АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/820/17 Справа № 173/39/17-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001471, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2016 року за апеляційною скаргою першого заступника прокурора області на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року, ухвалений стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Боровківка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
12 серпня 2011 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбутий строк 1 рік за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2010 року та до відбування призначено 4 роки позбавлення волі. На підставі ухвали Жовтоводського міського суду від 30.04.2014 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 1 місяць 14 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України - у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким покаранням у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки.
На підставі п.4 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з?являтися до органів кримінально-виконавчої системи для реєстрації.
Вирішено долю речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 04 листопада 2016 року, близько 20.00 години, знаходячись на подвір`ї, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , помітив мобільний телефон, який лежав на лавочці за вказаною адресою, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно викрав мобільний телефон марки Samsung Keystone 2 GT-Е1200ZKISEK чорного кольору та поклав його в карман своєї куртки, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 548 грн.

18 листопада 2016 року, близько 22.00 години, ОСОБА_7 через зачинену хвіртку проник на територію подвір`я, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, підійшов до столику, де взяв сумку, після чого реалізуючи свій злочинний умисел підійшов до дверей господарського приміщення (сараю), розташованого на вищевказаній території, та за допомогою фізичної сили рук витягнув петлю, на якій кріпився замок, та з якого умисно, таємно викрав дві качки, які положив у сумку, мішок пшениці, після чого покинув територію вказаного домоволодіння, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 230 грн. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на кваліфікуючу ознаку ч.3 ст.185 КК України «чи сховище».

На його думку суд першої інстанції при викладенні кваліфікуючих ознак злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України у мотивувальній частині вироку застосував кваліфікуючу ознаку, яка не знайшла свого підтвердження, як в ході досудового розслідування, так і в ході судового слідства.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив задовольнити його апеляційні вимоги, думку обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.185 КК України крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, - карається позбавленням волі строком на строк від трьох до шести років.

Як вбачається з обвинувального акта та мотивувальної частини вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 двічі проникав у домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 04.11.2016 та 18.11.2016.

При цьому, при викладенні фактичних обставин здійснення обвинуваченим крадіжки 18.11.2016, зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 «через незачинену хвіртку проник на територію подвір?я, підійшов до столику, де взяв сумку, після чого підійшов до дверей сараю, з якого викрав дві качки та мішок пшениці».

Саме за цим епізодом своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаній з проникненням у приміщення чи сховище ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Законодавець, визначаючи кваліфікуючі ознаки ч.3 ст.185 КК України, таким чином їх визначає: приміщення це різного роду споруди, будови, в яких постійно чи тимчасово знаходиться майно, в тому числі господарські приміщення домоволодіння гараж, сарай тощо; сховище визначається як поняття широке і включає в себе будь-яке місце, яке призначене для постійного чи тимчасового зберігання майна, має засоби охорони від доступу сторонніх осіб, в тому числі огорожу.

З аналізу вищенаведених фактичних обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення 18.11.2016 та визначень ознак ч.3 ст.185 КК України, вбачається, що ОСОБА_7 проник на територію подвір?я , яке мало огорожу, тобто на територію «сховища», де зі столика викрав сумку, а вже потім проник до сараю, тобто приміщення.

Колегія суддів вважає правильним застосування як органом досудового розслідування в обвинувальному акті, так і судом першої інстанції у вироку двох кваліфікуючих ознак, а тому не вбачає підстав для зміни вироку в сенсі ст.407 КПК України.

Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді: