ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 15 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001086 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,
встановила:
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року засуджено:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не судимого,
- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк
3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням та іспитовим строком на 2 роки та покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 127 007 грн на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання скасовано та ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишено без зміни.
Як встановив суд, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 14 листопада 2015 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Vollkswagen Caddy» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , під час руху по вул. Набережній у напрямку вул. Громова м. Верхньодніпровську, допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини із послідуючим наїздом передньою частиною автомобіля на дерево, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3, 2.9 та 10.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП пасажирам автомобіля «Vollkswagen Caddy» неповнолітній потерпілій ОСОБА_8 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним, що характеризують особу засудженого, внаслідок надмірної суворості, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 змінити, застосувати до засудженого положення ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням. Зокрема, захисник зауважує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, свою вину визнав у повному обсязі, готовий відшкодувати потерпілим усі витрати.
Крім того, до касаційного суду від потерпілої ОСОБА_8 надійшли заперечення на касаційну скаргу захисника, в яких вона просить залишити цю касаційну скаргу без задоволення, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 без зміни. При цьому повідомляє, що засуджений ОСОБА_7 не відшкодовує їй витрати на лікування доньки, яка стала інвалідом, та жодним чином не допомагає.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення, а рішення суду без зміни, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оскаржується, а тому касаційним судом не перевіряється.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення внаслідок надмірної суворості, то вони, на думку колегії суддів, є передчасними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.75 КК, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Приймаючи рішення про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеногоОСОБА_7 покарання, апеляційний суд навів у своєму вироку ґрунтовні мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до тяжких наслідків, було травмовано дві особи, одна з яких є неповнолітньою, на протязі досудового та судового слідства ніяких заходів, спрямованих на відшкодування шкоди потерпілим не вчиняв. Враховуючи ступінь тяжкості та наслідки скоєного ОСОБА_7 діяння, підстав для ухвалення рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК, колегія суддів не вбачає.

Отже, твердження касаційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого ОСОБА_7 внаслідок суворості та необхідності звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, є необґрунтованими, а виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливо досягти без ізоляції його від суспільства.

Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і винести законні та обґрунтовані рішення по справі не встановлено.
З урахуванням наведеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, статтями 376, 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів
ухвалила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3