АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/596/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.1 ст.309 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, українця, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
- 10.11.2015 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч.1 ст. 186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2015 року у виді 7 (семи) місяців позбавлення волі і остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено один рік сім місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення хімічної експертизи в сумі 1587 грн.72 коп. на користь держави.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , 28.04.2016 року близько 18 год. 00 хв. в телефонній розмові з невстановленою досудовим слідством особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) домовився про придбання наркотичного засобу - метадону за грошову винагороду в сумі 500 гривень, після чого, через платіжний термінал банку «ПРИВАТБАНК», розташованого в будинку № 49 по вул. Харківське шосе в м. Києві, перерахував вищезазначену грошову суму на вказаний йому невстановленою досудовим слідством особою, рахунок.

В подальшому, 28.04.2016 року близько 21 год. 00 хв., знаходячись біля будинку № 55 за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе Зима- ОСОБА_9 умисно незаконно шляхом підбору «закладки» - придбав наркотичний засіб - метадон (фенадон), загальною масою 0,136 г., який знаходився у двох поліетиленових згортках, що містилися у зігнутій металевій пробці, поклав до лівої кишені штанів, чим став умисно, незаконно зберігати при собі для власного вживання, без мети збуту. Того ж дня близько 22 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, 47 працівниками поліції було зупинено ОСОБА_6 , який добровільно видав поліетиленовий пакет, який в присутності двох понятих було вилучено, а в середині якого, знаходилось два поліетиленові згортки з кристалічною речовиною білого кольору, масою 0, 289 г., що в своєму складі містить наркотичний засіб - метадон (фенадон), загальною масою 0,136 г., який ОСОБА_6 умисно, незаконно придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України, яке виразилося у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу, без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року скасувати, та звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, на підставі ч.4 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження закрити.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації, апелянт посилається на те, що перебуваючи під слідством він добровільно звернувся до КМВ МБО «Реабілітаційний центр» «Сходи», де розпочав курс лікування від наркоманії, оскільки мав психічні поведінкові розлади внаслідок вживання опіоідів. Під час судового засідання він надав до суду довідку з реабілітаційного центру та заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності. Однак, судом було відмолено у задоволенні клопотання, мотивуючи тим, що він звернувся лікуватися не до державного закладу.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Дарницького районного суду м. Києва скасувати.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд відмовив у задоволенні клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, то вони є голослівними та необґрунтованими.

Так, відповідно до ч.4 ст. 309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме журналу судового засідання від 25.10.2016, обвинувачений ОСОБА_6 після роз`яснення судом першої інстанції, положень ч.3 ст. 349 КПК України, заявив клопотання про долучення довідки з реабілітаційного центру до матеріалів кримінального провадження. При цьому, будь-яких інших клопотань, зокрема, про застосування положень ч.4 ст. 309 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 не заявляв, а суд першої інстанції будь-яких ухвал щодо клопотання не постановляв.

В той же час, як вбачається з довідки від 19.10.2016 року, наданої ОСОБА_6 в суді першої інстанції, виданою Головним лікарем ОСОБА_10 , Київського міського відділення Міжнародної благодійної організації «Реабілітаційний центр «Сходи» Медичний центр, ОСОБА_6 дійсно проходив лікування в КМВ МБО «РЦ «Сходи» Медичний Центр з 05.05.2016 року 02.06.2016 року та лікування припинив самовільно. ( а.с.21)

З даної довідки не вбачається з приводу якого діагнозу розпочав та проходив курс лікування обвинувачений ОСОБА_6 .

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 самовільно припинив лікування, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 309 КПК України та п.23-24 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», колегією суддів не може вважатися таким, що обвинувачений ОСОБА_6 дійсно пройшов курс лікування від наркоманії, а його доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст.12 КК України є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся у скоєному, раніше судимий, а інкримінований злочин вчинив у період іспитового строку, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, формально позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК є рецидив злочинів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не спростовують наведених висновків суду першої інстанції, та не заслуговують на увагу колегії суддів.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4