Дата документу 13.01.2017 Справа № 200/5046/15-к
Провадження № 1-кп/334/86/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого:
судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
адвокатівОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувувідкритому підготовчому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження №0000536 від 31.07.2014р. відносно
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області, громадянина України, маючого вищу освіту, судді Бабушкінського районного суду м.Дніпро, раніше не судимого, в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.371, ч.2 ст.375 КК України,

В С Т А Н О В И В:
На розгляд Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000536 від 31.07.2014р. відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.375, ч.3 ст.371 КК України, після усунення недоліків обвинувального акту, зазначених в ухвалі Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.02.2016р. та ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 24.05.2016р.
Згідно зазначеного у обвинувальному акті, ОСОБА_6 обвинувачується у завідомо незаконному триманні під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та завідомо незаконному домашньому арешті ОСОБА_16 , вчинені в інших особистих інтересах. Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 371 КК України (у редакції Закону № 245-VІІ від 16.05.2013), - завідомо незаконні домашній арешт та тримання під вартою, вчинені в інших особистих інтересах.
Також ОСОБА_6 обвинувачується у постановленій суддею завідомо неправосудних ухвал про застосування запобіжних заходів до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , вчинене в інших особистих інтересах. Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 375 КК України (у редакції, що діяла до 11.06.2015), - постановлення суддею завідомо неправосудних ухвал, вчинене в інших особистих інтересах.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акта, який відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та їх адвокат ОСОБА_4 підтримали думку прокурора.
Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 в судове засідання не з`явились, причин поважності неявки до суду не надали. Про день та час слухання справи повідомлені у належний спосіб.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_5 ,надавши письмове клопотання, просилиповернути обвинувальний акт прокурору, оскільки у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогами КПК України неможливо призначити судовий розгляд.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши матеріали судового провадження, судприйшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору для усунення його невідповідності вимогам КПК України.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд, серед іншого, має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо той не відповідає вимогам цього кодексу.
Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Як визначено в ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:
1)найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2)анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3)анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4)прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6)обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9)дату та місце його складання та затвердження.
Однак, при направленні обвинувального акту до суду, вимоги вищезазначеного законодавства, дотримані не в повній мірі.
Відповідно до ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відносяться верховенство права; законність; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист.
Так, відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, оскільки це є гарантією мати можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод викласти всі необхідні аргументи захисту, і таким чином вплинути на результат провадження.
Також згідно зі ст.42 КПК України підозрюваний має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу; одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення.
Проте всупереч вказаним нормам обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення яке не є конкретним.
В обвинувальному акті викладено зміст ряду норм міжнародного та національного законодавства, в тому числі ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», Кодексу суддівської етики, в порушення яких, як вказує сторона обвинувачення, діяв ОСОБА_18 при ухваленні 10 судових рішень.
Однак, далі за змістом обвинувального акту,викладено фактичні дані щодо обставин та мотивів обрання обвинуваченим запобіжного заходу відносно кожного потерпілого і одного свідка з вказівкою на порушення суддею у кожному випадку лише загальних положень КПК України про запобіжні заходи та їх застосування (ч.2 ст. 177 КПК - підстави застосування запобіжних заходів, ст. 178 КПК - обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, ч.1 ст. 194 КПК встановлення при застосуванні запобіжного заходу доведеності доводів клопотання на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, п.1 ч.5 ст. 206 КПК звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду).
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_19 обвинувачується у постановленні завідомо неправосудних ухвал про застосування запобіжних заходів щодо 10 осіб, дев`ять з яких мають статус потерпілих у кримінальному провадженні, а один свідка, в інших особистих інтересах. Ці дії кваліфіковані за ч.2 ст. 375 КК України як постановлення суддею завідомо неправосудних ухвал, вчинене в інших особистих інтересах.
Стаття 62 Конституції України не містить офіційного тлумачення поняття «неправосудного», стаття 375 КК України не розкриває змісту поняття «неправосудне», не існує конкретизації поняття «неправосудне» і в жодному іншому законодавчому акті України.
Відтак, при викладі об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, через виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, має бути розкритозміст поняття «неправосудне» щодо кожного судового рішення, у постановленні якого як «завідомо неправосудного» обвинувачується ОСОБА_20 .
Однак, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, в обвинувальному акті не зазначається, в чому полягає завідомо неправосудність кожного судового рішення, момент виникнення їх неправосудності.
Згідно обвинувального акту , ОСОБА_6 обвинувачується за ч.3 ст. 371 КК України.
Обов`язковим додатковим об`єктом злочину, передбаченого ст. 371 КК України, є воля потерпілої особи.
Диспозиція статті 371 ч.2,3 КК України охоплює дії особи, як то, завідомо незаконні домашній арешт або тримання під вартою.
Разом з тим, ОСОБА_6 висунуте обвинувачення як у завідомо незаконному триманні під вартою ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які визнані потерпілими у справі, так і у завідомо незаконному домашньому арешті ОСОБА_16 .. Тобто незаконні дії судді ОСОБА_6 з обрання завідомо незаконного домашнього арешту ОСОБА_16 призвели до грубого порушення конституційних прав останнього.
При цьому, згідно змісту обвинувального акту та пояснень прокурора у судовому засіданні, потерпілої особи на прізвище ОСОБА_16 , щодо якої було застосовано завідомо незаконний домашній арешт, у даному кримінальному провадженні немає.
Отже, виклад об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, ч.3 ст. 371 КК України, їх фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є не конкретними, незважаючи на вимогу кримінального процесуального закону про те, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.
Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого, зокрема, прав на захист.
Вищезазначені обставини свідчать про порушення органом досудового розслідування права обвинуваченого на захист.
Крім того, в обвинувальному акті від 28 липня 2016 року не враховані вказівки місцевого та апеляційного судів, внаслідок чого він містить ті ж самі недоліки, що стали причиною повернення прокурору попереднього обвинувального акту.
Так, відповідно до положень ст.371 КК України суб`єктом даного злочину є представники оперативних підрозділів, слідчий або прокурор. Однак із тексту обвинувального акту вбачається, що окрім обвинуваченого ОСОБА_21 у даному кримінальному провадженні інші особи, які можуть бути суб`єктами злочину, відповідальність за який передбачена ст.371 КК України, до кримінальної відповідальності не притягувалися, і обставини стосовно дій певних осіб щодо завідомо незаконного затримання або тримання під вартою не з`ясовувалися, що підтвердив в судовому засіданні прокурор.
Відповідно до положень ст.ст.184, 186, 188 КПК України слідчий суддя вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише за наявності клопотання слідчого, прокурора.Крім того, розгляд зазначеного клопотання здійснюється лише за участю прокурора.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Із тексту обвинувального акту від 28.07.2016р. вбачається, що обставини ініціювання слідчими, прокурорами застосування запобіжного заходу відносно 9 потерпілих і одного свідка у даному кримінальному провадженні не з`ясовувалися.
Також не встановлено, що слідчим, прокурором були внесені клопотання про застосування запобіжного заходу відносно зазначених осіб за відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.
Вищезазначені обставини також свідчать про порушення органом досудового розслідування права обвинуваченого на захист.
Усунення порушення права на захист, допущене на стадії досудового розслідування, повинно бути здійснене самим органом досудового розслідування.
Крім того, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.375 та ч.3 ст.371 КК України, органом досудового розслідування та процесуальним прокурором залишено поза увагою те, що злочини, відповідальність за які передбачена зазначеними нормами кримінального закону є суміжно- конкуруючими за ознаками предмета і суб`єкта, що виключає їх одночасне застосування, оскільки судді несуть відповідальність за ст..375 КК України, яка передбачає спеціальний склад злочину.
Окрім вказаного вище, суд звертає увагу на відсутність визначення мотиву вчинення злочину «в особистих інтересах, які виразилися у бажанні .. проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати переваги для обрання його на адміністративну посаду у суді.
Виходячи з того, як обираються судді на адміністративні посади, з положень Конституції щодо поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, таке формулювання обвинувачення без розкриття змісту поняття «влади» є неконкретним і таким, що порушує право обвинуваченого на захист.
Також, суд звертає увагу на те, що в тексті обвинувального акту зазначається про порушення норм ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції закону, що діяла до 02.02.2014р.
Це також свідчить про порушення органом досудового розслідування і прокуратури права обвинуваченого на захист, оскільки особа обвинувачується не у порушенні чинних на момент вчинення злочину положень цього закону,
Таке формулювання зумовлено тим, що в обвинувальному акті не зазначено чітко і однозначно про те, коли виник умисел на вчинення кожного злочину, з якого моменту кожний зі злочинів є закінченим
Підставою для повернення обвинувального акту є його невідповідність ст. 291 КПК України.
Частиною 4 ст. 291 КПК передбачено, що до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, вимоги до якого встановлені ст.293 КПК України.
Під час підготовчого судового засідання встановлено, що реєстр містить в собі ряд суперечок, які зі слів прокурора є описками, і на думку суду повинні бути виправлені, а саме:
П. 27 розділу 1 свідчить про те, що ОСОБА_22 вручене повідомлення про підозру за ч.3 ст. 375, ч. 2 ст. 371 КК 07.03.2015р., а згідно п. 12 розділу 2 письмове повідомлення про підозру за ч.3 ст. 371, ч.2 ст. 375 КК.
П.34розділу 1 вказує на надання ОСОБА_23 доступу до матеріалів досудового розслідування, що передбачено лише для сторін кримінального провадження, проте з`ясувати у прокурора, хто є вказана особа суду можливості не представилося.
За таких обставин, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Повернути обвинувальний акт у кримінальному проваджені відносно ОСОБА_6 , в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.371, ч. 2 ст. 375 КК України прокурору Дніпропетровської області в зв`язку з невідповідністю його вимогам кримінально-процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом 7 днів з часу її проголошення.
Суддя: ОСОБА_1