АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження № 11-кп/778/1486/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2016 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року, яким його

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24 березня 2004 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст. 94 КК України (в ред. 1960 року), ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, 70 КК України до 12 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 4 травня 2011 року на невідбутий строк 1 рік 10 місяців 22 дні,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України та засуджено:

- за ч. 2 ст. 307 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією належного йму особисто майна;

- за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначене покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому особисто.

Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з дня затримання з 29 вересня 2015 року 17 години 40 хвилин.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Зараховано у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29 вересня 2015 року по 24 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК країни, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_7 , в порушення вимог ст.ст. 25, 26 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори", маючи умисел на придбання та зберігання з метою подальшого збуту, а також збут особливо небезпечного наркотичною засобу, при невстановлених слідством обставинах, діючи незаконно, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, який незаконно зберігав з метою подальшого збуту.

12 серпня 2015 року приблизно о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 2 по вул. Шушенській в м. Запоріжжі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_9 за 150 гривень один зіп-пакет з речовиною рослинного походженню сіро-зеленого кольору масою 0,7316 гр., яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 1305 від 18 серпня 2015, являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс (марихуана), маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,6902 гр.

10 вересня 2015 року приблизно о 18 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку 6 по вул. Братській в м. Запоріжжі, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_9 за 150 гривень один пакет з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 0,7477 гр., яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 1424 від 14 вересня 2015р., є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс (марихуана), маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,7177 г.

29 вересня 2015 року приблизно о 17 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку 3-А по вул. Щасливій в м. Запоріжжя, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_9 за 150 гривень один пакет з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 0,7924 гр., яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 1511 від 30 вересня 2015 р., являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс (марихуана), маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,7528 гр.

Крім того, у вересні 2015 року ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України, маючи умисел на незаконне зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, придбав у особи, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, зіп-пакети у кількості не менше 15 штук з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 1510 від 2 жовтня 2015 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс (марихуана), загальною вагою 14,8435 гр., яка складається з 15 пакетів вагою: 0,9944 гр.; 0,9835 гр.; 0,9952 гр.; 0,9952 гр.; 0,9950 гр.; 0,9890 гр.; 0,9897 гр.; 1,0121 гр.; 0,9988 гр.; 0,9773 гр.; 0,9951 гр.; 0,9909 гр.; 1,0065 гр.; 0,9965 гр.; 1,0056 гр.; 0,9139 гр.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вирок суду щодо нього в частині визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КПК України вважає незаконним, оскільки його вину у вчиненні цих злочинів в суді не доведено.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що зі свідком ОСОБА_9 він проживав разом, мав з нею спільний побут, мав намір зареєструвати шлюб.

Суд не врахував, що свідок ОСОБА_9 раніше була засуджена за ст. 309 КК України, є наркозалежною особою, перебуває на обліку в наркологічному диспансері.

Зазначає, що суд не дав можливості задати запитання свідку ОСОБА_9 та не встановив доказів, які б підтверджували передачу ним цьому свідку наркотичних засобів. Зазначає, що ніяких наркотичних засобів їй він не передавав та збутом таких засобів не займався. Вважає, що покази свідка ОСОБА_9 та інших свідків не узгоджуються між собою, мають протиріччя та не підтверджують вчинення інкримінованих йому злочинів. Вважає також, що суд безпідставно не звернув увагу на його показання з приводу провокації з боку працівників міліції, вчиненої з метою заволодіння його житлом.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи його апеляційної скарги, вирок суду щодо нього просив скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого, вироку суду також просив скасувати.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала що досліджені судом докази в достатній мірі доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, вирок суду вважала законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тому висновки суду щодо визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції та щодо виду та розміру покарання, призначеному йому за вчинення цього кримінального правопорушення апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у чиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за епізодом від 12 серпня 2015 року не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, а висновки суду першої інстанції щодо доведення його вини у вчинення цього злочину не підтверджуються доказами, дослідженим під час судового розгляду, що у відповідності до ст.ст. 409, 411 КПК України є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Так, згідно мотивувальної частини вироку, висновки суду щодо доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні 12 серпня 2015 року злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні, з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу ґрунтуються на показаннях свідка ОСОБА_9 , яка в цій частині показала лише, що в серпні 2015 року вона купила у ОСОБА_7 марихуану, поверталася додому, на пр. Металургів побачила працівників міліції, згадала що в неї при собі пакет з травою, злякалася, що її можуть притягнути до відповідальності, так як вона раніше притягалася до відповідальності за наркотики, тому підійшла і добровільно видала пакет з марихуаною. Після того разу працівники міліції попросили її провести оперативну закупку.

Таким чином показання свідка ОСОБА_9 в цієї частині свідчать, що 12 серпня 2015 року у ОСОБА_7 оперативна закупка наркотичного засобу не проводилась. В якій час, де саме, в якій кількості та за яку суму в цей день вона придбала у ОСОБА_7 наркотичний засіб, суду вона не повідомила.

Показання свідка ОСОБА_10 в частині того, що в він безпосередньо приймав участь при проведенні оперативних закупівель і ОСОБА_7 тричі продав ОСОБА_9 наркотичні засоби, в якості належного доказу за епізодом від 12 серпня 2015 року брати до уваги та оцінювати підстави відсутні, оскільки такі показання свідка істотно суперечать показанням свідка ОСОБА_9 , яка пояснила в суді, що 12 серпня 2015 року наркотичний засіб у ОСОБА_7 вона придбала самостійно, без контролю працівників правоохоронних органів, і лише після того, як придбала наркотичний засіб нібито добровільно вирішила з`явитися з зізнанням до правоохоронних органів та видати його.

Також суд першої інстанції обґрунтовуючи висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину 12 серпня 2015 року послався на речові докази, а саме наркотичний засіб канабіс вагою 0,6902 г. та на висновок експерта № 1305 від 18 серпня 2015 року, відповідно до якого надана на експертизу суха речовина масою 0,7316 г., є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,6902 г.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Частиною 4 цієї статті встановлено, що під час проведення огляду складається протокол огляду. Крім того зі змісту ч. 5 цієї статті вбачається, що саме під час проведення цієї слідчої дії усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду.

Разом з тим, протокол огляду виданого ОСОБА_9 12 серпня 2015 року наркотичного засобу в матеріалах провадження відсутній, та відповідно судом досліджений бути не міг.

З описової частини висновку експерта № 1305 від 18 серпня 2015 року, на який суд послався як на доказ, вбачається, що відомі з постанови про призначення цієї експертизи обставини справи наступні: 12 липня 2015 року надійшло повідомлення від співробітників ВБНОН ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про те, що хлопець на ім`я ОСОБА_11 займається незаконним збутом особливо небезпечного наркотичного засобу «МАРИХУАНА» на території м. Запоріжжя. 18 серпня 2015 року ОСОБА_9 видала працівникам міліції ЗІП-пакет з речовиною рослинного походження, сіро-зеленого кольору, який був упакований в паперовий конверт з биркою. Як пояснила ОСОБА_9 вказаною речовиною є «марихуана», яку вона придбала у чоловіка на ім`я ОСОБА_11 » (а.с. 113-116).

Іншим процесуальним документом, що стосується події 12 серпня 2015 року є лише постанова слідчого від 18 серпня 2015 року, згідно якої після проведення вказаної вище експертизи суху речовину рослинного походження, яка згідно висновку експерта № 1305 від 18 серпня 2015 року являється КАНАБІСОМ (МАРІХУАНОЮ), маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,6902 г., визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та відправлено на зберігання в камеру зберігання (а.с. 83).

Таким чином, досліджені судом першої інстанції матеріали провадження свідчать лише про те, що експертним шляхом було встановлено наявність наркотичного засобу, який було визнано речовим доказом та направлено на зберігання, однак придбання ОСОБА_9 12 серпня 2015 року приблизно о 10 години 13 хвилин біля будинку № 2 по вул. Шушенській в м. Запоріжжі саме цього наркотичного засобу та саме у обвинуваченого в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 жодними належними та допустимими доказами стороною обвинувачення в суді доведено не було.

В силу ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В суді першої обвинувачений ОСОБА_7 заперечував свою вину у збуті наркотичних засобів, в тому числі, і за епізодом від 12 серпня 2015 року, тому оскільки на вимогу ст. 91 КПК України належними, допустимими та достатніми доказами в суді першої інстанції не доведено взагалі подію злочину, за відсутністю апеляційного поводу для повторного дослідження доказів, які були досліджені судом першої інстанції або дослідження таких доказів, які судом першої інстанції досліджені не були, передбаченого ч. 3 ст. 404 КПК України, судова колегія приходить до висновку що епізод збуту ОСОБА_7 . 12 серпня 2015 року ОСОБА_9 наркотичного засобу, кваліфікований за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання, з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу підлягає виключенню з обвинувачення ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене з мотивувальної частини вироку за епізодом вчинення ОСОБА_7 10 вересня 2015 року злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України підлягає виключенню така кваліфікуюча ознака його дій, як повторність.

Між тим проведеною перевіркою матеріалів кримінального провадження судова колегія встановила, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за епізодами від 10 вересня 2015 року та 29 вересня 2015 року є законними та обґрунтованими, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами, які суд першої інстанції оцінив безпосередньо та дав їм правильну оцінку.

Так свідок ОСОБА_9 показала в суді, що вона приймала участь при проведенні двох етапів оперативних закупок наркотичного засобу у ОСОБА_7 , закупки полягали у придбанні нею за грошові кошти, видані працівниками правоохоронних органів марихуани, розфасованої у пакети у її знайомого ОСОБА_7 , вказала місце та час їх проведення, які узгоджуються з іншими доказами у провадженні.

Відповідно до наявних в матеріалах провадження протоколу видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки від 10 вересня 2015 року (а.с. 96), протоколу огляду покупця від 10 вересня 2015 року (а.с. 97), протоколу добровільної видачі від 10 вересня 2015 року (а.с. 98) у вказаний день ОСОБА_9 , яка при собі мала лише мобільний телефон, в присутності понятих були видані грошові кошти в сумі 150 грн., за які вона придбала речовину рослинного походження, поміщену в поліетиленовий пакет, який видала в присутності понятих слідчому.

Закупку наркотичного засобу було у відповідності до вимог ст. 271 КПК України проведено під контролем за вчиненням злочину, із застосуванням аудіо-, відеоконтролою особи, санкціонованого слідчим суддею апеляційного суду у відповідності до вимог ст. 260 КПК України (а.с. 99-100).

З доданих до матеріалів кримінального провадження розсекречених додатків до протоколу аудіо-, відео контролю особи від 10 вересня 2015 року (а.с. 82) вбачається, що ОСОБА_7 за відсутністю до нього впливу, забороненого ч. 3 ст. 271 КПК України, добровільно за грошові кошти, видані працівниками правоохоронних органів ОСОБА_9 , збуває їй речовину, поміщену в поліетиленовий зіп-пакет, яка згідно висновку експерта № 1424 від 14 вересня 2015 року є сухою речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 0,7477 г., є особливо небезпечним наркотичним засобом КАНАБІСОМ (МАРИХУАНОЮ), маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,7177 г. (а.с. 118-121).

Аналогічні докази, досліджені судом першої інстанції, доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за епізодом 29 вересня 2015 року, а саме: протокол видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки від 29 вересня 2015 року (а.с.101), протокол огляду покупця від 29 вересня 2015 року (а.с. 102), протокол добровільної видачі від 29 вересня 2015 року (а.с. 103), протокол про результати контроль за вчиненням злочину від 30 вересня 2015 року (а.с. 104), протокол про результати аудіо-, відео контролю особи від 30 вересня 2015 року (а.с. 105) із додатком до нього (а.с. 82), висновок експерта № 1511 від 30 вересня 2015 року (а.с. 123-126).

Під час затримання ОСОБА_7 згідно протоколу від 29 вересня 2015 року у нього було вилучено грошові кошти, видані закупній ОСОБА_9 для проведення оперативної закупки наркотичного засобу, а саме: грошова купюра номіналом 100 грн. серії АЕ 1970918 та грошова купюра номіналом 50 грн. серії РА 2144146 (а.с. 106-109).

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України за епізодами від 10 вересня 2015 року та 29 вересня 2015 року в суді першої інстанції доведена належними та допустимими доказами, яким суд дав повну та об`єктивну оцінку.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого, то на думку колегії суддів, вказаних висновків суду вони не спростовують, на наявність підстав для скасування судового рішення не вказують.

Так доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції неповно дослідивши докази провадження, безпідставно не взяв до уваги, що зі свідком ОСОБА_9 він проживав разом, мав з нею спільний побут та мав намір зареєструвати шлюб, є необґрунтованими та спростованими повністю, оскільки жодних доказів стороною захисту на підтвердження цього в суді надано не було, а свідок ОСОБА_9 такі обставини категорично заперечувала та показала, що з ОСОБА_7 знайома приблизно 3-4 роки як з особою, з яким проживає в одному районі міста, їх спільні інтереси полягали лише у вживанні наркотичного засобу, який вона раніше неодноразово придбала у нього. Також цей свідок в категоричній формі повідомила, що ніколи з ОСОБА_7 не проживала (а.с. 63, аудіозапис судового засідання від 8 лютого 2016 року).

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що свідок раніше була засуджена за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, перебуває на обліку у спеціалізованому медичному закладі, то ці посилання обвинуваченого на особу свідка не вказують на виключні підстави, які забороняють допит свідка у відповідності до ч. 2 ст. 65 КПК України, оцінка ж показань свідка, в тому числі, з приводу достовірності відомостей, повідомлених ним в суді, є виключною прерогативою суду, який розглядає провадження. Показання свідка ОСОБА_9 за епізодами від 10 та 29 вересня 2015 року є достовірним, оскільки вони повністю узгоджуються з іншими дослідженим судом в цій частини доказами.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що суд позбавив його можливості задати запитання свідку ОСОБА_9 повністю спростовуються журналом та аудіозаписом судового засідання від 8 лютого 2016 року, згідно яких свідок ОСОБА_9 було допитана з дотриманням вимог ст. 352 КПК України, сторони провадження не були обмежені у праві задати свідку запитання. Свідок надала відповіді на запитання захисника обвинуваченого, після чого він повідомив, що до неї запитань не він має. Після того на запитання головуючого, чи є до свідка запитання, обвинувачений ОСОБА_7 прямо відповів, що запитань у нього не має (а.с. 62, технічний носій а.с. 64).

Що стосується доводів обвинуваченого з приводу того, що злочини було спровоковано працівниками міліції з метою заволодіння його житлом, то даних на підтвердження звернення ОСОБА_7 з такого роду заявами до компетентних правоохоронних органів матеріали провадження не містять і навпаки саме після звернення обвинуваченого 26 січня 2016 року до суду із заявою про надання його брату довіреності з правом розпорядження належною йому частиною квартири, прокурор звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на майно обвинуваченого, яке судом було задоволено 15 березня 2016 року з метою забезпечення виконання можливого додаткового покарання (а.с. 50,135).

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо розбіжності в показах свідків, відсутності доказів його вини, є узагальненими, неконкретними та загалом повністю спростовані сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, належність, допустимість та достатність яких, а також їх оцінку перевірено судовою колегією апеляційного суду.

У зв`язку з виключенням з обвинувачення, визнано доведеним судом першої інстанції, епізоду вчинення 12 серпня 2015 року злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а відповідно зменшення обсягу обвинувачення, в якому ОСОБА_7 визнано винним, судова колегія вважає таким, що підлягає зміні шляхом пом`якшення покарання, призначене ОСОБА_7 за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України 10 та 29 вересня 20915 року.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції призначаючи покарання, зарахував обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з дня його затримання 29 вересня 2015 року по день постановлення вироку 24 травня 2016 року.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк призначеного йому покарання строк попереднього ув`язнення з 24 травня 2016 року по дань набрання вироком законної сили, тобто по 29 листопада 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку епізод скоєння ОСОБА_7 12 серпня 2015 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Виключити з мотивувальної частини вироку за епізодом вчинення ОСОБА_7 10 вересня 2015 року злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, таку кваліфікуючу ознаку його дій, як повторність.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання, призначене за ч. 2 ст. 307 КК України та вважати його засудженим за цей злочин до покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим засудженим до остаточного покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 травня 2016 року по 29 листопада 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

На ухвалу суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4