Провадження № 11-кп/792/689/16
Справа № 682/3596/15-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000625 від 2 жовтня 2015 року, за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 серпня 2016 року,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 серпня 2016 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Славутського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, утримує малолітню дитину, не працює, зареєстрованого та проживав по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 121 КК України 7 років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 125 КК України 1 рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з розрахунку, що двом дням обмеження волі відповідає один день позбавлення волі, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Зараховано ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 2 жовтня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Постановлено стягувати з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 щомісячно, рівними платежами по 406 гривень на відшкодування завданої шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, починаючи з 1 жовтня 2015 року до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 50000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Речові докази по справі:

-паперові конверти з дисками та флеш носієм, а також магнітні носії зберігати при матеріалах справи;

-совок знищити.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 1 жовтня 2015 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після 23 години у помешканні ОСОБА_12 , розташованому по провулку Князів Сангушків, умисно наніс ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння (тупу травму черева з розривом брижі тонкого кишківника та гострою крововтратою), що в межах 30 хвилин спричинили смерть, вчинивши діяння, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 121 КК України, крім того, умисно наніс потерпілій удар металевим совком у голову, заподіявши ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчинивши діяння, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 125 КК України.

Злочини вчинено за наступних обставин.

Повертаючись з роботи, обвинувачений ОСОБА_8 з метою розпивання спиртних напоїв, разом з свідком ОСОБА_14 , заїхав до ОСОБА_12 , що проживав у помешканні в АДРЕСА_2 . У помешканні ОСОБА_12 , розпиваючи спиртні напої разом з потерпілою ОСОБА_13 , свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , обвинуваченим ОСОБА_8 , вимагаючи завершити пиятику, ОСОБА_12 розв`язав суперечку. Під час конфлікту ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_8 зчепилися у штовханині та бійці. Під час бійки обвинувачений ОСОБА_8 , крім побоїв у голову, наніс не менше двох ударів кулаками рук у черевну порожнину ОСОБА_12 , збив його з ніг біля холодильника, що стояв поряд у кімнаті, падав на лежачого ОСОБА_12 . Внаслідок побоїв умисного нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 кулаками рук не менше двох ударів у тулуб ОСОБА_12 отримав тупу травму черевної порожнини з розривом брижі тонкого кишківника, супроводжувану гострою крововтратою. Потерпіла ОСОБА_13 , яка вийшла із суміжної кімнати, спостерігаючи сутичку між обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , побачивши кров на обличчі ОСОБА_12 , нанесла обвинуваченому ОСОБА_8 удар совком у плече. У відповідь обвинувачений ОСОБА_8 , перехопивши совок, наніс потерпілій ОСОБА_13 ним удар зверху по голові та виштовхнув потерпілу у дверний міжкімнатний отвір. Внаслідок отриманого удару, потерпіла ОСОБА_13 отримала закриту черепно-мозкову травму легкого ступеня тяжкості струс головного мозку, забійну рану тім`яної ділянки голови що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після суперечки, обвинувачений ОСОБА_8 нетривалий час допивав спиртні напої з ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_14 , носив «мирову» у знак примирення до суміжної кімнати потерпілій ОСОБА_13 , після чого залишив місце події. В межах тридцяти хвилин від нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 не менше двох ударів у черево, від тупої травми черевної порожнини, небезпечної для життя у момент заподіяння, що супроводжувалася крововиливом у черевну порожнину, від розриву брижі тонкого кишківника, близько опівночі, ОСОБА_12 помер, упавши обличчям на підлогу, у спальні свого помешкання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України виправдати, в задоволенні цивільного позову відмовити. Вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні достатні, належні і допустимі докази вини ОСОБА_8 в смерті ОСОБА_16 , умисному спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , досудове розслідування та судовий розгляд проведені однобічно і упереджено, а тому рішення суду є незаконним та несправедливим.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі. За ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі. В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_8 вчинив два умисних злочини проти життя та здоров`я двох потерпілих, одна з яких жінка, інший потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події, що свідчить про підвищену небезпеку для суспільства. Суд не врахував, що ОСОБА_8 ніде не працює, не мав ні постійних, ні тимчасових заробітків. Зазначає, що висновки суду першої інстанції, щодо дачі показань потерпілою ОСОБА_13 у судовому засіданні про те, що бійки між ОСОБА_8 та її співмешканцем ОСОБА_12 вона не бачила, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку доводів апеляційної скарги, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, обвинувачений також вважає безпідставним його засудження за ч. 2 ст. 125 КК України, вказуючи про неумисний характер його дій щодо ОСОБА_13 ; прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, а проти апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника заперечував, подану апеляційну скаргу вважає необгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_8 скасуванню в порядку ст. 404 КПК України, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з приписами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Обставини, зазначені в ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а вирок суду, в розумінні ч. 1 ст. 369 КПК України, є судовим рішенням, в якому суд вирішує обвинувачення по суті.

Однак суд першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження таких вимог не дотримався та вийшов за межі висунутого обвинуваченому ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши дещо інші фактичні обставини справи, ніж ті, про які зазначено в обвинувальному акті, від яких обвинувачений фактично не захищався в суді, що, зокрема, позбавляє особу належним чином здійснювати свій захист.

Як видно з обвинувального висновку органом досудового слідства, з чим погодився прокурор, наполягаючи на вказаному під час всього судового розгляду, без зміни обвинувачення в суді, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, вказано, зокрема, що « «близько 23.30 год. 01.10.2015, ОСОБА_8 , після пропозиції ОСОБА_13 закінчити розпиття спиртних напоїв та залишити їх будинок, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, затіяв сварку з останньою, під час якої ОСОБА_13 , взявши в руки металевий совок, нанесла удар ОСОБА_8 в ділянку лівого плечового суглобу, який не заподіяв йому будь-яких тілесних ушкоджень. В свою чергу ОСОБА_8 з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , забравши з її руки металевий совок, умисно наніс ним удар в тім`яну ділянку голови останньої, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_13 втратила свідомість та впала в приміщенні суміжної кімнати», та лише після цього одразу після заподіяння за вищевказаних обставин тілесних ушкоджень ОСОБА_13 . ОСОБА_8 «вступив в сварку з співмешканцем ОСОБА_13 ОСОБА_12 », «яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_8 умисно з метою заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, почав наносити удари руками по обличчю, тулубу та черевній порожнині останнього, повалив його на підлогу в приміщенні кухні вказаного будинку, після чого продовжив наносити ОСОБА_12 удари металевим совком та ногами по голові, шиї, тулубу та череву, заподіявши тілесні ушкодження», які мають ознаки небезпеки для життя в момент заподіяння та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_12 на місці події. Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок гострої внутрішньої крововтрати спричиненою закритою травмою черева з розривом брижі тонкого кишечника».

Як видно з вироку суду, суд першої інстанції в вироку, викладаючи формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, дійшов дещо інших висновків з приводу обставин бійки, механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , черговості спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, та вказав, що спочатку ОСОБА_12 розв`язав суперечку, вимагаючи завершити пиятику, «під час конфлікту ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_8 зчепились в штовханині та бійці. Під час бійки обвинувачений ОСОБА_8 , крім побоїв в голову, наніс не менше двох ударів кулаками рук у черевну порожнину ОСОБА_12 , збив його з ніг біля холодильника, що стояв поряд в кімнаті, падав на лежачого ОСОБА_12 . Внаслідок побоїв умисного нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 кулаками рук не менше двох ударів у тулуб ОСОБА_12 отримав тупу травму черевної порожнини з розривом брижі тонкого кишківника, супроводжувану гострою крововтратою», після чого «потерпіла ОСОБА_13 , яка вийшла з суміжної кімнати, спостерігаючи сутичку між обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , побачивши кров на обличчі ОСОБА_12 , нанесла обвинуваченому ОСОБА_8 удар совком в плече, у відповідь обвинувачений ОСОБА_8 , перехопивши совок, наніс потерпілій ОСОБА_13 ним удар зверху по голові та виштовхнув потерпілу в дверний міжкімнатний отвір». Внаслідок отриманого удару, потерпіла ОСОБА_13 отримала закриту черепно-мозкову травму легкого ступеня тяжкості струс головного мозку, забійну рану тім`яної ділянки голови що спричинили короткочасний розлад здоров`я». Слід зауважити, що аналізуючи в мотивувальній частині вироку суду докази, які судом покладені в основу доведеності вини, суд зокрема, посилається на показання свідків та висновки експертиз в підтвердження спричинення потерпілому ОСОБА_12 значної кількості інших тілесних ушкоджень (хоча при викладі формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним, такі наслідки кримінального правопорушення не зазначені), посилаючись на докази в мотивувальній частині, суд вказав, зокрема, про походження тілесних ушкоджень і від дії металевого совка (про такий механізм також вказувала сторона обвинувачення в обвинувальному акті, а також про нанесення ударів потерпілому ОСОБА_12 ногами по голові, шиї, тулубу та череву), хоча при викладі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вказав в мотивувальній частині вироку про нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 удари кулаками рук не менше двох ударів.

Вказані обставини дають колегії суддів підстави вважати, що вирок суду постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, зокрема, порушеннями вимог ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку мають зазначатись, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою в разі прийняття такого рішення, всі суперечності в вироку мають бути усунуті, чого судом першої інстанції вчинено не було, відтак вирок суду першої інстанції в силі залишений бути не може.

Також, як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 визнана законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 (т. 1, а.м.к.п. 173), згідно з угодою адвокат ОСОБА_18 допущений до участі в провадженні в якості представника малолітнього потерпілого ОСОБА_17 (т. 1, а.м.к.п. 170). За змістом ст. 59 КПК України питання участі законного представника потерпілого в кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями статті 44 цього Кодексу, зокрема законний представник користується процесуальними правами особи, інтереси якої він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється особисто і не може бути доручена представнику.

Судом першої інстанції не було забезпечено реалізацію права потерпілої ОСОБА_13 , законного представника потерпілого ОСОБА_10 , а також потерпілого ОСОБА_17 , бути проінформованими про час та місце всіх судових розглядів.

Відомості про повідомлення потерпілої ОСОБА_13 19 травня 2016 року, а також законного представника потерпілого ОСОБА_10 , а також потерпілого ОСОБА_17 про судові засідання, в яких, зокрема, досліджувались докази, 18, 19, 23, 25 травня 2016 року, 10, 13, 14, 15, 16, 24 червня 2016 року, 5 липня 2016 року, в провадженні відсутні. Слід зауважити, що в розумінні положень КПК України всі учасники провадження в передбачений цим процесуальним законом строк та спосіб судом мають бути поінформованими про день та час судового розгляду. Участь в провадженні представника потерпілого ОСОБА_17 адвоката ОСОБА_18 не вказує про виконання обов`язку судом щодо повідомлення потерпілих, законного представника потерпілого про вищевказані судові засідання (при цьому в провадженні відсутні договір чи угода з адвокатом, що є обов`язковим в розумінні п.2 ч. 1 ст. 50, п. 1 ч. 2 ст. 63 КПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, є істотним порушенням кримінального процесуального закону та є безумовною підставою для скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки вирок суду першої інстанції скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, інші доводи апелянта не перевіряються, однак їх слід перевірити при новому розгляді провадження, який слід провести відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.
Колегія суддів вважає необхідним продовжити ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою до 2 лютого 2017 року. Колегія суддів враховує при цьому, що ризики, які були заявлені та доведені прокурором в суді при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою не зменшились, він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, зберігаються ризики, заявлені та доведені прокурором під час продовження строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції ризик переховування від суду, впливу на свідків та потерпілих, які не зменшились, та відсутні підстави, що інший більш м`який запобіжний захід може забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

З врахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 415, 418 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати, та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_8 дію запобіжного заходу в виді тримання під вартою до 2 лютого 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2