АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судових засідань ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між апеляційним судом Чернівецької області та Сокирянською ВК № 67 ВДПС України у Чернівецькій області матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2016 року,
за участю: прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_5 , представника КВІ ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про можливість заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, -
засудженого вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 17.11.2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 10 (десять) місяців.
На вказану ухвалу суду 1-ї інстанції, засудженим ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, у якій він просить апеляційний суд переглянути ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2016 року та застосувати до нього ст. 82 КК України. При цьому, в апеляційній скарзі

Єдиний унікальний № 722/1992/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
Провадження № 11-кп/794/414/16 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 82 КК України (ч. 2 ст.185 КК України)
засуджений посилається на те, що рішення районного суду є необґрунтованим, оскільки в повній мірі не взято до уваги те, що він є єдиним годувальником своєї сім`ї, на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, його медичне, психологічне та матеріальне становище.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваної ухвали суду та доводи апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на обставини в ній зазначені, думку представника КВІ ОСОБА_7 , який вважає, що засуджений ОСОБА_5 протягом строку відбування покарання не довів, що став на шлях виправлення, прокурора, який просив суд залишити ухвалу районного суд без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, на підставі наступного.
Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні не відбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Становлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправній установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.

Ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 засуджений:
- вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09.06.2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
- вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 17.11.2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 10 (десять) місяців.
На час розгляду клопотання ОСОБА_5 відбув більше половини строку призначеного покарання.
Суд першої інстанції, розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_5 про можливість заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, враховуючи вимоги ст. 82 КК України, відмовив у її задоволенні, оскільки прийшов до висновку, що засуджений за час відбування покарання своєю поведінкою не довів свого виправлення.
З таким рішеням погоджується й колегія суддів.
Як вбачається зі змісту характеристики на засудженого з СВК-67 від 27 жовтня 2016 року, ОСОБА_5 25.07.2015 року прибув до СВК № 67. У період відбування покарання у випраній колонії не заохочувався.
Крім цього, по прибуттю до установи і до жовтня 2015 року до оплачуваної суспільно-корисної праці не залучався, до адміністрації колонії з приводу працевлаштування не звертався. У жовтні 2015 року був працевлаштований днювальним автотранспортного цеху. З покладеними на нього обов`язками намагався справлятись. З листопада 2015 року і по даний час до будь-яких оплачуваних робіт не залучається у зв`язку із стійким небажанням працювати.
Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконання покарань виконує неохоче. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує, реагує на них посередньо.
Відповідно до ст. 123 КВК України особисту участь в програмах диференційованого виховного впливу не приймає.
Згідно з довідки про заохочення засудженого ОСОБА_5 , останній жодного разу не заохочувався.
Як вбачається з виписки з Протоколу № 1 від 04.01.2016 року комісія з оцінки ступеню виправлення засуджених зробила висновок про те, що засуджений станом на 04.01.2016 року не став на шлях виправлення (а.о.с. 38).
Крім того, згідно протоколу № 2/16 року від 28.01.2016 року засідання комісії колонії № 67 з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст. 81 КК України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), про переведення засуджених на підставах, встановлених ч. 1, 3 ст. 101 КВК України, комісія прийняла рішення відмовити в переведенні до дільниці соціальної реабілітації, як особі, яка не довела, що стає на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів, проаналізувавши поведінку засудженого

за весь період перебування його у місцях позбавлення волі, дослідивши вказані обставини та матеріали справи, вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_5 пільги у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки він не довів свого виправлення під час відбування покарання.
Що ж до тверджень автора апеляційної скарги про необґрунтованість ухвали місцевого суду, то колегія суддів вважає, що стан його здоров`я та наявність малолітніх дітей у сукупності із даними про особу засудженого не вказують на його виправлення і можливість застосування до нього процедури, передбаченої ст. 82 КК України.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи також не є такими, які можуть бути взяті до уваги для застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 немає, а рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2016 року є законним та обґрунтованим.
Порушень кримінального процесуального та кримінального законів під час розгляду клопотання про можливість заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, судом першої інстанції, які могли б істотно вплинути на висновок суду та давали підстави для скасування ухвали районного суду, колегією суддів не встановлено.
На підставі наведеного, керуючись ст. 82 КК України, ст. 404, 407, 419, 537 та 539 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2016 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про можливість заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі без зміни.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя