Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/122/17-к
У Х В А Л А
"10" травня 2017 р.

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевськ клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000147 від 15.03.2017 року,-
В С Т А Н О В И В :
До суду звернувся з клопотанням лейтенант поліції слідчий СВ Олевського ВП ОСОБА_3 в якому просить суд накласти арешт на речі, а саме: мотопомпу кустарного виробництва без ідентифікуючих ознак, забірний рукав, два пожежних рукава, володілець яких на даний час не встановлений та які було вилучено під час огляду місця події.
Слідчий мотивував своє клопотання тим, що 04.05.2017 року до чергової частини Олевського ВП надійшло повідомлення від ст.. оперуповноваженого УЗЕ м. Житомир про те, що в урочищі «Корабель» виявлено знаряддя для видобутку бурштину без власників за допомогою яких невстановлені досудовим розслідуванням особи, можливо намагалися з порушенням вимог ст.. 19 КУ «Про надра» та Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року № 615, самовільно, за відсутності спеціального дозволу (ліцензії) на використання надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, за допомогою бензинової водяної помпи та приладдя до неї шляхом гідророзмиву ґрунту намагалися видобути каміння бурштину-сирцю, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» від 18.11.1997 року та Постанови Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 року «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення, проте не довели свій злочинний намір до кінця, із причин, що не залежали від їх волі, що виразилось у виявленні працівниками поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області мотопомпи та приладь до їх.
Дане повідомлення зареєстроване в журналі єдиного обліку Олевського відділення поліції під номером 968.
По факту замаху на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення відомості було приєднано до матеріалів кримінального провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000147 від 15.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його завольнити.
Слідчий суддя, дослідивши та оцінивши в сукупності клопотання та доданні до нього матеріали вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею ст. 16 КПК України передбачено, що одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Закон визначає злочин як передбачене Кримінальним кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (частина перша статті 11 КК).
Подією кримінального правопорушення (злочину) в кримінально-правовому розумінні є вчинення особою діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (злочину).
Статтею 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Судом встановлено з клопотання та доданих до нього матеріалів, що 04.05.2017 року в урочищі «Корабель», Олевського району було виявлено мотопомпу кустарного виробництва без ідентифікуючих ознак, забірний рукав, два пожежних рукава, за допомогою яких невстановлені особи, можливо, намагалися видобути каміння бурштину-сирцю.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 04.05.2017 року було виявлено та вилучено мотопомпу кустарного виробництва без ідентифікуючих ознак, забірний рукав, два пожежних рукава.
Вилучені речі в ході ОМП від 04.05.2017 постановою слідчого СВ Олевського відділення поліції ОСОБА_3 від 04.05.2017 було визнано знаряддям вчинення кримінального правопорушення та речовими доказами по кримінальному провадженню .
З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.03.2017 року № 0000147 в рамках якого було вилучено вище зазначене майно та визнано знаряддям вчинення кримінального правопорушення і речовими доказами по кримінальному провадженню слідує, що 14.03.2017 року було встановлено, що на території Олевського району , Житомирської області невстановлені особи за допомогою водяних мотопомп та приладдя до них намагаються здійснити незаконний видобуток бурштину.
Наведе вище та встановлене свідчить про те що кримінальне провадження заведене по факту можливих в майбутньому вчинених злочинах, що суперечить вимогам ст. 214 КПК України в якій передбачено, що слідчий, прокурор не пізніше 24 годин після повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відомості до ЄРДР і тільки після цього розпочати досудове розслідування, що стосується даного випадку то очевидно, що слідчий розпочав досудове розслідування ще до моменту вчинення самого правопорушення оскільки відомості в ЄРДР внесені в березні 2017 року а повідомлення про вчинення самого злочину надійшло в травні 2017 року тому визнання вилученого майна у раніше заведеному по факту кримінальному провадженню речовими доказами та знаряддям вчинення злочину є недопустимим, оскільки кримінальне провадження заводиться за вчиненим злочином.
Крім того слід зазначити, що при розгляді клопотання встановлено, що на даний час досудовим розслідуванням невстановлені особи які можуть бути причетні до кримінального правопорушення у зазначеному провадженні, порушеному за ознаками ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України що унеможливлює встановлення їх статусу як підозрюваного, обвинуваченого чи третіх осіб та встановлення конкретніх фактів і доказів які б свідчили про їхнє володіння, користування чи розпорядження даним майном, що є порушенням та не дотриманням п.3 ч.2 ст. 171 КПК України, в якій передбачено що в клопотанні про арешт має бути зазначено документи, які підтверджуєть право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
З огляду на такі дані, сукупність наданих слідчим доказів не дає підстав для висновку вчинення замаху кримінального правопорушення, що унеможливлює застосування за таких обставин заходу забезпечення кримінального провадження, а саме, накладення арешту на майно.
За правилами ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.
Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З частини 1 ст.170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З статті 98 КПК України слідує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Крім того, слідчим у постанові про визнання та долучення до справи речових доказів та визнання їх знаряддям вчинення злочину не зазначено по яким ознакам вилучене майно що є речовим доказом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000147 від 15.03.2017 року, чим це підтверджується, яка інформація на них міститься в рамках кримінального провадження.
Тому в силу ч.1 ст.170 КПК України у слідчого судді відсутні сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вилучене майно є доказом замаху на злочин, підлягає збереженню речових доказів яке належить не встановленій особі.
Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Одночасно, клопотання не містить визначення підстав та доказів, з яких слідчий вважає, що вилучене майно у даному кримінальному провадженні, порушеному за ч.1 ст.15 ч.2 ст. 240 КК України відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України та є речовим доказом.
Тобто, в розпорядження слідчого судді не надано об`єктивних даних, що із зазначеним вилученим майном невстановлена особа мала намір вчинити кримінальне правопорушення, а тому твердження з даного приводу в клопотанні є не що інше, як припущення.
З огляду на такі дані, сукупність наданих слідчим доказів не дає підстав для висновку про замах невстановленої особи або її причетність з майном яке було вилучене в кримінальному провадженню розслідування якого відбулось до початку вчинення самого правопорушення, що унеможливлює застосування за таких обставин заходу забезпечення кримінального провадження, а саме, накладення арешту на мано.
Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на майно є не заходом забезпечення кримінального провадження в розумінні Кримінального процесуального кодексу України, а заходом збирання безхазяйних речей та приєднання їх, як речові докази, до раніше розпочатих кримінальних проваджень за фактом замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення тому дії слідчого суперечать вимогам ч. 3 ст. 132 КПК України, оскільки слідчим не доведено, що буде виконано завдання, для виконання якого слідчий звернувся із даним клопотанням тому клопотання не підлягає до задоволення.
З огляду на надані докази суду, слідує що ст.. опероуповноваженого УЗЕ м. Житомир, в урочищі «Корабель», Олевського району, Житомирської області було виявлено мотопомпу кустарного виробництва без ідентифікуючих ознак, забірний рукав, два пожежних рукава, тобто майно за допомогою якого не здійснювався видобкток бруштину оскільки особи біля його були відсутні, а тому згідно з ч. 1 ст. 335 ЦК України це майно є безхазяйними речами, яке не має власника або власник якої невідомий, тому не може бути ні речовим доказом ні знаряддям вчинення злочину у кримінальному провадженні.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст.170,173 КПК України

У Х В А Л И В :
В клопотанні, лейтенанту поліції слідчому СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000147 від 15.03.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Суддя: ОСОБА_1