н/п 1-кс/640/575/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю представника заявника - ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
встановив:
Після першого обшуку було відібрано експериментальні зразки сировини та готової продукції з резервуарів, а вже під час другого обшуку з резервуарів та причепів-цистерн було вилучено всю сировину та готову продукцію «Представництва «Матрапак ГмбХ», на які ухвалою слідчого судді від 30.09.2016 року, залишеною частково без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016 року, накладено арешт.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016 р., зобов`язано слідчого негайно після отримання результатів призначених експертиз вирішити питання про долю вилучених речовин у відповідності до вимог КПК України.
Так, наразі заявник має достовірну інформацію стосовно того, що висновки призначених судово-хімічних та комплексних товарознавчих та судово-хімічних експертиз готові та ще з 30.12.2016 року знаходяться в матеріалах кримінального провадження.
Однак, ні слідчий, ні процесуальний керівник, не повідомили керівництво «Представництва «Матрапак ГмбХ» про висновки експертиз.
Крім того, вказує, що на території «Представництва «Матрапак ГмбХ» знаходиться лабораторія, де регулярно здійснюється дослідження та аналіз всієї сировини та готової продукції з метою недопущення порушення технічних умов та забезпечення провадження законної господарської діяльності.
Вважає в подальшому застосуванні арешту відпала по треба.
Крім того, вважає, що арешт на майно «Представництва «Матрапак ГмбХ» було накладено необґрунтовано та з суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
Представник заявника ОСОБА_3 , в судовому засіданні подане клопотання підтримала повністю.
Начальник другого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_4 та прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_5 , будучи допитаними в судовому засіданні, проти скасування арешту майна заперечували, вважаючи клопотання про скасування арешту майна не обґрунтованим. До суду надані заперечення, які долучені до матеріалів справи.
Слідчий суддя, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи за клопотанням про арешт майна, приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2016 р. вказане клопотання слідчого задоволено, ухвалено накласти арешт на вище вказане майно.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016 р., ухвалу слідчого судді від 30.09.2016 р. в частині накладення арешту на тимчасове вилучене майно, а саме на: талони ПРМ № 114599, № 114504, № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № 114644 від 21.09.2016 р. на 5 арк.; розпорядження та накази ТОВ «Краснокутський Агрошляхбуд» на 28 арк.; папку з паспортами на резервуари у кількості 28 шт. скасовано, в задоволенні клопотання в цій частині відмовлено. В іншій частині залишено без змін, зобов`язано слідчого негайно після отримання результатів призначених експертиз вирішити питання про долю вилучених речовин у відповідності до вимог КПК України.
Як встановлено в судовому засіданні, станом на 01.02.2017 СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області отримані результати проведених хімічних та комплексних хімічно-товарознавчих експертиз, проведених ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Відповідно до висновків проведених експертиз рідину, визначено як газовий конденсат та розчинник, які відповідають коду УКТЗЕД, що не оподатковується акцизним податком, а також судовим експертом визначені невідомі рідини встановити приналежність яких не надалося можливим.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Відповідно до пункту першого ч.6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертається власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливе без шкоди для кримінального провадження.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Так, СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області отримані результати проведених хімічних та комплексних хімічно-товарознавчих експертиз, проведених ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. Однак, ухвала апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016 р., в частині зобов`язання слідчого негайно після отримання результатів призначених експертиз вирішити питання про долю вилучених речовин у відповідності до вимог КПК України, - не виконана.
Даних про призначення інших експертиз щодо дослідження вилученої рідини, органом досудового розслідування не надано.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Таким чином, враховуючи наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, розумні строки, слідчий суддя вбачає підстави для задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Зобов`язати слідчого слідчого управління ФР ГУ ДФС у Харківській області повернути вказане майно уповноваженій особі «Представництва «МАТРАПАК ГмбХ».
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя - ОСОБА_1