справа № 492/1671/16-к
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА
Іменем України
про повернення обвинувального акту
16 січня 2017 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

встановив:
На розгляд Арцизького районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а також цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином.

Під час підготовчого судового засідання прокурор в судовому засіданні вважав за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, розглянути цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином, який надійшов до суду разом з обвинувальним актом, за правилами, встановленими КПК України.

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, які вважали за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, цивільний позов, прийшов до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 разом з додатками слід повернути прокурору, цивільний позов повернути ОСОБА_5 з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК Українивстановлено відомості, які має містити обвинувальний акт, зокрема: анкетні відомості обвинуваченого; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 містить розбіжності в зазначенні по батькові підозрюваного в анкетних відомостях та в викладенні фактичних обставин, правової кваліфікації кримінального правопорушення, формулюванні обвинувачення (по батькові підозрюваного зазначено як « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 »).

В силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях підозрюваного склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 07.10.2016р., приблизно о 22-00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в провулку неподалік від буд. АДРЕСА_1 , в ході розмови з потерпілим ОСОБА_5 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілого та далі в ході раптово виниклої сварки наніс йому декілька ударів своєю головою в область голови потерпілого, після чого наніс декілька ударів по обличчю кулаками лівої та правої руки в область обличчя потерпілого, від яких потерпілий впав на спину на землю. Далі, ОСОБА_6 завдав потерпілому, котрий лежав на спині декілька ударів правою та лівою ногою в область тулуба, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

З аналізу обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення, суперечність обставин вчинення злочину його остаточній кваліфікації.

Стаття 122 КК України передбачає відповідальність за умисні дії, а відтак встановлення та визначення суб`єктивного ставлення особи до своїх дій є обов`язковим.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті не зазначено на що був спрямований умисел ОСОБА_6 ; механізм нанесення тілесних ушкоджень не прописаний, що є неконкретним (якою частиною лівої і правої руки, голови та в яку частину голови, обличчя нанесені удари потерпілому, а також якою частиною лівої і правої ноги підозрюваного та в яку частину тулуба нанесені удари потерпілому); що спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження потягли таких наслідків як тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менше як на одну третину; локалізація, механізм утворення тілесних ушкоджень, які маються у потерпілого; причинний зв`язок між зазначеними діяннями та наслідками.

Таким чином, судом встановлено, що в обвинувальному акті не описана об`єктивна сторона злочину, що свідчить про неконкретне обвинувачення, чим порушено право підозрюваного на захист.

Крім того, судом встановлено, що в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України дії підозрюваного кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, однак ч. 1 ст. 122 КК України передбачає відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. Отже, судом встановлено, що в обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення не містить відомості, що тілесні ушкодження спричинили потерпілому тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину так як ст. 122 КК України застосовується лише за умови, що розлад здоров`я був тривалим (більше ніж 21 день) або була значна стійка втрата працездатності менш як на одну третину (від 10 до 33 відсотків), чим порушені вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК Українипри складенні обвинувального акту відносно ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що в обвинувальному акті не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 на суму 25000,00 грн. та під час підготовчого судового засідання потерпілий заявив, що йому завдано матеріальної та моральної шкоди та просив суд розглянути цивільний позов разом з обвинувальним актом.

Обов`язок слідчого чи прокурора зазначати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і КПК не уточнює будь-то це шкода державі, чи особам приватного права, а вже потім у потерпілого є право на звернення з цивільним позовом про відшкодування шкоди, нанесеної кримінальним правопорушенням.

Суд прийшов до висновку, що матеріальна, моральна шкода потерпілому не встановлена, також не встановлено шкоду державі чи місцевому бюджету лікуванням потерпілого від кримінального правопорушення, якщо таке потерпілий проходив, чим також порушені вимоги п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК Українипри складенні обвинувального акту відносно ОСОБА_6 .

Зазначені недоліки обвинувального акту, на думку суду, порушують не тільки право на захист ОСОБА_6 , але і процесуальний порядок розгляду обвинувального акту в цілому.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990р. № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

У зв`язку з тим, що виявлені недоліки обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , суд прийшов до висновку, що цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, завданої злочином підлягає поверненню, так як судом не вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду обвинувального акту.

Керуючись ст. ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд, -
ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, завданої злочином - повернути.

Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_1