Справа № 414/1217/14-к
Провадження № 11-кп/782/160/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області матеріали кримінального провадження № 0000487 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_6 , поданими на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 17 березня 2017 року,

встановила:
Оскаржуваним вироком

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кремінна Луганської області, має громадянство України, пенсіонер, раніше не засуджений, зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7(сім) років, із конфіскацією 1/4 частини майна, що належить йому на праві власності.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений у вигляді особистого зобов`язання.

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кремінна Луганської області, має громадянство України за народженням, освіта відсутня, не працює, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше засуджений:

1) 01 березня 2013 року вироком Кремінського районного суду Луганської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, які відбув 03 липня 2013 року;

2) 27 вересня 2013 року вироком Кремінського районного суду Луганської області за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, які відбув 24 січня 2014 року,

мешкає у АДРЕСА_2 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією 1/4 частини майна, що належить йому на праві власності.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишений у вигляді особистого зобов`язання.

Початок обчислення строку покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначений судом з дня їх фактичного затримання; зараховано у строк покарання термін знаходження обох обвинувачених під вартою з 23 серпня 2016 року по 02 листопада 2016 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України: з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення дактилоскопічних експертиз №451/157 та №450/156 від 02 червня 2014 року та балістичної експертизи №375/1 від 25 червня 2014 року .

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 22 травня 2014 року приблизно о 21 годині перебували на узбіччі дороги в районі торгівельного павільйону «Ромашка» буд. АДРЕСА_3 , де вживали спиртні напої разом з малознайомими їм ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у яких ОСОБА_7 раніше за допомогою пневматичного пістолету «EKOL PUTHON № 2.5» вимагав надати документи, що посвідчують їх особу.

Під час вживання спиртних напоїв спочатку у ОСОБА_8 , а потім у ОСОБА_7 , виник злочинний намір, спрямований на скоєння розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 .

Реалізуючи його, ОСОБА_8 став погрожувати ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пістолетом та забороняв їм відходити від місця спільного вживання спиртних напоїв. В цей момент ОСОБА_6 зателефонували на його мобільний телефон «Nokia-навігатор» і ОСОБА_7 заволодів ним, спричинивши потерпілому шкоду у розмірі 400 грн. Вказаний телефон він потім кинув на землю.

Усвідомлюючи небезпеку для свого здоров`я, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запросили обвинувачених до себе додому для продовження вживання спиртних напоїв, на що останні погодилися та всі разом пішли в напрямку житла ОСОБА_6 .

Поблизу буд. АДРЕСА_4 ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням пістолету, став вимагати у ОСОБА_6 грошові кошти і, отримавши відмову, здійснив постріл у ліве плече потерпілого.

Коли ОСОБА_6 присів, ОСОБА_8 заволодів його грошима у сумі 1121 грн., витягнувши їх з кишені штанів. В результаті пострілу ОСОБА_6 були заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді кульового поранення задньої поверхні грудної клітини зліва.

Потім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 декілька разів вдарили ОСОБА_6 в область сідниць та попереку та відправили його шукати ОСОБА_13 , яка тим часом покинула місце події.

ОСОБА_12 просила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відпустити її додому і стала відходити від них. Бажаючи цьому перешкодити, ОСОБА_8 здійснив постріл у праву ногу потерпілої, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Після чого ОСОБА_8 обхопив потерпілу за шию правою рукою, у якій знаходився пістолет, та почав погрожувати здійснити постріл.

Одночасно ОСОБА_7 заволодів пакетом із особистими речами та гаманцем ОСОБА_12 вартістю 12 грн. 50 коп., в якому знаходилися 550 грн., що належали ОСОБА_6 .

Під час розслідування та розгляду справи обвинувачені добровільно відшкодували потерпілим як матеріальну так і моральну шкоду.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинувачених та доведеність їх вини, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість.

Вказує, що під час призначення покарання судом не у повній мірі враховано суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили тяжкий злочин, спрямований на заволодіння майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я.

Зазначає, що при визначенні суспільної небезпечності злочину судом не надано належну оцінку способу, обставинам та знаряддю вчинення злочину, а саме, що обвинувачені вчиняли злочин у стані сильного алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб, знаряддям вчинення злочину є пістолет марки «EKOL PUTHON № 2,5», крім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наносили потерпілому ОСОБА_6 удари ногами в область сідниць та попереку.

Звертає увагу, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні вину не визнали, наполягали на тому, що не брали грошові кошти у потерпілих.

Також вважає, що судом недостатньо враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за злочини проти здоров`я, а саме за ч.2 ст.125 КК України.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати як незаконний та необґрунтований.

Вважає, що суд постановив вирок, не спираючись на докази, які б прямо вказували на причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Впевнена, що суд не вжив заходів для усунення розбіжностей в матеріалах справи та в показах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , під час розгляду справи упереджено ставився до наданих потерпілим ОСОБА_6 показань; не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_14 щодо відсутності насильницьких дій або погроз на адресу свідка та потерпілих з боку ОСОБА_15 .

Зазначає, що суд, всупереч висновку балістичної експертизи, визнав знаряддя вчинення злочину - пістолет марки «EKOL PUTHON №2,5» вогнепальною зброєю, а також необґрунтовано зробив висновок, що ОСОБА_7 під час сварки між потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , здійснив постріл у потерпілого.

Водночас захисник не погоджується із визначеною судом юридичною кваліфікацією дій свого підзахисного за ч.2 ст. 187 КК України і вважає, що дії ОСОБА_7 повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст. 296 КК України.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 також просить про скасування вироку суду та виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обґрунтовує це тим, що ОСОБА_7 непричетний до скоєння злочину, не приймав участь у розбійному нападі , а, навпаки, відібрав у ОСОБА_8 свій пневматичний пістолет.

Він у повному обсязі відшкодував завдану матеріальну шкоду, вартість розбитого телефону, та повністю фінансував витрати на лікування.

Пояснює, що суд під час розгляду справи здійснював на нього психологічний тиск, залякував кримінальною відповідальністю за неправдиві покази.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу захисника у повному обсязі викладених у ній доводів,

прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , яка підтримала у повному обсязі апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 та заперечувала проти задоволення апеляційних вимог захисника ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які просили залишити вирок суду щодо ОСОБА_8 без змін,

переглянув матеріали кримінального провадження у межах поданих апеляційних скарг сторін та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Провина ОСОБА_18 та ОСОБА_8 , підтверджена сукупністю зібраних по справі доказів, які були безпосередньо оголошені та досліджені у судовому засіданні, належним чином проаналізовані, умотивовані наявними по справі доказами та викладені у вироку суду, зокрема,

даними протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.05.2014 року ( а.п.11-15, 43-46, 47-49 т.1) потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , які передали працівникам правоохоронних органів пошкоджену одежу із слідами злочину та внесення зазначених потерпілими відомостей про скоєння щодо них розбійного нападу ОСОБА_15 та ОСОБА_17 до ЄРДР;

даними протоколу огляду місця події від того ж дня, 23.05.2014 року,( а.п. 3-9), які свідчать про те, що на ділянці місцевості по вул. Красноармійській м. Кремінної Луганської області знайдені та вилучені речі потерпілої ОСОБА_12 : взуття, паспорт, одежа та гаманець;

висновками судово-медичних експертиз ( а.п. 13-14, 18, 143-144, 147-148), які свідчать про те, що потерпілій ОСОБА_12 були завдані тілесні ушкодження у вигляді кульового поранення та крововиливу у задню поверхню правого стегна, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

потерпілому ОСОБА_6 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді кульового поранення задньої поверхні грудної клітини ліворуч, які спричинили короткочасний розлад здоров`я;

даними протоколів упізнання від 23.05.2017 року ( а.п.87-89,90-92), відповідно до яких ОСОБА_6 та ОСОБА_12 упізнали ОСОБА_18 та ОСОБА_8 як осіб, які 22 травня 2014 року спричинили їм кульові поранення та заволоділи речами і грошима;

протоколом огляду від 22 травня 2017 року ( а.п. 66-69 т.1), відповідно до даних якого у ОСОБА_7 вилучений пістолет, який, згідно висновку експерта, не є вогнепальною зброєю, але придатний до стрільби та стріляє патронами Флобера калібру 4 мм ( а.п. 131-134);

протоколом слідчого експерименту від 04 червня 2014 року, під час проведення якого потерпілий ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_12 пояснили та показали, за яких обставин щодо них був скоєний злочин ( а.п. 168-173);

оголошеними у судовому засіданні показами потерпілої ОСОБА_12 ( яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), відповідно до яких 22.05.2014 року вона вживала спиртні напої разом із ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , і ОСОБА_17 з ОСОБА_15 , які приєднались згодом. ОСОБА_7 їх ображав, називав сепаратистами, а ОСОБА_17 погрожував пістолетом.

Вони змушені піти додому, але обвинувачені наздогнали їх і ОСОБА_17 тримав направлений у їх бік пістолет. Почалась сварка між ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , пролунав постріл. ОСОБА_14 втекла, а ОСОБА_15 з ОСОБА_17 почали бити ОСОБА_20 по спині та сідницям.Вона просила обвинувачених відпустити її, але ОСОБА_17 завадив їй піти та вистрелив у ногу і приставив пістолет до шиї. Тим часом ОСОБА_15 забрав її речі, гаманець із грошима ОСОБА_16 та сумку ОСОБА_14 ;

показами у суді свідка ОСОБА_13 , яка надала аналогічні покази у частині підтвердження спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 . Зазначила, що ОСОБА_7 вимагав від них документів, які підтверджують їх особу. Намагаючись уникнути конфлікту, вона із ОСОБА_19 та ОСОБА_21 пішли додому, але обвинувачені їх наздогнали. Бєлашов здійснив постріл по ОСОБА_19 , той присів та наказав всім тікати. По дорозі вона ще чула постріли та голос ОСОБА_21 . Наступного дня дізналась про заволодіння речами ОСОБА_21 та грошима. Пітверджує також обставину побиття ОСОБА_16 обома обвинуваченими;

показами у суді свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 про те, що на подвір`я їх будинку увечері 22.05.2014 року забігла ОСОБА_12 із видимими саднами на тілі. Повідомила, що до неї застосували насильство і погрожували пістолетом. Згодом до паркану подвір`я підійшли ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , який тримав пістолет та намагався забрати ОСОБА_12 .Брайловська відібрала пістолет та віддала ОСОБА_25 ;

показами потерпілого ОСОБА_6 у частині того, що ОСОБА_17 під час розпивання спиртних напоїв та конфлікту вистрелив у нього після того, як він відмовився дати на вимогу гроші.

Таким чином, суд правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, у тому числі, і показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , який не визнав себе винним у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, обвинуваченого ОСОБА_8 , який визнав себе винним лише у частині спричинення потерпілому ОСОБА_6 та ОСОБА_12 кульових поранень , змінених показань потерпілого ОСОБА_6 про непричетність ОСОБА_7 до скоєння на нього розбійного нападу та спричинення тілесних ушкоджень, та, докладно мотивуючи свої висновки, надав правильну юридичну кваліфікацію діям обох обвинувачених за ч.2 ст. 187 КК України як розбійний напад, скоєний за попередньою змовою групою осіб.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про невраховану судом розбіжність між показами потерпілої ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_6 щодо подій 22.05.2014 року, яке вплинуло на правильність висновків суду про причетність ОСОБА_7 до скоєння зазначеного злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що протирічать зібраним по справі доказам.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, досліджені судом, потерпілий ОСОБА_6 разом із потерпілою ОСОБА_12 безпосередньо після скоєння злочину звернулись до правоохоронних органів із відповідними заявами про розбійний напад на них з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , надали одежу із слідами злочину, упізнали обох як осіб, що здійснили на них розбійний напад, стріляли та спричинили обом кульові поранення, били та відібрали гроші та особисті речі.

Ці показання потерпілих ( у тому числі, і ОСОБА_6 ) щодо хронології та обставин подій повністю узгоджуються із іншими доказами по справі: показаннями безпосередніх очевидців подій - свідка ОСОБА_26 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , висновками судово-медичних експертиз щодо локалізації тілесних ушкоджень та утворення їх від пострілів, знайденими речами потерпілої на місці злочину.

Такі обставини підтверджували у попередніх судових засіданнях у 2014-2015 рр і самі обвинувачені, щиросердно розкаявшись у скоєному, що у вироках судів розцінювалось як підстава можливості застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ст. 69 та 75 КК України.

Судом обґрунтовано та у відповідності до вимог діючого КПК оголошені, визнані одним із вирішальних та такими, що не суперечать сукупності інших доказів, покази потерпілої ОСОБА_12 , оскільки потерпіла померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і ця обставина унеможливлює отримати покази безпосередньо у судовому засіданні.

Всі зазначені вище показання свідків обвинувачені під час судового розгляду не заперечили та , разом із захисниками, не заявляли клопотань про їх недопустимість.

Матеріали провадження також свідчать про те, що потерпілим ОСОБА_6 згодом у судових засіданнях були змінені показання щодо причетності до злочину ОСОБА_7 з огляду на те, що обвинувачений відшкодував матеріальну шкоду, маєбездоганне минуле, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності і потерпілий не наполягав на суворому покаранні а, навпаки, просив ОСОБА_7 виправдати.

Виниклу таким чином розбіжність у показаннях потерпілих суд перевіряв і з висновками суду щодо бажання ОСОБА_6 таким чином допомогти ОСОБА_7 уникнути відповідальності за скоєне із особистих мотивів колегія суддів погоджується.

У апеляційній скарзі захисниці ОСОБА_10 , окрім викладених доводів про необхідність виправдання апеляційним судом ОСОБА_7 , порушується питання про необґрунтованість наданої судом юридичної кваліфікації дій її підзахисного за ч.2 ст. 187 КК України і правильність кваліфікації за ч.2 ст. 296 КК України.

Перевіривши доводи сторони захисту у цій частині, колегія суддів також не може з ними погодитись з огляду на те, що дії обох обвинувачених були узгодженими та сумісними: ОСОБА_7 , маючи при собі пневматичний пістолет, разом із ОСОБА_8 , обидва усвідомлюючи, що, погрожуючи його застосуванням та демонструючи цей предмет, вони досягнуть мети заволодіти майном та грошима потерпілих, переслідували ОСОБА_16 , ОСОБА_21 та ОСОБА_14 до місця їх проживання, де сумісно нанесли удари ОСОБА_6 , ОСОБА_8 поранив пневматичними кулями і ОСОБА_16 , і ОСОБА_21 , а ОСОБА_7 заволодів майном потерпілих.

Такі обставини свідчать про наявність у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вираженого мотиву, спрямованого на скоєння саме розбійного нападу, з метою заволодіння майном ОСОБА_6 та ОСОБА_12 та застосуванням щодо них насильства, небезпечного для життя та здоров`я.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи, відповідно до ст. 65 КК України, покарання ОСОБА_7 покарання у межах мінімального розміру санкції ч.2 ст. 187 КК України суд зазначив та врахував, що він уперше вчинив тяжке кримінальне правопорушення, досяг пенсійного віку, має позитивну характеристику з місця проживання.

Обставин, що пом`якшують покарання для ОСОБА_7 , суд не встановив; обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд зазначив про скоєння ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд врахував, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, пов`язані із насильством та завданням тілесних ушкоджень, скоїв тяжке умисне кримінальне правопорушення, має на утриманні дітей, задовільно характеризується за місцем мешкання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав часткове визнання ним своєї провини у скоєному; такими, що обтяжують скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Такий вид та розмір покарання колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обох обвинувачених та попередження скоєння ними нових злочинів.

Крім того, суд першої інстанції під час вирішення питань, пов`язаних із призначенням покарання, зазначив про те, що ухвалою апеляційного суду Луганської області від 28 липня 2015 року фактично визнана обґрунтованість застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вимог ст. 69 КК України з огляду на щиросердне каяття обох у скоєному та визнання провини

Після неодноразового скасування попередніх вироків Кремінського районного суду від 20.01.2015, 23.09.2016 року, під час нового судового розгляду справи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заперечували свою причетність до розбійного нападу, не визнаючи себе винними та надавали суду інші свідчення про обставини скоєння ними хуліганських дій.

Таким чином, наразі підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення обвинуваченим більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, у суду не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки, дійсно, вироком Кремінського райсуду Луганської області від 20.01.2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були засуджені за ч.2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, відповідно до чотирьох та п`яти років позбавлення волі, із звільненням їх від відбування покарання, згідно з ст. 75 КК України.

Підставою для такого рішення суд зазначав про визнання обома своєї провини, щиросердне каяття у скоєному та визнання своєї провини, бездоганне минуле пенсіонера ОСОБА_7 , наявність декілька утриманців у ОСОБА_8 , добровільне відшкодування ними завданої шкоди, прохання потерпілих про менш суворе покарання.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Луганської області від 28.07.2015 року вирок скасовано із одночасним зазначенням про необґрунтованість звільнення у порядку ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання та його м`якість.

Разом з тим, призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, незважаючи на апеляційні вимоги прокурора ( який, як свідчать зміст всіх апеляційних скарг сторони обвинувачення), погоджувався із застосуванням ст. 69 КК України лише щодо додаткового покарання у вигляді конфіскації майна), колегією суддів м`яким не визнано, з огляду на існування декількох, зазначених у вироку, пом`якшуючих обставин.

Під час нового судового розгляду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 провину у скоєному не визнавали, не розкаялись, зазначали про інші фактичні обставини щодо своїх дій, тому, суд обґрунтовано, на підставі сукупності наявних пом`якшуючих обставин, і призначив ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах санкції ч.2 ст. 187 КК України, а ОСОБА_8 - у межах, наближених до мінімальної межі санкції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 17 березня 2017 року, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винним та засуджені за ч.2 ст. 187 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.

У зв`язку із набранням вироку суду першої інстанції законної чинності скасувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та взяти обох під варту у залі судових засідань апеляційного суду Луганської області, та визначити початок строку відбування покарання з 12 липня 2017 року.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а для ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у той же строк та спосіб, починаючи з моменту отримання ними копії цієї ухвали.

Судді