Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року,
в с т а н о в и в:
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що вироком Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2011 року ОСОБА_5 засуджено за пунктами «а», «г», «е», «з» ст. 93, ч. 1 ст. 101, ч. 2 ст. 145 КК 1960 року, ст. 257, ч. 1 ст. 122 КК до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2013 року вказаний вирок змінено в частині призначеного покарання та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього майна.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 13 липня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбування покарання, відповідно до вимог ст. 72 КК.

Апеляційний суд Луганської області ухвалою від 07 вересня 2016 року зазначену ухвалу районного суду залишив без змін.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про перегляд указаних судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, вони стосуються питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлені відповідно до розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК.

У ст. 539 КПК встановлено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів, у випадках, встановлених законом.

Частиною 5 ст. 539 КПК встановлено, що за наслідками розгляду клопотання суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку, однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.

Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПК, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч. 1 ст. З цього Кодексу.

Отже, системний аналіз зазначених норм КПК вказує на те, що ухвали апеляційного суду, якими переглянуто ухвали місцевих судів, постановлені в порядку виконання вироків, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 Розділу ХІІ«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрійістатус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3