Справа № 336/1515/17-к
Пр. № 1-кп/336/201/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Таганрог Ростовської області Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,
Під час судового засідання, суд -

ВСТАНОВИВ:
З 25 січня 2016 року солдат ОСОБА_4 , проходить військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 3 гаубичної артилерійської батареї 1 гаубичного артилерійського дивізіону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

13 травня 2016 року солдату ОСОБА_4 було надано щорічну основну відпустку до 23 травня 2016 року та останній 23 травня 2016 року повинен був повернутися з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте 23 травня 2016 року солдат ОСОБА_4 з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не прибув.

Однак, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби 23 травня 2016 року, не з`явився вчасно без поважних причин на службу з відпустки, а саме до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та ухилявся від проходження військової служби до 02 березня 2017 року, тобто тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України визнав повністю, покаявся, повністю підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті.
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності його позиції, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу з відпустки тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду.
При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. 65-67 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття, сприяння досудовому розслідуванню та судовому розгляду, встановленню істини в кримінальному проваджені, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 - відсутні.
При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч.4 ст.407 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, а також те, що останній визнав вину повністю та покаявся у вчиненому, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне призначити мінімальне покарання ОСОБА_5 в рамках санкції ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі, при цьому застосувавши положення ст.75 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (ТРЬОХ) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Захід забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту, до набрання вироку законної сили залишити без змін.
Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1