Справа № 306/1936/15-к
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

15.09.2016 м. Ужгород
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , (зареєстрований по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, неодружений, раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки, з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не застосовувався.
Речові докази, які зберігаються у спецпакетах №№ 1141451, 0176650 залишено при справі.
Цивільний позов не заявлено.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності тяжкості злочину призначеного судом покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, внаслідок його дій двоє осіб отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, крім того обвинувачений після скоєння ДТП втік з місця події і залишив потерпілих в небезпечному для життя стані у нічний час на безлюдній вулиці. Зазначає, що суд при постановленні рішення належним чином не вмотивував свій висновок щодо звільнення обвинуваченого від основного та додаткового покарання.
Заслухавши доповідь судді про зміст оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги; промову прокурора про задоволення апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого та його захисника та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , про залишення вироку без зміни; виступи сторін в судових дебатах; останнє слово обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані об`єктивно і правильність їх встановлення ніким із учасників кримінального провадження не оспорюється. Висновки про винуватість ОСОБА_7 при вказаних у вироку обставинах ґрунтуються на доказах, досліджених та оцінених у відповідності до вимог ст.94 КПК України. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. Кваліфікація вчиненого ні захистом, ні обвинуваченням не оскаржуються.
Суд вважає встановленими фактичні обставини, зазначені у вироку суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Як убачається з матеріалів справи, при прийнятті рішення судом першої інстанції про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК України, судом було в достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу засудженого. Зокрема, те, що злочин ОСОБА_7 вчинено з необережності, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується в цілому позитивно. Обтяжуючі покарання обставини судом не встановлено.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, обвинувачений добровільно частково відшкодував та продовжує відшкодовувати заподіяну ним потерпілим матеріальну шкоду, що стверджено поясненнями представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 безпосередньо в апеляційній інстанції та письмовою заявою потерпілої ОСОБА_9 про необхідність залишення без змін рішення суду першої інстанції.
За наведених обставин висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування ним покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є достатньо мотивованим.
Разом з тим, при звільненні ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням судом першої інстанції було допущено неправильне застосування кримінального закону.
Згідно з вимогами ст.77 КК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, їй можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", судам необхідно мати на увазі, що ч.1 ст.75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.
Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання цією нормою закону не допускається. Додаткове покарання у даному випадку підлягає реальному виконанню відповідно до вимог ст. 77 КК України, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Однак, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного йому покарання, суд першої інстанції не зазначив у вироку від відбування якого саме покарання (основного чи додаткового) було звільнено обвинуваченого.
Отже, доводи апеляційної скарги прокурора в частині неогрунтованого звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання на підставі ст.75 КК України апеляційний суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
В іншій частині апеляційна скарга прокурора є необгрунтованою і задоволенню не підлягає.
За викладених обставин вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням цим судом кримінального закону, з постановленням апеляційним судом нового вироку.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд приймає до уваги, що судом першої інстанції дотримано вимоги ст.65 КК України в частині призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та наявності законних підстав для звільнення його від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України.
Разом з тим, на думку апеляційного суду, з урахуванням обставин справи, наслідків кримінального правопорушення у виді заподіяння одному з потерпілих тяжких тілесних ушкоджень, а іншому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення керування транспортними засобами на певний строк.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та часткове відшкодування заподіяної шкоди, а також дані про особу ОСОБА_7 раніше не судимий, є молодим за віком, позитивно характеризуються, колегія суддів вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та звільнити його від відбування основного покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України з покладенням передбачених п.п.2,4 ч.1 ст. 76 КК України обов`язків. З метою запобігання вчинення нових злочинів призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, апеляційний суд Закарпатської області
у х в а л и в :
Апеляцію заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Свалявського районного суду від 24 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком на три роки.
На підставі п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчій інспекції.

В решті вирок Свалявського районного суду від 24 лютого 2016 року залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом одного місяця з моменту проголошення вироку.

Судді :