Апеляційний суд Рівненської області
____________________________________________________копія:___
У Х В А Л А
Іменем України
05 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції) матеріали судового провадження за клопотанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мислів, Калуського р-ну, Івано-Франківської обл., проживаючого по АДРЕСА_1 , засудженого вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2014 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування призначеного покарання;

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2017 року, -

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника ДУ «Катеринівська ВК (№46)» - ОСОБА_7 ;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2017 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою його клопотання задовольнити та звільнити умовно-достроково від призначеного покарання.

Згідно ухвали суду, у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах особової справи засудженого матеріали свідчать про те, що ОСОБА_4 є працевлаштованим у ДОЦ-2, до роботи ставиться старанно, однак, відповідно до довідки про виконання ним норми виробітку у 2016 році, норма виробітку у більшості місяців становила -"0". З довідки про наявність стягнень та заохочень вбачається, що за час відбуття покарання засуджений мав стягнення за зберігання заборонених предметів. З цього факту та з урахуванням того, що заохочень за час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 також не мав суд зробив висновок, що він є злісним порушником установленого порядку відбування покарання.

В обгрунтування заявлених вимог апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_4 вказує, що ухвала є незаконною, матеріали судового провадження оцінені судом відносно нього поверхнево та не може зрозуміти, з яких підстав суд відмовив у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення. Зокрема зазначає, що він довів своє виправлення, до роботи, всупереч висновкам суду, ставиться старанно, на підтвердження чого додає документи з ДУ «Катеринівська ВК (№46)», зокрема про його заохочення та інші характеризуючі дані.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_4 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення ухвали без змін, пояснення представника ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)», який підтримав апеляційну скаргу засудженого та просив звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання умовно-достроково, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням ОСОБА_4 , дослідивши особову справу на засудженого ОСОБА_4 , надану представником ДУ «Катеринівська ВК» суду апеляційної інстанції в судовому засіданні та, обговоривши доводи клопотання засудженого щодо його умовно-дострокового звільнення, зокрема й доводи апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У ході апеляційного розгляду матеріалів судового провадженя за клопотанням засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції вищевказаних норм кримінального процесуального закону дотримався не в повній мірі, оцінку всім доводам засудженого та доказам не дав.
Наданими суду апеляційної інстанції представником державної установи «Катеринівська виправна колонія (№46)» (далі ДУ «Катеринівська ВК») матеріалами особової справи на засудженого ОСОБА_4 підтверджується, що сукупність доказів, тобто характеризуючих даних на засудженого, що містяться у ній, повністю спростовують висновки суду, а поведінка засудженого за час перебування в установі відбування покарань свідчить про виправлення та перевиховання останнього та надає підстави суду апеляційної інстанції звільнити ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
Представник ДУ «Катеринівська ВК», який є безпосереднім начальником засудженого, як при розгляді справи в суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги, не заперечував проти поданого клопотання, зазначаючи, що засуджений дійсно є працевлаштованим, характеризується як неконфліктна особа та, на його думку є всі підстави для його звільнення умовно-достроково.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2014 року, за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 (який, згідно ст.12 КК України є тяжким), з урахуванням ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, за умисний тяжкий злочин.
Засуджений ОСОБА_4 , станом на день подання клопотання до суду, відбув дві третини строку, призначеного йому судом покарання, тому він має право подавати таке звернення до суду, згідно вищевказаної загальної норми кримінального закону.
Однак, відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Пленум Верховного Суду України у Постанові №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, у пункті 2 цієї Постанови роз`яснив судам, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, відповідно до наявних в матеріалах особової справи засудженого матеріалів, ОСОБА_4 у ДУ «Катеринівська ВК» працевлаштований, а саме у ДОЦ-2 і до роботи ставиться старанно, наданий для роботи інструмент підтримує в робочому стані, характеризується на виробництві лише з позитивної сторони.
З характеризуючих даних на засудженого ОСОБА_4 також вбачається, що за час перебування в установі, вцілому, режим відбування покарання засуджений не порушував, навчається, у навчальному центрі Катеринівської ВК здобув професію "верстатник деревообробниїх верстатів", мав заохочення за сумлінне ставлення до праці, по відношенню до засуджених не конфліктний, з представниками адміністрації ввічливий, до виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, підтримує зв`язки з рідними.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив із наявності у ОСОБА_4 одного стягнення за зберігання заборонених предметів, відсутності у матеріалах особової справи клопотань про заохочення з боку адміністрації колонії та відсутності, згідно довідки про виконання норми виробітку у 2016 році, норми такого виробітку у більшості місяців у цьому році, що на думку суду, свідчило про те, що засуджений ОСОБА_4 , у відповідності до ст.133 КВК України, є злісним порушником установленого порядку відбування покарання.
В ході співставлення усіх, наявних у матеріалах справи доказів і характеризуючих особу ОСОБА_4 даних, як позитивних, так і негативних, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого про в умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а ОСОБА_4 , за час відбування покарання, все ж таки, довів своє виправлення та заслуговує на застосування до нього положень ст.81 КК України.
Висновок суду про те, що засуджений вважається таким, що не заслуговує на застосування відносно нього пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, оскільки не є таким, що довів своє виправлення, згідно досліджених судом першої інстанції опитувального листа керівників служб установи та витягу із протоколу засідання комісії №03 від 15 лютого 2017 року, на думку колегії суддів, не може бути покладений в основу відмови в задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення, так само, як і невиконання ОСОБА_4 норми виробітку на працевлаштуванні. Щодо невиконання норм засудженим норм виробітку у 2016 році, то представник ДУ "Катеринівська ВК пояснив, що робота його не була пов"язана з роботою, яку можна нормувати.
Згідно п.4 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Колегією суддів при розгляді судового провадження за апеляційною скаргою засудженого та, приймаючи рішення про скасування ухвали суду першої інстанції, в першу чергу враховуються, надані у судовому засіданні представником ДУ «Катеринівська ВК» пояснення, який підтримав клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування призначеного покарання та надані представником колонії суду апеляційної інстанції матеріали особової справи на засудженого.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу засудженого слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_4 , звільнивши його умовно-достроково від відбування призначеного судом покарання.
На підставі наведеного, керуючись ст.81 КК України; ст.ст. 404, 405, п.4 ч.2 ст.407, ст.ст. 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 умовно-достроково на невідбуту частину покарання, призначеного йому вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2014 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, умовно-достроково на невідбутий строк.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя- доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1