АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 621/2904/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2237/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти життя та здоров`я особи
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_7 засуджена за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років в кримінально-виконавчій установі з конфіскацією всього належного їй майна.
Згідно вироку, 17.07.2015 року близько 09.00 години ОСОБА_9 після вживання спиртних напоїв прибув до місця проживання його знайомого ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 , в якого на той час на огороді працювала ОСОБА_7 співмешканка ОСОБА_9 .. Через пляшку горілки між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 ножем, який мала при собі і обробляла ним огородину, навмисно нанесла не менше двох ударів в область обличчя та грудної клітки ОСОБА_9 . В результаті зазначених злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №203-3м/15 від 16.10.2015 року заподіяно тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої різаної рани зовнішнього носу, рваної рани верхньої губи справа, непроникаючі рани правої половини грудної клітки, які в сукупності, так і кожне окремо, за ступенем тяжкості відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоровя (згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року), проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітки, що ускладнилися у своїй течії розвитком правостороннього пневмоторекса, що за ступенем тяжкості кваліфікується як ТЯЖКЕ тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року).
З метою реалізації свого злочинного умислу у той же день близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , озброївшись ножем, який мала при собі, через вхідні двері зайшла до приміщення вищезазначеного кафе, де, тримаючи ніж у руці, стала погрожувати бармену зазначеного кафе ОСОБА_11 його застосуванням, чим подавила волю останньої, а саме в цей час підійшла до барної стійки кафе, зі стелажів якої забрала дві пляшки коньяку ТМ «Болград», вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 118 від 16.10.2015 року 130 грн.00 коп. кожна, які належать ОСОБА_12 , тим самим заволоділа чужим майном, чим спричинила потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 260 грн. Заволодівши чужим майном ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникла.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , погодившись із кваліфікацією за ч.1 ст. 121 КК України, просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 187 КК України та з урахуванням цього скасувати вирок в частині призначеного покарання та призначити її підзахисній мінімальне покарання за кожний злочин, зменшивши остаточне покарання. Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої а також що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Так, потерпілі і свідки вказували , що вхід у кафе для відвідувачів був вільний, барні двері відкриті, а тому ніякого проникнення у приміщення з боку обвинуваченої не було. Мінімальний розмір покарання, передбаченого санкціями відповідних статей КК України необхідно обрати, виходячи із конкретних обставин та незначних шкідливих наслідків. Зокрема треба врахувати, що потерпілий ОСОБА_9 не заперечував , що був ініціатором конфлікту з ОСОБА_7 , а також що після надання медичної допомоги добре себе почував і був працездатний. Під час дебатів обвинувачена заявила про щире каяття, але суд не врахував цю обставину пом`якшуючою.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 також просить вирок скасувати через неправильну кваліфікацію її дій та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість та пом`якшити призначене їй покарання. Зазначає, що судом не було враховано жодних обставин, які суттєво пом`якшують покарання, хоча вона щиро розкаялась, частково визнала свою вину, повернула потерпілій майно. Кваліфікуючи її дії за ч. 3 ст. 187 КК України суд не взяв до уваги, що вона не мала наміру здійснити розбійне заволодіння майном, доступ в кафе був вільний, а ніж вона витягла у відповідь на погрози з боку потерпілої ОСОБА_11 , проте нікого при цьому ним не вдарила та не підрізала. Суд не надав також належної оцінки хуліганським діям потерпілого ОСОБА_9 , від яких вона була змушена захищатись, що і призвело до заподіяння потерпілому тілесних пошкоджень. Але ці пошкодження не були досить серйозними для нього. Суд залишив поза увагою наявність у неї матері похилого віку, молодшої доньки, яка перебуває в інтернаті.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, які наполягали на задоволенні їхніх апеляційних скарг з наведених підстав та просили пом`якшити покарання, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вважаючи безпідставними доводи апеляцій, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до положень ст.. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та повторно досліджує обставини, встановлені під час кримінального провадження, та досліджує докази , що не досліджувались судом першої інстанції , у випадках , визначених цією статтею. Підстав для повторного дослідження обставин, встановлених судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив обставини справи і дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_7 в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження за ч.1 ст. 125 КК України. Як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді обвинувачена заперечувала небезпечність для життя потерпілого ОСОБА_9 заподіяних нею тілесних ушкоджень, що спростовується висновками судово-медичної експертизи ( первинної та додаткової).
Суд правильно встановив обстановку подій, поведінку потерпілого та обвинуваченої , спрямованість умислу обвинуваченої, інтенсивність та характер її дій , які свідчать про відсутність реального посягання з боку потерпілого. Допитаний судом ОСОБА_9 пояснив, що під час сварки з ОСОБА_7 через горілку він замахнувся на неї копаницею і в той же час отримав спочатку один удар ножем в обличчя, а коли нахилився, відчув біль від інших ударів. Висновком судово-медичної експертизи №203-3м/15 встановлено декілька ран на обличчі потерпілого та непроникаюче поранення правої половини грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також тяжке тілесне ушкодження - проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітини, що у сукупності свідчить про нанесення йому декількох ударів ножем. Колегія суддів вважає , що за таких обставин положення про уявну самооборону щодо ОСОБА_7 не можуть застосовуватися.
Винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, підтверджується сукупністю встановлених та перевірених судом першої інстанції доказів, досліджених судом та приведених у вироку.
Так, потерпіла ОСОБА_11 , продавець-бармен кафе, дала суду покази, що ввечері 13 жовтня 2015 року близько 19-00 год до приміщення кафе «Берізка» забігла обвинувачена ОСОБА_7 із великим ножем і стала вимагати горілку. Злякавшись, вона побігла на кухню, а обвинувачена забігла за барну стойку, де почала розкидати пляшки, а потім схопила 2 пляшки коньяку та вибігла із приміщення.
Потерпіла ОСОБА_12 , приватний підприємець, дала покази суду, що крім кафе «Берізка» їй належить магазин. В той вечір обвинувачена спочатку заходила в магазин, де просила в борг горілку, але їй відмовили і тоді вже вона пішла до кафе. Зазначені обставини підтвердила в апеляційному суді і ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_13 , що працює кухарем в кафе, також підтвердила ту обставину, що ОСОБА_7 забігла до кафе із великим ножем в руках, яким погрожувала їх з ОСОБА_11 прирізати, якщо вони не дадуть їй спиртне, кидала в ОСОБА_11 пляшки а потім схопила дві пляшки коньяку та вибігла із ними.
Зазначені докази в своїй сукупності свідчать, що після відмови в наданні в борг горілки продавцем магазину, входження обвинуваченої в кафе з метою заволодіння майном шляхом погрози застосування насильства. Про це свідчать предмети майна, якими вона хотіла заволодіти, їх місцезнаходження за барною стойкою, мотив злочинної поведінки, характер , спосіб погрози ножем, стрімка тривалість та послідовність вчинюваних нею дій, чим підтверджується правильність кваліфікації таких дій як розбій, поєднаний з проникненням у приміщення. Колегія суддів вважає, що в даному випадку насильницьке вторгнення ОСОБА_7 в приміщення кафе з вільним доступом охоплювалось її умислом як дія.
Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 15.11.2012 року по справі №5-15 кс12, висновки якого є обов`язковими для всіх судів загальної юрисдикції відповідно до положень ст. 458 КПК України.
Виходячи із цього безпідставними є доводи апелянтів щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неправильну кваліфікацію дій обвинуваченої.
Як вбачається із вироку, покарання ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочинів, даних про її особу, непрацюючу, раніше судиму за умисне вбивство, негативну характеристику за місцем проживання.
В якості обтяжуючої обставини суд правильно визнав скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Судом не встановлено пом`якшуючих обставин. Доводи апелянтів про щире каяття обвинуваченої спростовуються відсутністю належної критичної оцінки нею своїх дій та запереченням вини.
Відомості про сімейні обставини - наявність престарілої матері та доньки, що перебуває в інтернаті, не підтверджують їх перебування на утриманні обвинуваченої, яка ніде не працює, та жодним чином не пом`якшують злочинність її дій.
З огляду на все вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом покарання відповідає засадам законності , справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому немає підстав вважати його явно несправедливим за своїм видом та розміром через суворість.
Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.
Керуючись: ст.ст.404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_14 та її захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 24 травня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування під вартою з 16.10.2015 року по 29.11.2016 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий-суддя:
Судді: