Справа № 755/1144/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Іваничі, Волинської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, працюючої на посаді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, розлученої, маючої на утримані неповнолітнього сина, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,-
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, -
Прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, зазначивши про дотримання вимог кримінального процесуального закону при його складанні.
Захисники обвинуваченої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечуючи проти призначення обвинувальний акту до судового розгляду заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, обґрунтовуючи, тим, що порушення кримінального процесуального закону, зазначені в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 19.02.2016 та в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2016 прокурором при складанні нового обвинувального акту не усунуті.
Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала клопотання своїх захисників та просила їх задовольнити.
Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши обвинувальний акт з доданими до нього документами, суд приходить до наступного:
Колегія суддів Апеляційного суду м. Києва ухвалою від 14.04.2016 року залишила процесуальне рішення суду першої інстанції без змін, визнавши невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.
Дослідженням обвинувального акту від 10.05.2016 року, що надійшов до суду та аналізом його змісту встановлено, що при його складанні прокурором черговий раз не виконані вимоги кримінального процесуального закону, що унеможливлює його призначення до судового розгляду, виходячи з наступного:
стаття 291 КПК України визначає перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.
А відтак, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину.
Тому, під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є одним із завдань підготовчого судового засідання, суд повинен перевірити обвинувальний акт на дотримання при його складанні вимог ст. 291 КПК України, в т.ч. шляхом надання правової оцінки відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочинів та формулювання обвинувачення тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статей (частин статей) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якими, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.
Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79). Крім того. Суд констатував, що положення підпункту "а" п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляд (рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п.52)
На думку суду неконкретність обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 за полягає у наступному:
-не зазначено чітко час вчинення злочину ОСОБА_6 , адже посилання лише на липень 2014 року є не повним, так як у викладі фактичних обставин обвинувального акту є точний час складення підроблених документів;
-не зазначено у який спосіб ОСОБА_6 вчинила підроблення документів вказаних в обвинувальному акті, яка була її роль у вчинені злочину, її мотиви, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення;
-не визначена та не вказана форма вини ОСОБА_6 , з урахуванням того, що остання не вчиняла жодних дій по підробці документів, а виходячи з обставин викладених в обвинувальному акті лише залишила бланки заяв з власним підписом та печаткою;
-не вказано, які саме неправдиві відомості внесені в офіційні документи ОСОБА_6 , адже, як вбачається з фактичних обставин викладених в обвинувальному акті неправдиві відомості в документи вносила виключно ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 лише залишила підписані нею чисті нотаріальні бланки. Тобто, формулювання обвинувачення не співпадає з викладеними фактичними обставинами;
-не конкретизовано які саме протиправні дії були вчинені ОСОБА_6 при виконанні об`єктивної сторони кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України з посиланням на конкретні пункти Закону, що при цьому були порушені. Посилання прокурора лише на увесь Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідчить, що ОСОБА_6 порушила усі норми Закону та Порядку, що свідчить про порушення права на захист ОСОБА_6 ..
Слід також зазначити, що підозра в даному кримінальному правопорушенні висунута також ОСОБА_8 , однак прокурор пропонує розглядати обвинувальний акт виключно відносно ОСОБА_6 , що є неприпустимим, адже дана особа не оголошена в розшук, повідомлена про підозру у вчиненні злочину за попередньою змовою з ОСОБА_6 і при цьому в даному обвинувальному акті взагалі не визначено її процесуальний статус. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що в формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 та в тексті викладу фактичних обставин зазначено про те, що ОСОБА_6 вчинила злочин за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 ..
Тобто, суду пропонуються у разі встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України заочно (без їх участі) засудити також і ОСОБА_8 , що є порушення її прав на захист.
Якщо виділяються будь-які матеріали відносно одного з підозрюваних, в підозрі (обвинуваченні) іншому зазначається про те, що він вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб з особою матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, без зазначення його прізвища.
Викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегідь незрозумілим, що є прямим порушенням права на захист обвинуваченої, оскільки остання у будь-якому разі повинна бути чітко обізнана про характер висунутого щодо неї обвинувачення та обрати власну правову позицію захисту.
Рішення Європейського суду з прав людини вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі стосовно якої порушено кримінальне провадження, зокрема, в п. 51 рішення від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначено, що поняття обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється карного і попереджувального характеру.

Наведений перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості з боку правоохоронних органів не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п.2 ст.6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст.17 КПК України.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

При цьому, суд враховує і те, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, передбачених КПК України.

Виявлені судом вищезазначені порушення кримінального процесуального кодексу перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 підлягає поверненню прокурору в зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 110, 42, 49, 91, 291, 314, 337, 338 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000230 відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, - повернути прокурору, у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя: