справа № 274/2506/17
провадження № 1-кс/0274/644/17

У Х В А Л А
15.06.17 року м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Бердичівського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна,-
В С Т А Н О В И В:
Згідно рапорту інспектора групи ЗБДР УПД ГУ НП в Житомирській області молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 щодо результатів перевірки посвідчення водія по базі даних «НАІС ДДАІ» МВС України було встановлено, що за серією та номером наявного посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 13.02.2007 року на ім`я ОСОБА_4 , рахується інша особа, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також згідно вказаної бази даних посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 взагалі не значиться.
Під час досудового розслідування допитаний в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що з приводу встановлення факту, за яким належне йому посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 13.02.2007 року виданого Бердичівським МРЕВ ВДАІ УМВС України в Житомирській обл., згідно бази даних «НАІС ДДАІ» МВС України рахується за ОСОБА_6 , ОСОБА_4 нічого не відомо. Останній пояснив, що у 2007 році проходив навчання у спеціалізованому закладі для отримання посвідчення водія. Після проходження навчання, складав іспити у Бердичівському МРЕВ ВДАІ УМВС України в Житомирській обл. та після успішно складання ОСОБА_4 13.02.2007 р. було видано посвідчення водія.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 надав лист Територіального сервісного центру № 1842 Регіонального сервісного центру в Житомирській області від 14.06.2017 року № 889 про те, що на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видавалось посвідчення водія НОМЕР_3 від 13.02.2007 року.
ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.
Слідчий суддя розглянувши дане клопотання, заслухавши пояснення слідчого, вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частина 3 ст. 170 КПК України, передбачає, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених п.2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя аналізуючи норми діючого кримінального процесуального законодавства, а також те, що згідно листа Територіального сервісного центра № 1842 від 14.06.2017 р. № 889 посвідчення водія НОМЕР_3 від 13.02.2007 року дійсно було видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приходить до висновку, що посвідчення водія на яке просить накласти арешт слідчий не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вказаних обставин суд повністю відмовляє в задоволенні клопотання про арешт майна.
Керуючись ст.ст. 98, 170, 172, 173 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Бердичівського відділу поліції Голового управління Національної поліції в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала підлягає обов`язковому виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1