Провадження № 1-кс/734/2/17 Справа № 734/217/15-к
У х в а л а

10 січня 2017 року смт. Козелець

Козелецькйи районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 ,

встановив:
до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла заява захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 , яка мотивована тим, що у провадженні згаданого судді знаходиться кримінальне провадження № 0000517 відносно ОСОБА_5 , обвинувачуваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, в якому суддя ОСОБА_6 неодноразово не задовольнив обґрунтовані клопотання сторони захисту про витребування доказів, які мають істотне значення для всебічного розгляду справи, в той час як клопотання сторони обвинувачення суддею задовольнялися. Вказане на думку захисника дає підстави стверджувати, що суддя ОСОБА_6 проявляє необ`єктивність під час розгляду вказаного кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали заяву про відвід судді ОСОБА_6 та просили суд її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_6 , оскільки такий є необґрунтованим та не мотивованим.
Суддя ОСОБА_6 не висловив бажання надати свої пояснення з приводу заявленого йому відводу.
Вислухавши думку осіб, які брали участь в судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75 - 79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Статтею 75 КПК України регламентовано, що суддя не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо існують обставини, які викликають сумніви у його неупередженості.
Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Мироненко і Мартенко проти України (рішення від 10 грудня 2009 року) згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії", рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна, п. 43). Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна, п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії", рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951 - 952, п. 58) п. 66, 67, 69 згаданого рішення Європейського суду з прав людини у справі Мироненко і Мартенко проти України.
Заслухавши в судовому засіданні пояснення захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що доводи, викладені захисником в заяві, як підстави для відводу судді ОСОБА_6 в зв`язку з упередженістю судді є не обґрунтованими, оскільки вони не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто не кореспондуються з нормами ст. 75 КПК України, а особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.
За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_6 від участі в розгляді кримінального провадження № 0000517 (справа № 734/217/15-к).
Керуючись ст. 75 КПК України, суд
ухвалив:
Відмовити в задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 від участі в розгляді кримінального провадження № 0000517 (справа № 734/217/15-к).
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1