Справа № 464/8849/16-к
пр.№ 1-кп/464/415/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.12.2016 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львові обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 11.05.2016 за № 0001468 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Бердичів, Житомирської області, українки, громадянки України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженої, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 приблизно у 2014р. перебуваючи у місті Бердичів, Житомирської області, в невстановлений слідством час та місці, при невстановлених слідством обставинах та спосіб, знайшла металевий предмет (кастет), який незаконно зберігала та носила з собою.
Так, 07.05.2016 ОСОБА_4 прибула з міста Бердичів, Житомирської області у м.Львів, при цьому з собою у своїй дорожній сумці зберігала та носила металевий предмет (кастет). Прибувши у м.Львів ОСОБА_4 з 07.05.2016 по 11.05.2016 пересувалась вулицями м.Львова при цьому у своїй дорожній сумці носила металевий предмет (кастет).
11.05.2016 приблизно о 18.40год. ОСОБА_4 було запрошено в приміщення Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області, що по пр. Ч.Калини, 66 у м.Львові, де у неї з дорожньої сумки працівниками поліції був вилучений металевий предмет, який згідно висновку експертизи, являється холодною зброєю ударно-дробильної дії кастетом, який остання незаконно носила із собою без передбаченого законом на це дозволу.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 вчинила носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу. ЇЇ дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.2 ст.263 КК України.

ОСОБА_4 30 листопада 2016 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.263 КК України.

Під час досудового розслідування між сторонами кримінального провадження прокурором ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 досягнуто та підписано угоду від 30 листопада 2016 року про визнання винуватості, за змістом якої підозрювана беззастережно визнає свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та наведені обставини вчинення цього злочину, сторони дійшли згоди щодо обрання підозрюваній покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України у виді штрафу. При цьому, підозрюваній роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди та вона дала згоду на його призначення.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю. Ствердила, що розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид і міру покарання. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклала добровільно. Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст.468-470, 472 КПК України, відповідає закону України про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.263 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання у виді штрафу, яка передбачена санкцією цієї статті.

Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст.474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченої. При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченої та встановлено, що вона зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Крім цього, обвинуваченій ОСОБА_4 роз`яснено ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК України, положення яких їй зрозумілі, нею усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є її відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження її права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення їй наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченій зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачена не заперечила проти затвердження угоди. Прокурор також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Враховуючи вищенаведене, заслухавши думку прокурора, захисника, обвинувачену, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального закону та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд приходить до висновку про ухвалення в даному кримінальному провадженні обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 , яким затвердити угоду про визнання нею винуватості, визнати обвинувачену винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та санкції ч.2 ст.263 КК України. Підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України судом не знайдено.
Речові докази слід знищити.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст.314,373,374,475 КПК України, с у д , -
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 листопада 2016 року між ОСОБА_4 та заступником начальника Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 юрист 2 класу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001468.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.
Речові докази: кастет, що зберігаються у камері схову речових доказів Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області знищити.
Стягнути з засудженої ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в сумі 527 грн. 76 коп.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1