Дата документу Справа № 316/643/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/466/17
Єдиний унікальний № 316/643/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000111, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сарата, Одеської області, громадянина України, маючого загальну середню освіту, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.05.1995 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України з відтермінуванням виконання вироку на 2 роки. 16.05.1996 Комунарським районним судом м. Запоріжжя вирок переглянуто, та направлено для відбуття покарання;

- 28.03.2001 Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 04.04.2003 Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 23.06.2003 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 1 дня позбавлення волі;

- 07.12.2005 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2,3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 28.08.2009 року у зв`язку з відбуттям строку покарання.

- 30.07.2010 Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки. 09.08.2013 звільнений від відбуття покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 30.07.2010 по закінченню іспитового строку,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України - 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 13.06.2016 року по день набрання даним вироком законної сили включно. Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту фактичного затримання, а саме з 13.06.2016 року.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 17.01.2016, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, з підвіконня зальної кімнати, таємно викрав мобільний телефон "Prestigio PSP 5517 DUO" в корпусі чорного кольору, вартістю 2500 гривень, який належав ОСОБА_8 , з картою пам`яті Micro-CD 16 Гб., вартістю 150 гривень, з двома сім - картками операторів мобільного зв`язку «МТС», вартістю 10 гривень, та «Київстар», вартістю 10 гривень, в чохлі зі штучної шкіри чорного кольору вартістю 100 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2770 гривень.

Крім того, 21.03.2016, приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля першого під`їзду будинку №45 по вул. Комсомольській в м. Енергодарі Запорізької області, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив фізичний біль останньому, та відкрито заволодів срібним ланцюжком з срібним хрестиком загальною вагою 26 грам, 925 проби, вартістю 312 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилаючись на незаконність вироку суду першої інстанції, зазначає, що при постановленні вироку судом допущена неповнота судового слідства та істотне порушення кримінально-процесуального закону. Не згоден з призначеним йому покаранням, яке на його думку є занадто суворим. Крім того посилається на незаконність вироку в частині визнання його винним за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки судом не враховано всі обставини про справі.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, при обставинах, наведених у вироку, а також його кваліфікація в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєні злочину за ч.2 ст.186 КК України при обставинах, викладених у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, їх належній оцінці, а тому не викликають сумнівів у їх правильності.

Дослідивши в судовому засіданні покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які розповіли про те, що навесні 2016 року вони разом з ОСОБА_7 вживали алкогольні напої, під час якого ОСОБА_7 відкрито заволодів срібним ланцюжком з срібним хрестиком, які належать ОСОБА_9 із застосуванням насильства відносно останнього.

Судом першої інстанції досліджені також протокол проведення слідчого експерименту від 23.04.2016 року з ОСОБА_7 , з якого встановлено, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 один удар кулаком в обличчя та відкрито заволодів срібним ланцюжком з срібним хрестиком.

Дослідивши надані докази, суд першої інстанції надав належну оцінку як кожному з них, так і сукупності доказів, зазначивши про те, що вони є належними, достовірними і достатніми для визнання ОСОБА_7 винним у скоєнні інкримінованих злочинів.

Доводи апеляційної скарги щодо недостатності доказів вини ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції вважає такими, що спростовані матеріалами провадження, оскільки суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.374 КПК України, навів у вироку докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, обираючи вид і міру покарання ОСОБА_7 , належним чином врахував обставини, передбачені законом і, зазначивши у вироку, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини. Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 майже мінімальне покарання, передбачене санкціями статей обвинувачення. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обрав обвинуваченому мінімально можливе покарання і не вбачає достатніх підстав для подальшого його пом`якшення.

З наведених причин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення доводів апеляційної скарги і скасування або зміни вироку суду першої інстанції.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4