АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1527/17 Справа № 199/3406/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000904 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз: 05 листопада 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. ч. 1, 4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не в повній мірі врахував, що він є інвалідом 2 групи та періодично перебуває на стаціонарному лікуванні, у повному обсязі компенсував потерпілому завдані збитки, який претензій до нього не має та вибачив його, а також те, що він працевлаштувався.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 3 місяці; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , 17 квітня 2017 року приблизно о 16 годині 15 хвилин, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на крадіжку, з корисливого мотиву, повторно, таємно викрав чуже майно, яке належало ОСОБА_7 мобільний телефон «LG L90 Dual», вартістю 1 700 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, потерпілого, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи обвинуваченого про те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно із положенням ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, звільнення від відбування покарання з випробуванням допускається тільки у разі призначення судом покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, що чітко визначено ст. 75 КК України, яка не передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі призначення покарання у виді арешту, тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 , якому за вироком суду призначено покарання у виді арешту, положень ст. 75 КК України, є необґрунтованим.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії злочинів середньої тяжкості, особа винного, який вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, повернув потерпілому викрадене майно, за місцем проживання характеризується задовільно, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом 2-ї групи, також відсутні обставини, що обтяжують покарання, крім того, судом встановлено, що обвинувачений раніше судимий за скоєння аналогічного злочину, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці, що є мінімальним розміром, встановленим санкцією зазначеної статті.
Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції враховані всі обставини, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, при призначенні покарання.
На думку колегії суддів не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неналежного врахування судом при призначенні покарання відшкодування потерпілому у повному обсязі завданих збитків, який претензій до нього не має та вибачив його, оскільки судом у вироку надано оцінку всім зазначеним обставинам та обґрунтовано враховано їх при призначенні покарання обвинуваченому, крім того, в суді першої інстанції потерпілий наполягав на призначенні ОСОБА_8 суворої міри покарання.

Твердження обвинуваченого щодо його працевлаштування не є слушними, оскільки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_8 не надано будь-яких документів, які підтверджували даний факт його працевлаштування.

Наявність у обвинуваченого інвалідності 2-ї групи врахована судом при призначенні покарання та на переконання суду апеляційної інстанції не є достатньою підставою для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, оскільки обвинувачений через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив аналогічний злочин, а тому суд обґрунтовано призначив остаточне покарання у виді арешту, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.
З урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4