Справа 556/2155/14-к

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Володимирецький районний суд Рівненської області
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
за ч.3 ст.368 КК України, -
ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що обіймаючи відповідно до наказу № 260-к від 21.11.2012 р., посаду головного спеціаліста відділу технічного нагляду, управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області, яка відповідно ст.ст.26,27 Закону України «Про державну службу» відноситься до 11 рангу, шостої категорії посад державних службовців, тобто будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище та відповідно до посадової інструкції головного спеціаліста відділу технічного нагляду, управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області, затвердженої 21.11.2012 року, наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, а саме маючи право приймати іспити та видавати посвідчення тракториста-машиніста, діючи умисно, з корисливих мотивів, та з метою особистого збагачення, в порушення вимог ст.6 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», під час виконання своїх службових обов`язків, 16 червня 2014 року о 10 годині 47 хвилин у приміщенні власного службового кабінету, що за адресою АДРЕСА_2 , вимагав та одержав неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 1100 гривень від ОСОБА_8 , за позитивне вирішення питання, щодо видачі нового зразка посвідчення тракториста-машиніста з вищими категоріями на право керування спеціальними транспортними засобами, при наступних обставинах.
ОСОБА_8 звернувся до головного спеціаліста відділу технічного нагляду, управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області ОСОБА_5 , із питанням отримання нового зразка посвідчення тракториста-машиніста з вищими категоріями на право керування спеціальними транспортними засобами.
В ході розмови, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_8 про необхідність пройти навчання на відповідну категорію у Вищому професійному училищі №22 що у м. Сарни та здати у його відділі іспит. При цьому, ОСОБА_5 вказав, що за успішну здачу іспитів та видачу посвідчення тракториста-машиніста, ОСОБА_8 має надати йому грошові кошти в сумі 1000 грн. за відкриття однієї категорії.
З метою недопущення порушення своїх прав та законних інтересів, а саме щодо здачі іспитів та отримання посвідчення тракториста-машиніста, ОСОБА_8 вимушено погодився на протиправну вимогу ОСОБА_5 у зв`язку із чим 17.05.2014 року звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів.
02.06.2014 року ОСОБА_8 , отримавши у Вищому професійному училищі №22, що в м.Сарни, свідоцтво №31 про навчання в даному закладі зустрівся із ОСОБА_5 , та обговорив питання щодо часу здачі іспитів ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_5 , у ході огляду документів, які йому надав ОСОБА_8 , вказав про необхідність передачі йому грошових коштів в сумі 300 гривень, ніби-то за проведення оплати із здачі іспитів та видачу посвідчення, чим створив умови вимушеності передачі у подальшому ОСОБА_8 неправомірної вигоди.
В подальшому, 16.06.2014 р., в період часу з 9 години 46 хвилин до 10 години 48 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись у своєму службовому кабінеті, по вул.Соборна 2 в смт. Володимирець Рівненської області, являючись головою екзаменаційної комісії у Володимирецькому районі та м.Кузнецовськ надав для ОСОБА_8 екзаменаційні тести. Надалі, за наслідками проведених іспитів, ОСОБА_5 запросив ОСОБА_8 у свій службовий кабінет, де видав посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 і шляхом демонстрації ОСОБА_8 жестів руками та поклавши паперовий конверт «Коdак» на приставний стіл, за яким сидів останній, пред`явив йому вимогу про передачу неправомірної вигоди, у вигляді грошових коштів. Так, о 10 годині 47 хвилин, ОСОБА_8 поклав у наданий ОСОБА_5 паперовий конверт грошові кошти в сумі 1100 грн., які передав, а ОСОБА_5 одержав за позитивне вирішення питання, щодо видачі нового зразка посвідчення тракториста-машиніста з вищими категоріями на право керування спеціальними транспортними засобами.
В цей же день, в період часу з 11 години 06 хвилин по 12 годин 12 хвилин, під час огляду місця події, із-за сейфу службового кабінету ОСОБА_5 , вказаний конверт із грошовими коштами в сумі 1100 гривень був вилучений працівниками міліції.
Таким чином, стороною обвинувачення, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він своїми умисними діями, які полягають в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди, поєднаної з вимаганням неправомірної вигоди, вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 368 КК України.
Вказане обвинувачення суд вважає недоведеним з таких підстав.
Обвинувачений ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні вказаного злочину не визнав та під час його допиту в судовому засіданні пояснив, що в 2014 році він працював головним спеціалістом відділу технічного нагляду, управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області. Одночасно він був головою екзаменаційної комісії і до його обов`язків входило приймання іспитів та видача посвідчень трактористам, екскаваторникам, бульдозеристам. Приблизно в травні гр. ОСОБА_9 звернувся до нього за консультацією та пояснив, що йому треба терміново отримати посвідчення водія-машиніста для виїзду на роботу з бригадою будівельників до Росії. До того часу ОСОБА_5 ОСОБА_10 не знав. ОСОБА_11 пояснив, що для здачі іспиту та отримання посвідчення необхідним є проходження навчання. Наступного разу ОСОБА_9 приїхав до ОСОБА_12 додому на початку червня та повідомив, що він вже отримав документ про навчання, і готовий здати іспит. ОСОБА_5 повідомив, що в даний час він перебуває у відпустці і лише після виходу з неї зможе прийняти іспит у ОСОБА_13 . В цій же розмові ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_14 , які документи та фотографії необхідні для здачі іспиту та отримання посвідчення, які кошти необхідно сплатити на рахунки установи за надані послуги, а також повідомив, що екзамени комісія приймає по понеділках. Будь-яких вимог про передачу винагороди за видачу посвідчення чи приймання іспиту ОСОБА_5 . ОСОБА_14 не висловлював. Наступного разу ОСОБА_9 приїхав до ОСОБА_12 на роботу 10.06.2016 року, однак в цей день іспити не приймали. Остання зустріч мала місце 16.06.2014 року, коли ОСОБА_9 здав екзамен та отримав посвідчення. Будь-яких коштів від ОСОБА_10 ОСОБА_11 не вимагав і не отримував, кримінальне провадження відносно себе вважає сфальсифікованим.
Ці показання обвинуваченого суд вважає послідовними, логічними, вони підтверджуються сукупністю інших досліджених доказів.
У відповідності до ст..62 Конституції України, ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Вимоги вказаних нормативних актів повністю відповідають вимогам ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практиці Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), які в силу приписів ст..9 КПК України є одним з джерел кримінального процесуального законодавства України.
Зокрема, в п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», ЄСПЛ вказує, що «відповідно до його прецедентної практики
при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
У відповідності до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
В той же час, аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення, на думку суду свідчить, що вони не відповідають вказаним вище критеріям, оскільки ні кожен з доказів зокрема, ні всі докази обвинувачення в своїй сукупності не доводять вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, поза розумним сумнівом, а частина наданих доказів є неналежними і недопустимими.
Так, за клопотанням сторони обвинувачення судом допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , також державними обвинувачами надано суду письмові докази та протоколи слідчий та оперативно-розшукових дій, а саме:
- заяву ОСОБА_8 начальнику УБОЗ УМВС України в Рівненській області від 17.05.2014 р.;
- протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 02.06.2014р. стенограма розмови від 02.06.2014 р.;
- протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 11.06.2014 р. стенограма розмови від 10.06.2014 р.;
- протокол виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 16.06.2014 р.;
- протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 17.06.2014р. стенограма розмови від 16.06.2014 р.;
- протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 17.06.2014 р.;
- протокол огляду місця події від 16.06.2014 р. службового кабінету обвинуваченого;
- посадова інструкція головного спеціаліста відділу технічного нагляду Управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки Держсільгоспінспекції в Рівненській області;
- висновок фізикохімічної експертизи №476/476 від 28.08.2014 р.;
- висновки криміналістичних експертиз відеозвукозапису №2928/2929 від 05.08.2014 р., №2930/2931 від 08.08.2014 р., №2932/2933 від 11.08.2014 р., згідно яких в записах розмови, наявної на наданих для дослідження картах пом`яті, зафіксоване усне мовлення ОСОБА_5 , ознак монтажу не виявлено.
Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що йому потрібні були права тракториста і він звернувся до ОСОБА_5 головного спеціаліста держтехнагляду, запитав як відкрити вищу категорію. В розмові ОСОБА_5 пояснив, що спочатку потрібно пройти навчання у ВПУ в м. Сарни, порадив звернутись до заступника директора ПТУ, що він і зробив. В першій розмові ОСОБА_5 дав зрозуміти, що ця послуга є платною, також і від знайомих він знав, що за здачу іспитів всі платіть. На початку червня 2014 року отримав свідоцтво в ВПУ та поїхав до ОСОБА_5 додому, щоб вияснити, що робити далі. Останній сказав, що треба приїжджати і здавати екзамен. Перед цим їздив у м. Рівне, в УБОЗ, написав заяву, що в нього вимагають гроші. В УБОЗ м. Рівне їздив три рази. 16.06.2014 року приїхав у смт. Володимирець здавати екзамен. На ньому була апаратура, яку дали працівники міліції у м.Рівне та помічені гроші. Коли написав завдання, його закликали в кабінет до ОСОБА_5 . Обвинувачений віддав йому посвідчення і підсунув конверт з-під фотографій. Він положив туди 1100 грн. і вийшов з кабінету. Коли виходив, конверт лежав на столі, чи брав його в руки ОСОБА_5 , свідок не бачив.
Вказані показання свідка ОСОБА_8 суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються іншими доказами у справі. Так, на жодному з цифрових носіїв та в жодному з протоколів про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії не відображено будь-яких словесних вимог, натяків чи будь-яких інших висловлювань ОСОБА_5 , які б могли розцінюватись як вимагання неправомірної вигоди. Відеозапис контролю за вчиненням злочину від 16.06.2014 року також не відображає дій, описаних ОСОБА_25 , а саме передачі йому ОСОБА_5 конверта, вкладення у нього грошей та передачу конверта з грошима ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_15 показав суду, що він входить до складу екзаменаційної комісії для отримання посвідчення водія, машиніста-тракториста у Державній інспекції сільського господарства в смт. Володимирець. 16.06.2014 року ОСОБА_8 здавав екзамен, для цього отримав бланк тестів, писав відповіді, спочатку завдання писав на чорновику, а потім переписав у стандартний бланк. Після здачі екзамену чекав в коридорі результат, потім пішов до ОСОБА_5 в кабінет, оформити документи. Коли ОСОБА_8 вийшов, хвилин через десять, туди зразу зайшли працівники міліції. Ідучи у кабінет обвинуваченого, ОСОБА_8 знав, що здав екзамен, оскільки його роботу перед цим перевірили і він переписав відповіді на бланк. За місяць до цих подій останній звертався до них, запитував як відкрити категорію. ОСОБА_5 йому все пояснив. Про те, чи вимагав ОСОБА_5 гроші у ОСОБА_8 , а також чи отримав він гроші, свідку нічого не відомо.
Аналогічні покази дала суду і свідок ОСОБА_26 провідний фахівець Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області. 16.06.2014. ОСОБА_8 здавав екзамен. Ій нічого не відомо, чи вимагав ОСОБА_5 гроші, і чи йому їх давали. Вона входить до складу екзаменаційної комісії з приводу отримання посвідчення тракториста вищої категорії.
Свідок ОСОБА_24 показав, що в 2014 році він працював заступником директора ВПУ-22 м.Сарни, єдиного навчального закладу, який готував спеціалістів водіїїв тракторів, бульдозерів, екскаваторів. Можливо, ОСОБА_9 проходив навчання. ОСОБА_5 свідок не знає, ніяких відносин з ним не підтримує і не підтримує.
Вказані показання свідків не підтверджують факту вимагання та отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди, однак підтверджують показання ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_27 16.06.2014 року здавав іспит у встановленому порядку.
Що стосується протоколів про результати негласних слідчих (розшукових) дій, то при їх оцінці суд прийшов до наступних висновків.
Стороною обвинувачення, як доказ у підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, були надані розсекречені матеріальні носії інформації, отримані під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій - аудіо-відео контроль особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. (протоколи про результати аудіо-відео контролю особи, протоколи про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж)
Однак в матеріалах кримінального провадження відсутні копії ухвал слідчого судді про надання дозволів на застосування зазначених заходів. Таким чином, у кримінальному провадженні не встановлено, які конкретно негласні слідчі (розшукові) дії були санкціоновані слідчим суддею, щодо кого саме, на який строк та чи діяли правоохоронні органи у межах та у спосіб, передбачений відповідними судовими рішеннями. В зв`язку з чим неможливо з достатньою повнотою з`ясувати правові підстави та порядок застосування заходів, які тимчасово обмежували конституційні права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , що становить основний критерій допустимості їх результатів як джерела доказів.
Протоколи та цифрові носії, на яких зафіксовані розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_25 02 червня 2014 року, 10 червня 2014 року, та телефонні розмови ОСОБА_5 (т.1 а.с.24-26, 27-28, 148-152) не містять інформації про вимагання або передачу коштів, вчинення ОСОБА_5 будь-яких інших протиправних дій.
В той же час протоколи виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 16 червня 2014 року (т.1 а.с.29-34) та протокол про результати контролю за вчиненням злочину (т.1 а.с.38-40) слід визнати недопустимими доказами з таких підстав.
Як вбачається зі ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
У відповідності до рішення Коституційного Суду України у справі від 20.10.2011 р. №12-рп/2011 за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч.3 ст. 62 Конституції України, аналізуючи положення: «Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом», Конституційний Суд України приходить до висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо. Відповідно до п. 3.2 цього Рішення, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Конституційний Суд України чітко зазначає, що тимчасове обмеження конституційних прав і свобод громадян під час здійснення оперативно-розшукової діяльності уповноваженим органом, посадовою особою можливе лише у випадках, передбачених Конституцією України, та в порядку, встановленому законами України, з метою захисту прав і свобод інших людей, в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, економічного добробуту та прав людини; у випадках пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину; з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи. Відтак, Конституційний суд України приходить до висновку, що подані будь-якою фізичною або юридичною особою документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в Конституції України, зокрема внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права, і за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейшера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 р., п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканість житла (ст.ст. 5,8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Таким чином, інформація, здобута в ході гласних та негласних слідчих чи оперативно-розшукових дій, має відповідати критерію законності та допустимості доказів.
В той же час, в судовому засіданні досліджувався як доказ, протокол виготовлення вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів (т.1 а.с.29-34), в якому вказується, що він проводився 16 червня 2014 року з 06 год. 30 хв. до 07 год. 20 хв. в присутності понятих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .
Як вбачається зі ст.223 КПК України, понятими при проведенні слідчих дій не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.
В той же час, понята ОСОБА_29 є рідною сестрою оперуповноваженого ОСОБА_30 , яка наказом №1069 від 21.05.2014 року включена до складу слідчо-оперативної групи для розслідування кримінального провадження (т.1 а.с.21), а понята ОСОБА_28 близькою подругою ОСОБА_29 , з якою остання на час проведення слідчих дій разом навчалась та проживала в одній кімнаті гуртожитку. Дані обставини підтвердила в своїх показаннях свідок ОСОБА_31 .
Дані обставини викликають у суду обґрунтовані сумніви у безсторонності та незацікавленості понятих, а відтак і сумнів у достовірності вказаного протоколу. При цьому суд враховує також і ту обставину, що ОСОБА_29 та ОСОБА_28 неодноразово запрошувались в якості понятих при проведенні слідчих дій в межах цього ж кримінального провадження та в інших кримінальних провадженнях, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_32 та наданими стороною захисту копіями протоколів.
З огляду на викладене суд визнає протокол виготовлення вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 16.06.2014 року (т.1 а.с.29-34) і дані, які містяться в ньому, недопустимим доказом і не використовує його при прийнятті процесуального рішення по даному кримінальному провадженні.
Також стороною обвинувачення для дослідження в судовому засіданні було надано, як доказ, протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 17.06.2014 року, складений оперуповноваженим в ОВС ВБК УБОЗ УМВС України в Рівненській області майором міліції ОСОБА_33 . (т.1 а.с.38-40)
Як вбачається з ч.4 ст. 246 КПК України виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину. У відповідності до ч.7 ст. 271 КПК України прокурор в своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, зобов`язаний:1) викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину; 2) зазначити про застосування спеціальних імітаційних засобів. Під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, як би слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні. (ч.3 ст. 271 КПК України)
Дані вимоги закону органами досудового слідства порушені, оскільки постанова про проведення контролю за вчиненням злочину, винесена процесуальним керівником у даному провадженні прокурором ОСОБА_3 , відсутня. Посилання державного обвинувачення на постанову №21/2-699т від 10.06.2014 року є неприпустимим, оскільки у відповідності до ч.5 ст.364 КПК України учасники провадження вправі посилатись лише на докази, досліджені в судовому засіданні. В той же час будь-яка постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину в судовому засіданні не досліджувалась, в матеріалах кримінального провадження така постанова відсутня і про її існування суду нічого невідомо.
Крім того в тексті даного протоколу має місце запис про те, що «після того ОСОБА_8 запитав у ОСОБА_5 : «що?», а той у відповідь показав якісь незрозумілі жести руками, після тих незрозумілих жестів ОСОБА_8 запитав у ОСОБА_5 «це скільки», той знову щось показав руками (чути якийсь шепіт та шорох)». Однак порівнюючи вище вказані дані у протоколі про результати контролю за вчиненням злочину та відомості, зафіксовані на відеозаписі, суд приходить до висновку про їх невідповідність. Зокрема, на відеозаписі не відображено запитання ОСОБА_8 «це скільки», шепіт, шорох, факт передачі конверта «KODAK» від ОСОБА_12 ОСОБА_14 та від ОСОБА_34 .
У протоколі про результати контролю за вчиненням злочину також зазначено що, керуючись ч.4 ст. 271 КПК України та враховуючи те, що контроль за вчиненням злочину закінчився відкритим фіксуванням, подальше фіксування фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, здійснювалося шляхом огляду та особистого обшуку в порядку ст.. 237, ч.3 ст. 208 КПК України. Разом з тим, негласний контроль за вчиненням злочину не закінчився відкритим фіксуванням обставин, оскільки контроль за вчиненням злочину із відеозаписом завершено о 10 годині 47 хв, а огляд місця події розпочато з участю інших учасників як самостійна слідча дія об 11 год. 06 хв.
З огляду на викладене, суд визнає протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 17.06.2014 р., складений оперуповноваженим УБОЗ УМВС у Рівненській області таким, що не відповідає вимогам закону, визнає даний протокол та дані, які містяться в ньому недопустимим доказом і не використовує його при прийнятті процесуального рішення по даному кримінальному провадженню.
Також недопустимим доказом є і протокол огляду місця події від 16.06.2014 року (т.1 а.с.41-44). Згідно вказаного протоколу, місцем огляду є кабінет Володимирецької державної інспекції сільського господарства. Огляд проводився слідчим відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СУ УМВС України у Рівненській області ОСОБА_35 у присутності понятих: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 за участю ОСОБА_36 , запрошеного на вимогу ОСОБА_5 , та працівників міліції ОСОБА_37 , який здійснював обшук, ОСОБА_38 (підсвічування спец.лампою), ОСОБА_39 (відео зйомка), ОСОБА_22 (опечатування).
Наявний у матеріалах провадження протокол огляду місця події друкований, відеозапис огляду зафіксований на відеокасетах марки «Panassonik-mini DV».
Порівняння тексту протоколу та відеозапису засвідчило наявність численних та істотних розбіжностей між текстом протоколу та подіями, відображеними на відеозаписі.
Так, у протоколі зазначено, що огляд проводиться в присутності понятих, запрошеної особи, та 4-х працівників міліції, і перед початком огляду всім присутнім роз`яснюються їх права та обов`язки, а також що слідчий дає вказівки кожному працівнику міліції, хто які дії повинен виконувати. Однак з переглянутих відеокасет слідує, що до початку огляду слідчий не вказує про присутність співробітників міліції, не роз`яснює присутнім права та обов`язки, не дає вказівки працівникам міліції про те, що кожен з них повинен виконувати окремі дії, що є порушенням ст.223 КПК України. Крім того, у протоколі зазначається про вказівку слідчим для капітана міліції ОСОБА_30 робити опечатування вилученого, однак на відеокасеті видно, що ОСОБА_30 , як і інші працівники міліції, самостійно проводить обшук приміщення, і саме вона знаходить за сейфом конверт з грошима.
Допитані в судовому засіданні працівники поліції ОСОБА_37 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_22 показали, що події 16.06.2014 року в службовому кабінеті ОСОБА_5 відбувались саме так, як це зафіксовано на відеокасеті, підтвердивши тим самим розбіжності між відеозаписом та текстом протоколу.
Враховуючи дані показання, а також показання самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_45 , який показав, що текст протоколу огляду місця події, який міститься в кримінальному провадженні, повністю відображає фактичний перебіг слідчої дії.
З протоколу вбачається, що під час огляду службового сейфу, в нижньому відділенні було виявлено конверт «Коdак» із видимим вмістом грошових коштів номіналом 100 гривень. Під час освітлення купюр за допомогою спеціального випромінювання на кожній з них встановлено характерні сліди світіння яскраво зеленого кольору. При огляді конверту слідів світіння не виявлено. На руках ОСОБА_5 також встановлено характерні сліди світіння зеленого кольору.
Разом з тим, під час дослідження відеозапису в судовому засіданні встановлено, що конверт з грошима виявлено за сейфом, а на руках ОСОБА_5 слідів світіння не виявлено, при цьому просвічування рук ОСОБА_5 здійснювалось двічі, що не відображено в протоколі.
Дані обставини підтвердили в своїх показаннях свідки ОСОБА_46 запрошений учасник огляду, а також поняті ОСОБА_47 та ОСОБА_48 .
Так, допитаний в якості свідка ОСОБА_49 ствердив, що 16.06.2014 року, вранці, він прийшов у Державну інспекцію сільського господарства на прийом до ОСОБА_5 , і працівники міліції запросили йому бути присутнім при проведенні огляду в кабінеті обвинуваченого. Все знімали на відео. Гроші знайшли за сейфом, у конверті з-під фотографій. Руки у ОСОБА_5 не світилися, конверт також. Світились тільки гроші, на них було написано « ОСОБА_50 ». Прослідкувати за діями кожного з працівників міліції він не міг, оскільки вони розійшлись по кабінету, і кожен з них щось окремо шукав. Конверт за сейфом знайшла жінка.
Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснили, що вони були запрошені працівниками міліції в якості понятих при проведенні огляду місця події 16.06.2014 р. Коли вони зайшли в кабінет ОСОБА_5 , там вже були працівники міліції. Внизу в сейфі знайшли конверт з поміченими грішми. Велася відеозйомка. Конверт з грошима знайшла жінка за сейфом, як це конкретно відбувалось, поняті не бачили, оскільки огляд їм закривав стіл.
В описовій частині протоколу огляду місця події відсутні відомості щодо послідовності дій слідчого, а у заключній частині протоколу відсутні будь-які дані про спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу і не зрозуміло чи взагалі учасники слідчої дії знайомилися з ним, що є також порушенням вимог ст.104 КПК України. Протокол не підписаний ОСОБА_51 , ОСОБА_52 .
При цьому, свідки ОСОБА_47 та ОСОБА_44 показали, що безпосередньо під час слідчої дії протокол не складався, що підтверджується і відеозаписом, а сам текст протоколу вони підписали наступного дня, після їх допиту в м.Рівне.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги суперечливість даних, зафіксованих в протоколі огляду місця події від 16.06.2014 р. матеріалам відеозапису та встановленим у судовому засіданні обставинам, суд, визнає докази, а саме: протокол огляду місця події від 16.06.2014 р. та дані які містяться в ньому недопустимим доказом і не використовує його при прийнятті процесуального рішення по даному кримінальному провадженню.
З огляду на це, є недопустимим доказом також і висновок експерта №476/476 від 28.08.2014 р., та дані, які містяться в ньому, згідно з яким на змивах правої руки ОСОБА_5 виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини, оскільки в ході даної експертизи досліджувались предмети, вилучені в ході огляду місця події 16.06.2014 року.
Таким чином, названі вище докази є недопустимими і не можуть використовуватись при доказуванні винуватості ОСОБА_5 .
Відповідно до вимог ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадження поряд з іншими підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.
Як вже зазначалось, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Таким чином, об`єктивна сторона даного злочину включає в себе таку обов`язкову ознаку, як одержання неправомірної вимоги, тобто прийняття службовою особою, яка займає відповідальне становище від іншої особи предмета неправомірної вигоди: 1) в будь-якому вигляді; 2) за виконання чи невиконання якої-небудь дії; 3) з використанням наданого їй службового становища; 4) в інтересах особи, яка надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третіх осіб.
В той же час, стороною обвинувачення не доведено факт прийняття ОСОБА_5 грошових коштів від ОСОБА_10 та факт вимагання такої винагороди ОСОБА_5 у ОСОБА_10 , оскільки у всіх зафіксованих розмовах між обвинуваченим та свідком, саме свідку ОСОБА_14 належить ініціатива обговорення питання про винагороду, яку він висловлює запитаннями до ОСОБА_12 «Що там», «Ну що там», «Скільки це». З боку ОСОБА_5 ці питання залишаються без відповіді, і розмову на цю тему він жодного разу не підтримує.
Твердження державного обвинувачення про те, що ОСОБА_5 вчинив злочин шляхом конклюдентних дій, тобто шляхом вчинення певних рухів, є необґрунтованим припущенням, оскільки не підтверджується жодним доказом.
Зокрема, зафіксований на відеозаписі жест ОСОБА_5 у відповідь на запитання ОСОБА_8 , в якому обвинувачений, стоячи на значній відстані від свідка, спиною до вікна, знизує плечима та розводить руки в сторони, не може бути розцінений ні як вимагання, ні як одержання незаконної винагороди.
Крім того, вирок суду не може ґрунтуватись на припущеннях, як це вбачається зі ст.62 Конституції України.
Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується лише прямим умислом та наявністю корисливого мотиву, при цьому особливість суб`єктивної сторони даного злочину полягає у тісному, нерозривному зв`язку між умислом особи, яка отримує неправомірну вигоду і особою, яка надає таку неправомірну вигоду, оскільки і один і другий мають усвідомлювати, що має місце давання-отримання неправомірної вигоди.
Однак, стороною обвинувачення не доведено того, що ОСОБА_5 будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, усвідомлюючи протиправність своїх дій, мав при цьому, корисливий мотив.
Таким чином судом встановлено, що стороною обвинувачення було надано ряд доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_5 , які визнані судом неналежними та недопустимими, а тому не можуть бути покладені, в обґрунтування обвинувачення.
Інші докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували вчинення ОСОБА_5 злочину, суду не надані.
При розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з частиною 3 статті 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Дослідивши безпосередньо наведені вище докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про наявність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
У відповідності до п.3) ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 визнати невинуватим та виправдати його за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Речові докази: заяву ОСОБА_8 від 16.06.2014 року про видачу йому посвідчення тракториста-машиніста; посвідчення тракториста-машиніста НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 старого зразка та талон попереджень АК НОМЕР_3 до даного посвідчення; екзаменаційну картку ОСОБА_8 ; ксерокопії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_8 ; книгу реєстрації видачі посвідчень тракториста-машиніста; конверт з аркушем паперу на який фломастером для нанесення невидимого маркування нанесено зразок надпису « ОСОБА_50 »; конверт з аркушем паперу на який нанесено зразок препарату «Промінь-1»; шматок бинту яким робились змиви з правої руки ОСОБА_5 ; шматок бинту який позначений як зразок чистого бинта; візитку фотографа ОСОБА_53 , змиви з видаткової накладної №126683 і квитанції №3697.167.1 з «Приватбанку», конверт з написом «Коdак», видаткову накладну №126683 від 16 червня 2014 року та квитанцію №3697.167.1 з «Приватбанку» від 16.06.2014 року - залишити при матеріалах кримінального провадження; грошові кошти в сумі 1100 гривень номіналом 100 гривень з серійними номерами: «ЕГ3809792, ГИ1033740, КГ7574794, ГЕ3823659, ЗА8355920, КЙ9575757, ЕХ2194029, КА8937744, КТ6101351, ЕГ3448295, ГЦ6481108» - конфіскувати в дохід держави.
Процесуальні витрати в сумі 3124, 14 грн. на залучення експертів, віднести за рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Головуюча: ОСОБА_1

ОСОБА_1