АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1344/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/877/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000081 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кринички Софіївського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого
- 31.01.2007 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнений 20.03.2014 року по відбуттю покарання,
якого визнано винним та засуджено:
- за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років;
- за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт строком на двісті годин;
- за ч.1 ст.129 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки;
- за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Відповідно до ст. 70 КК України остаточно призначено покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на вісім років.
Відповідно до частини 5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 04 липня 2015 року по 25 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільні позови потерпілими не заявлялись, питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду визнати незаконним і скасувати його, у зв`язку з багаточисельними порушеннями чинного законодавства. Призначити новий розгляд справи в іншому складі та в іншому суді. Провести психолого-психіатричну експертизу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , із застосуванням поліграфу. Зробити експертизу ДНК крові, зразків з магазину та вилучених з його одежі. Провести аналітичне опрацювання телефонних дзвінків продавця ОСОБА_10 від 03.07.2015 року з 09-00 години до 12-00 години з розпечаткою телефонних розмов з родиною ОСОБА_13 . Визвати в зал судового засідання свідка ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . Також обвинувачений оскаржує ухвалу суду від 06.04.2016 року про відвід судді ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати вирок та направити справу на новий розгляд в іншому складі суду, вважає, що вирок не відповідає вимогам справедливості, при його винесенні суддею, так як невмотивовано за яких обставин обвинуваченому призначено максимальний термін ув`язнення, передбачений санкцією інкримінованих статей.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, в частині призначеного покарання за ч.1 ст.129 КК України та призначити покарання ОСОБА_6 у вигляді 2 років обмеження волі. В решті вирок та остаточно призначене ОСОБА_6 покарання залишити без змін.
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129, ч.4 ст.296 КК України за наступних обставин.

08 лютого 2015 року приблизно о 10:00 годині ОСОБА_16 за місцем проживання в приміщенні кухонної кімнати в квартирі АДРЕСА_2 в ході сварки з матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виникла на ґрунті давніх неприязних відносин між ними, діючи умисно, наніс їй один удар кулаком правої руки в обличчя, внаслідок чого та впала на підлогу, отримавши тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 342 від 23.02.2015р. ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження у вигляді синця обличчя та садна ліктьового суглоба, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.
03 липня 2015 року приблизно о 10:30 год. ОСОБА_6 прийшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ССТ, розташованого по АДРЕСА_3 , який перебуває в оренді у фізичної особи-підприємця ОСОБА_17 , і в якому на той час знаходилася продавець ОСОБА_10 та двоє відвідувачів мешканців села Ордо-Василівка.
В магазині між ОСОБА_18 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків почалась сварка, в ході якої ОСОБА_10 , побоюючись фізичної розправи з боку ОСОБА_19 , з мобільного телефону зателефонувала ОСОБА_20 та попросила його прийти до магазину з метою її захисту та виведення ОСОБА_19 з магазину.
Прийшовши приблизно о 10:40 годин до вказаного магазину, ОСОБА_20 почав умовляти ОСОБА_19 вийти з приміщення, однак останній не зважаючи на умовляння ОСОБА_20 , з хуліганських мотивів, виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві правил поведінки та виявляючи неповагу до суспільства, залишався в приміщенні вказаного магазину, лаявся нецензурною лайкою та відштовхував від себе ОСОБА_20 , який намагався припинити його дії.
ОСОБА_20 з метою припинення дій ОСОБА_6 намагався взяти його за руку та вивести на вулицю. Однак той, вчиняючи опір, схопив ОСОБА_20 за одяг та намагався відштовхнути від себе, внаслідок чого вони вдвох впали на торгівельну вітрину та поваливши її на підлогу розбили скло вітрини.
Приблизно о 10:55 год. до приміщення магазину зайшов мешканець цього ж села ОСОБА_21 , який побачивши, що ОСОБА_16 кинув ОСОБА_20 на вітрину, вирішив допомогти останньому і забрати у ОСОБА_6 господарську сумку, підозрюючи, що в ній знаходиться ніж, який ОСОБА_6 зазвичай носив з собою та міг використати його для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_20 . Забравши сумку, він відійшов ближче до вхідних дверей магазину.
ОСОБА_6 , проявляючи особливу зухвалість та не бажаючи припиняти свої дії, переслідуючи злочинний умисел направлений на завдання ОСОБА_20 тілесних ушкоджень, дістав з лівої кишені штанів кухонний ніж загальною довжиною 225 мм (довжина клинка - 125 мм, найбільша ширина 16мм) і утримуючи його в правій руці, умисно наніс один удар в ліву частину грудної клітини ОСОБА_20 та, продовжуючи свої злочинні дії, намагався завдати ножем ще не менше двох ударів ОСОБА_20 , котрий захищаючись, ухилявся від ударів, підставляючи руки.
Злочинними діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_20 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини ліворуч в проекції 9-го ребра з пораненням міжреберної артерії, що ускладнилось розвитком гемотораксу, які, згідно висновку експерта №1839 від 04.09.2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; та двох різаних ран тильної поверхні лівої кисті довжиною 2,0 та 3,0 см які, згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.
Після того як ОСОБА_20 , не втримавшись на ногах, впав на холодильник ОСОБА_16 , продовжуючи свої злочині дії, приблизно об 11:00 год. підбіг до ОСОБА_21 та з метою подолання опору останнього, тримаючи в правій руці вказаний ніж, приставив його до голови ОСОБА_21 , погрожуючи вбивством.
ОСОБА_21 висловлену ОСОБА_6 погрозу позбавити його життя, що була підтверджена демонстрацією ножа, приставленого до його голови, сприйняв як реальну загрозу його життю та, побоюючись виконання ОСОБА_6 своєї погрози, віддав тому його господарську сумку та, полишивши приміщення магазину, побіг кликати на допомогу.
ОСОБА_16 , продовжуючи свої злочинні дії та тримаючи ніж у правій руці, став наближатись до ОСОБА_10 , яка в цей час знаходилась за прилавком неподалік від розбитої вітрини та з мобільного телефону намагалась викликати працівників міліції. Однак, побачивши, що ОСОБА_20 знову намагається припинити його дії та при цьому кинув в нього знятий з ноги тапочок, з метою продовження завдання тілесних ушкоджень став наближатися до ОСОБА_20 , а коли той побіг, погнався за ним і вони вдвох вибігли з приміщення магазину на вулицю, де ОСОБА_16 , побачивши мешканців с. Ордо-Василівка, які саме направлялись на допомогу ОСОБА_20 , перестав переслідувати останнього та, побоюючись розправи з боку вказаних осіб, з місця вчинення злочину втік.
В результаті хуліганських дій ОСОБА_6 було пошкоджено обладнання торгівельного залу магазину ПП «Малиш» та зірвано нормальну роботу магазину, так як магазин не працював з 11:00 до 19:00 годин.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, його визнано винним у злочинах, які він не вчиняв. Судові засідання були проведені без його захисника ОСОБА_7 .Ним було заявлено відвід судді ОСОБА_1 , який розглянули з порушенням, так як не було досліджено наведені ним докази. Зокрема не було прослухано звукозапис судових засідань від 28.12.2015 року та 21.03.2016 року, яким підтверджується, що заява про відвід судді підлягає задоволенню, так як його було примусово усунено від участі у судовому розгляді і він не задавав свідкам питань. Обвинувачений вказує, що в день коли стались злочини, він ішов на роботу, а саме до людей косити сіно, зайшов в магазин купити хліба, а потім сів перекусити на вулиці, й на нього напали двоє молодиків, один з яких був озброєний бейсбольною битою. Після того як його побили, пішов у магазин просити допомоги, щоб викликали міліцію, бо не мав телефона. А продавець ОСОБА_22 не викликала міліцію, а навпаки почала кричати і ті двоє молодиків знову почали його бити, вибили зуби і зламали ніс. ОСОБА_6 зазначає, що по даній справі він є потерпілим, а не обвинуваченим, і те що він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_23 та ОСОБА_24 було необхідною обороною.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що вирок є необґрунтованим з тих підстав, що суд призначаючи покарання за ч.1 ст.129 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, порушив вимоги закону, так як санкція даної статті не передбачає таке покарання. Крім того, захисник вказує, що вирок не відповідає вимогам справедливості, при його винесенні суддею не вмотивовано за яких обставин засудженого покарано фактично на максимальний термін ув`язнення передбачений санкцією інкримінованих статей. Тому просить вирок скасувати та направити справу на новий розгляд в іншому складі суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор просить вирок суду змінити, в частині призначеного покарання за ч.1 ст.129 КК України та призначити покарання ОСОБА_6 у вигляді 2 років обмеження волі, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В решті вирок та остаточно призначене ОСОБА_6 покарання залишити без змін.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, заперечував проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просив залишити їх без задоволення, а вирок суду змінити в частині призначеного покарання за ч.1 ст.129 КК України.
Обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали свої апеляційні скарги, проти апеляційної скарги прокурора заперечували.

Потерпіла ОСОБА_9 пояснила , що саме обвинувачений завдав їй тілесні ушкодження та при вирішенні питання по апеляційним скаргам поклалась на розсуд апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд обґрунтовує вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у сукупності судом відповідно до статті 94 КПК України, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення свого рішення.

Зазначені вимоги Закону були дотримані судом першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого в частині порушень, під час розгляду заяви про відвід судді ОСОБА_1 . Відповідно до матеріалів кримінального провадження дана заява була розглянута відповідно до вимог ст.ст.80, 81 КПК України. Ухвала Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2016 року є законною та вмотивованою, так як суд правильно зазначив, що одного твердження про вплив на неупередженість та об`єктивність судді в цілому не достатньо для того, щоб заява про відвід була задоволена (т.3 а.кп.115). Крім того, ст.75 КПК України визначено вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, судом не було встановлено жодної підстави з даного переліку.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні зазначених у вироку злочинних діях, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується всією сукупністю досліджених судом доказів, які повно і правильно відповідно до вимог ст. 374 КПК України, приведені у вироку, не викликають сумнівів у своїй достовірності, а скоєні ОСОБА_6 кримінальні правопорушення правильно кваліфіковано за ч.1 ст.121, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129, ч.4 ст.296 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності та необґрунтованості вироку є безпідставними.

Як на докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, суд обґрунтовано послався на покази потерпілих, свідків та ряд письмових доказів по кримінальному провадженню в тому числі отриманих під час проведення досудового розслідування та в суді першої інстанції, які отримано у відповідності до вимог КПК України та які повністю спростовують доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те , що він не вчиняв злочинів , за які був визнаний винним та засуджений судом першої інстанції.

Так, судом досліджено всі обставини справи: допитані потерпілі, свідки, досліджені письмові докази, що підтверджено матеріалами провадження, журналом судових засідань і звукозаписом судових засідань, що міститься на технічному засобі фіксування судового провадження і в свою чергу спростовує посилання обвинуваченого на те, що були істотні порушення закону.

Винуватість обвинуваченого, у скоєнні інкримінованих злочинів при обставинах вказаних у вироку, підтверджується сукупністю зібраних і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дана належна правова оцінка, та які містяться в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування належним чином досліджені у суді першої інстанції і вказані у вироку суду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що він не вчиняв злочини, за які його засуджено, спростовуються поясненнями потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 у судовому засіданні, з яких вбачається, що 03.07.2015 року до магазину ПП «Малиш», де працювала свідок ОСОБА_10 , прийшов ОСОБА_27 , він приходив часто вранці, коли вона відкривала магазин і ввечері. Того дня вранці він купив хліб, пиво і вийшов. Пізніше він забіг до магазину і почав їй погрожувати, мотивуючи тим, що вона не правильно з ним розрахувалась. Вона подзвонила власниці магазину і попросила допомоги, так як боялась його, бо він був раніше засуджений і постійно ходив з ножем. Коли підійшов син власниці магазину ОСОБА_20 , то він просив ОСОБА_27 покинути магазин, але той відмовився і схопив ОСОБА_11 і вони впали на прилавок, потім вона побачила в руках ОСОБА_27 ніж, яким він наніс два удари ОСОБА_28 . Він також погрожував ножем ОСОБА_29 , тримав йому біля горла ножа, бо він хотів у ОСОБА_27 забрати ножа.
Пояснення потерпілих і свідків також підтверджуються :
- протоколами проведення слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_20 , свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_26 , під час яких вони надали пояснення, аналогічні тим, що були надані ними під час судового розгляду (т.1 а.с.195-206,217-223, 245-249, т.2 а.с.24-36);
- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_21 , під час якого той пояснив та показав як ОСОБА_30 схопив за одяг ОСОБА_31 та кинув його на прилавок, як він втрутився в конфлікт, щоб забрати у ОСОБА_6 сумку, як забрав її та відбіг, куди і як наніс ОСОБА_30 удари ножем ОСОБА_24 в тулуб та по руках, як ОСОБА_30 погрожував йому, приставлячи ніж до голови (шиї), щоб забрати сумку (т.1 а.с.207-216);
- протоколом проведення слідчих експериментів зі ОСОБА_32 , під час яких той пояснив та показав як він тримав ніж перед нанесенням удару ОСОБА_24 , в яку ділянку тулубу він наніс удар, прилавок, який вони завалили разом з ОСОБА_33 , як його тримав та бив ОСОБА_11 , як він дістав ніж з правої кишені своїх штанів і як наніс йому удар ножем, як намагався відібрати сумку у ОСОБА_34 та направляв в його бік ніж (т.2 а.с.1-6,7-23).
Що стосується доводів обвинуваченого про те, що потерпілими йому були нанесені тілесні ушкодження, вибито зуби та поламаний ніс, то вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме довідкою з КЗ «Софіївської центральної районної лікарні» про те, що ОСОБА_6 в період часу з 01.07.2015 року по 31.12 2015року за медичною допомогою з приводу тілесних ушкоджень до медичного закладу не звертався, а також, в матеріалах кримінального провадження, є висновок судово-медичної експертизи №1556 від 04.07.2015 року, в якому зазначено, що будь-яких об`єктивних ознак, які могли б свідчити про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виявлено (т.1 а.кп.89-90).
Всі пояснення потерпілих і свідків узгоджуються між собою, не містять суперечностей та протиріч і обґрунтовано були прийняті до уваги судом.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вказує, що судові засідання проводились за відсутності його захисника, а також те, що він був видалений із зали суду і не міг задавати питання свідкам і потерпілим. Однак , ці обставини спростовуються технічним записом та журналами судових засідань, з яких вбачається, що захисник обвинуваченого ОСОБА_7 була присутня на всіх судових засіданнях (т.3 а.кп. 130-131, 143, 150, 155-157, 168, 177, 179).
Ухвалою суду на підставі ст.330 КПК України, обвинувачений був видалений із зали суду на весь час судового розгляду, так як порушував порядок, поводив себе зухвало, викрикував, лаявся, погрожував розправою потерпілим та свідкам під час їх допиту і після неодноразового попередження (т.3 а.кп.99,108) про можливість видалення із зали суду продовжував аналогічні дії.
Пояснення потерпілих та свідків, письмові докази безспірно свідчать про те, що 08.02.2015р. ОСОБА_6 спричинив легкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 , що також підтверджено висновком судово-медичної експертизи №342 від 18.02.2015 року, яким встановлено, що потерпілій ОСОБА_9 були нанесені легкі тілесні ушкодження, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Ушкодження у вигляді синця обличчя та садна правого ліктьового суглоба, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею і давність виявлених ушкоджень може відповідати 08.02.2015 року (т.1 а.кп.14-15).
Судом першої інстанції також на підставі сукупності доказів було встановлено, що 03.07.2015р.., ОСОБА_6 знаходячись в приміщені магазину, поводив себе зухвало, нахабно, на законні вимоги ОСОБА_20 покинути приміщення магазину відповів відмовою та спровокував бійку, під час якої завдав ОСОБА_20 тяжкі тілесні ушкодження, погрожував ОСОБА_21 вбивством, який реально побоювався погрози, так як ОСОБА_6 приставляв до його голови ніж.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1839 від 04.09.2015 року у ОСОБА_20 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини ліворуч в проекції 9-го ребра з пораненням міжреберної артерії, що ускладнилось розвитком гемотораксу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; та двох різаних ран тильної поверхні лівої кисті довжиною 2,0 та 3,0 см які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів (т.1 а.с.131-133).
На думку колегії суддів, сукупності викладених у вироку доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129, ч.4 ст.296 КК України, навіть при невизнанні обвинуваченим своєї вини.

Докази, які б викликали сумнів в об`єктивності показань допитаних в суді потерпілих та свідків відсутні. Натомість, докази, зібрані по кримінальному провадженню, є достовірними, допустимими і достатніми. Ніяких даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом або сфальсифіковані,про що зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений, не встановлено.

З огляду на наведене, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого про непричетність до інкримінованих злочинів, суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно, неупереджено дослідив наявні в матеріалах провадження докази, дав належну оцінку зібраним доказам і на цих підставах прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення, за наведених у вироку обставин, ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129, ч.4 ст.296 КК України та належним чином вмотивував і обґрунтував прийняте рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мали значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, врахував сукупність всіх обставин вчиненого діяння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом досліджені всі обставини які могли мати значення для справи. Неповноти, істотних порушень в ході судового слідства вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вироку, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора та апеляційної скарги захисника обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то їх слід визнати обґрунтованими.

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається, відповідно до п.4 ч.1 ст.413 КПК України, призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону.

Судом першої інстанції не було враховано, що санкцією ч.1 статті 129 КК України передбачено покарання у вигляді арешту на строк до 6 місяців або обмеження волі на строк до 2 років.

Однак, суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.129 КК України застосував до нього покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, яке не передбачено наведеною санкцією статті, через що допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої в частині того, що вирок не відповідає вимогам справедливості та при його винесенні суддею не вмотивовано з яких підстав, засудженого покарано фактично на максимальний термін ув`язнення, передбачений санкцією інкримінованих статей.
З вироку суду вбачається , що вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню, а саме: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, два з яких є тяжкими,особу обвинуваченого, який не розкаявся в скоєному, раніше судимий за скоєння тяжкого злочину (т.2 а.кп.132-135), під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т.2 а.кп.141).

Суд врахував також думку потерпілих, які просили суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_6 . Пом`якшуючих обставин судом не виявлено, обтяжуючими є вчинення злочину щодо особи похилого віку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.кп.17) та рецидив злочинів (т.2 а.кп.133-134,148-152). За місцем відбування покарання, звідки ОСОБА_6 звільнився 20.03.2014р., та за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка ніде не працює, зловживає спиртними напоями, конфліктний, жорстоко поводиться з батьками (т.2 а.кп.131,145,146).
При обрані строку покарання суд врахував характеристики обвинуваченого, які свідчать про його агресивну поведінку, пояснення свідків, вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31.07.2007 р., яким його засуджено за частиною 2 ст.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого), що свідчать про його підвищену громадську небезпеку, тому враховуючи всі обставини провадження у сукупності, суд першої інстанції визнав їх достатньою підставою для призначення обвинуваченому суворого покарання, у межах максимальної санкції тієї частини статті КК України, яка є найтяжчою.
З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки він є правильним та ґрунтується на вищенаведених обставинах, що були судом досліджені та вірно оцінені, а призначене обвинуваченому покарання є справедливим за видом та розміром, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, в частині скасування вироку суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, внаслідок його суворості.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000081 відносно ОСОБА_6 , визнаного винним та засудженого за ч.1 ст.121, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129, ч.4 ст.296 КК України змінити.
Призначити ОСОБА_6 покарання:
- за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років,
- за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт строком на двісті годин,
- за ч.1 ст.129 КК України у виді обмеження волі строком на два роки,
- за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Відповідно до ст. 70 КК України остаточно призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на вісім років.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 04 липня 2015 року, до дня набрання вироком законної сили 20 грудня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4