Справа № 0907/1-65/2011
Провадження № 1/344/7/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 за ст.150-1 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 органом досудового слідства обвинувачується у використанні малолітнього сина ОСОБА_5 для заняття жебрацтвом, з метою отримання прибутку.

Кримінальна справа надійшла до суду 29 квітня 2009 року.

Постановами суду від 21 серпня 2009 року та від 11 серпня 2014 у зв`язку з неодноразовим неприбуттям підсудної для участі в судовому розгляді, підсудну ОСОБА_4 оголошено в розшук, судом направлялися численні нагадування щодо виконання вказаних постанов суду, проте вказана постанова залишилася не виконаною.

19 червня 2014 року та 13 червня 2016 року постановами суду відновлено провадження по даній справі, підсудна викликалася в судове засідання судовими повістками, здійснювався її примусовий привід, однак, підсудна в судові засідання не з`являлася, примусовий привід не був виконаний.

03.08.2016 року постановою суду, в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року, з метою перевірки і уточнення фактичних даних, одержаних у ході судового слідства, було доручено органу досудового слідства по даній кримінальній справі встановити місцеперебування та фактичного місця проживання підсудної ОСОБА_4 , встановлено строк виконання судового доручення до 20 вересня 2016 року.

Проте вказана постанова суду органом досудового слідства до цього часу не виконана, місцезнаходження підсудної не встановлено.

Вислухавши думку прокурора, вивчивши матеріали кримінальної справи з питання можливості продовження судового розгляду чи направлення справи на додаткове розслідування, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.262 КПК України 1960 року участь підсудного у розгляді кримінальної справи є обов`язковою.

Ст.64 КПК України 1960 року передбачає, що при провадженні досудового слідства доказуванню підлягають, в тому числі обставини, що характеризують особу обвинувачуваного, до яких відносяться і дані про його місце проживання. Але щоб навести результати таких обставин спершу слід встановити фактичне місце проживання підсудного, провести його перевірку, а проводити її слідчий зобов`язаний згідно вимог ст. 223 цього ж Кодексу.

При цьому за вказаним в обвинувальному висновку місцем проживання, підсудна відсутня, про що свідчать повернуті суду повістки про виклик, невиконані примусові приводи підсудної, з рапортів працівників міліції слідує , що за вказаною адресою вона не проживає, надане судом під час розгляду судове доручення в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року з цього приводу не виконане.

Тривале невиконання органом внутрішніх справ постанови суду про розшук підсудної, не узгоджується із завданнями кримінального судочинства України, визначених ст. 2 КПК України 1960 року та положенням ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, якими гарантовано право кожному на справедливий суд упродовж розумного строку.

Згідно зі ст. 223 КПК України 1960 року, крім іншого, в обвинувальному висновку повинні бути вказані достовірні відомості про особу обвинуваченої, в тому числі і її фактичне місце проживання.

Проте по даній справі слідчий цих вимог Кодексу та зазначеного судового доручення не виконав, про що зазначено вище, місцезнаходження підсудної не встановив, що унеможливлює судовий розгляд.

Відповідно до змісту ст. 281 КПК України та роз`яснень з цього приводу даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», справа підлягає поверненню на додаткове розслідування тоді коли неповнота або неправильності досудового слідства не можуть бути усунуті при судовому розгляді справи.

У п. 8 вказаної Постанови вказується, що досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст. ст. 22, 64 КПК не були досліджені або були поверхово або однобічно досліджені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді, в тому числі, не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу підсудного.

В п. 9 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ зазначено, що за змістом чинного законодавства виклик і допит свідків, витребування документів, давання судових доручень в порядку передбаченому ст. 315-1 КПК України на підтвердження чи спростування позицій сторін допускається тільки за клопотанням сторін.

Згідно зі ст. 223 КПК України 1960 року, орган досудового розслідування повинен був прийняти міри до вияснення місцезнаходження та фактичного проживання підсудної, але в порушення вимог вказаної норми закону не зробив цього, а отриману інформацію не перевірив, що вказує на поверхневість та однобічність дослідження обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При викладених обставинах, порушення цих вимог є неповнотою досудового слідства, без усунення якого справа не може бути розглянута судом (п.8 зазначеної вище Постанови).

Постановою від 05.11.2014 року суд давав окреме доручення органу досудового розслідування, в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року, з метою усунення неповноти досудового слідства, проте вона залишилась невиконаною.

Тому, при проведенні додаткового розслідування, слід вияснити шляхом проведення належної перевірки, фактичне місце проживання чи місцезнаходження підсудної ОСОБА_4 , вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи орган досудового розслідування зобов`язує ст.22 КПК України 1960 року.

В даному випадку зазначені вище порушення норм кримінально-процесуального законодавства не можуть бути усунуті в ході судового слідства, в силу ст.16-1 КПК України 1960 року, оскільки суду не властиві функції організації та контролю за проведенням оперативно-розшукових заходів та слідчих дій для встановлення місця знаходження підсудного, а судові рішення в порядку ст.315-1 цього ж Кодексу не виконані.

Без усунення вказаних недоліків, які згідно ст.275 КПК України 1960 року перешкоджають вирішувати справу по суті, суд не може здійснювати судовий розгляд, а справу слід направити прокурору для організації та проведення додаткового розслідування.

На підставі викладеного, п.п. 8, 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, ст. ст. 22, 64, 132, 223, 275, 277 КПК України 1960 року, ст. 6 вказаної Конвенції, керуючись ст. ст. 273, 281 КПК України 1960 року, суд,

П О С Т А Н О В И В :
Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 за ст.150-1 ч.1 КК України (в редакції 1960 року) направити керівнику Івано-Франківської місцевої прокуратури для організації та проведення додаткового розслідування в ході якого слід усунути вказані вище порушення закону та виконати зазначені дії.

Запобіжний захід ОСОБА_4 підписку про невиїзд, залишити без змін.

На постанову протягом семи діб з часу її проголошення може бути подати апеляція до судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд.

Суддя: ОСОБА_1