ОСОБА_5 про обставини події та механізм заподіяння ним тілесного ушкодження постраждалому були чіткими і послідовними, не змінювались як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, крім того вони не суперечать показанням свідків очевидців події та висновкам судово-медичних експертиз.
Твердження потерпілого про те, що його брат ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та якого під руки виводили з приміщення, не міг бігти з такою швидкістю, щоб отримати ті тілесні ушкодження, які він отримав, суд оцінює критично, так як останній не був безпосереднім очевидцем подій, крім того, вони спростовуються дослідженими письмовими доказами, висновками експертиз та поясненнями експертів.
Щодо доводів потерпілого про те, що в матеріалах справи були пояснення його брата постраждалого ОСОБА_8 про обставини отримання ним тілесних ушкоджень, які мали б значення для кваліфікації і які зникли з матеріалів провадження, свого об`єктивного підтвердження також не знайшли /Т.4 а.с.224, а.с.234/.
Таким чином суд вважає, що доводи потерпілого щодо необхідності кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, не підтверджуються об`єктивними даними.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 доказана повністю, його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України вбивство, вчинене через необережність.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 заявили в судовому засіданні клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності і закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись на те, що з дня вчинення зазначеного злочину минуло більше п`яти років.
Суд, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які просили закрити провадження у справі, думку прокурора, який не заперечував проти закриття, думку потерпілого, який вважав, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України, а тому строки давності не закінчились, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 119 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили, минуло п`ять роів у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Враховуючи, що ОСОБА_5 самостійно заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та не заперечує проти закриття провадження, з дня вчинення ним злочину, передбаченого ст.119 КК України минуло більше п`яти років, правильність кваліфікації підтверджується дослідженими доказами, суд вважає за можливе закрити провадження у справі.
Потерпілим ОСОБА_6 , який є братом померлого ОСОБА_8 , заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5231.49 та моральної шкоди в сумі 100 .000 грн.
В обґрунтування позовних вимог потерпілий посилається на те, що його брат перебував в лікарні з тяжкими тілесними ушкодженнями з 29.03.2010 року по 06.04.2010 року та витрати на лікування склали 1794 грн. Ритуальні послуги були частково оплачені ОСОБА_5 , але крім того ОСОБА_6 були понесені витрати на поховання 200 грн. та витрати на поминальний обід 3236.70 грн.
В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпілий зазначив, що брат був для нього близькою людиною, між ними були дружні родинні стосунки. З втратою брата він відчуває душевні страждання, перебуває у депресивному стані, що відобразилось і на його фізичному стані він став відчувати сердечний та головний біль. При цьому сам ОСОБА_5 поводиться цинічно, згадує брата образливими словами, не запропонував добровільно відшкодувати шкоду.
Вирішуючи долю цивільного позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Отже, враховуючи викладене, витрати на церемонію поминання не відносяться до витрат на поховання, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.
Щодо витрат на саме поховання, то належним чином підтверджені витрати у розмірі 200 грн. /Т.1, а.с.42/, ця сума підлягає стягненню на користь потерпілого.
Додані по цивільного позову чеки про оплату медичних препаратів самі по собі не підтверджують той факт, що ці витрати поніс саме потерпілий ОСОБА_25 , крім того суду не надано доказів, що саме ці медичні препарати ці процедури були призначені постраждалому ОСОБА_8 за життя.
Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові /дружині/, батькам /усиновлювачам/, дітям /усиновленим/, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Потерпілий ОСОБА_6 є братом померлого ОСОБА_8 , однією сім`єю разом з ним не проживав, що не заперечувалось самим потерпілим в судовому засіданні, тобто не відноситься до осіб, визначених в частині другій ст.1168 ЦК України, тому виходячи з норм закону моральна шкода на його користь стягненню не підлягає.
Речові докази та витрати на експертів у провадженні відсутні.
Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з місця проживання, що обирався 12.04.2010 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 284 КПК України,-
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст.119 КК України закрити, звільнивши ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування матеріальної шкоди 200 /двісті/ грн.
Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, обраний ОСОБА_5 12.04.2010 року скасувати.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя: