Ухвала
іменем україни

20 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянула у судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 7 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 7 листопада 2014 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Хмільника Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 вересня 2010 року за ч. 1 ст. 189, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, з

встановленням іспитового строку 2 року,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 вересня 2010 року та остаточно ОСОБА_6 визначено покарання 12 років позбавлення волі.
Вирішені питання про речові докази, судові витрати та цивільний позов у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05 квітня 2016 року вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 3 грудня 2010 року приблизно о 23 годині на березі річки Південний Буг в м. Хмільнику Вінницької області, неподалік від приміщення "Товариства мисливців та рибалок КП "Мисливець" по вул. Тургенєва, 66, під час сварки умисно вбив ОСОБА_8 , шляхом нанесення обухом сокири двох ударів у голову.

Переконавшись у тому, що ОСОБА_8 не подає ознак життя, ОСОБА_6 , діючи з метою приховання слідів та знаряддя вчинення злочину, скинув тіло потерпілого в річку Південний Буг, а сокиру та мобільний телефон ОСОБА_8 викинув у криницю по АДРЕСА_2 .

У касаційній скарзі захисник засудженого ставить питання про скасування постановлених судових рішень та закриття кримінальної справи у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину. Вказує на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, неналежну оцінку доказів. Вважає, що в судових рішеннях містяться істотні суперечності щодо моменту виникнення умислу на вбивство. Стверджує, що його підзахисний на досудовому слідстві пояснення давав під тиском працівників правоохоронних органів і ці пояснення незаконно покладені в основу обвинувачення. Наголошує, що ОСОБА_6 , даючи в апеляційному суді визнавальні показання обмовив себе, сподіваючись на призначення більш м`якого покарання. Вказує, апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляцій сторони захисту, відповідей на них не надав, його ухвала не містить жодних доказів винуватості ОСОБА_6 , а тому не відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Заслухавши доповідь судді; пояснення засудженого та його захисника, які просили вирок та ухвалу змінити в частині призначеного покарання, пом`якшити його; думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України, перегляду в касаційному порядку не підлягають встановлення судом фактичних обставин справи та неповнота і однобічність досудового і судового слідства. Натомість, зазначені обставини, згідно зі ст. 367 КПК України були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність порушень вимог КПК України при проведенні досудового слідства і розгляді справи в суді першої інстанції. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Виходячи зі змісту ст. 323 КПК України, вирок є обґрунтованим, якщо він постановлений на доказах повно зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом за своїм внутрішнім переконанням, а висновок суду про подію злочину та про винуватість підсудного ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані і оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.
Ці вимоги закону судом дотримані.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, судові інстанції послалися на докази, що містяться в матеріалах справи, які зібрані у встановленому законом порядку, досліджені в судовому засіданні, належно оцінені і є обґрунтованими. Судове слідство проведено повно, без порушень вимог КПК України.

Незважаючи на не визнання ОСОБА_6 винуватості, вона доводиться зібраними доказами, яким суд дав оцінку при постановленні вироку, а також в ході апеляційного розгляду, де були перевірені в повному обсязі доводи апеляційних скарг, в тому числі і засудженого та захисника.

Зокрема, досліджено показання ОСОБА_6 , який вину не визнав, зазначив, що потерпілого не вбивав, показання давав під примусом та тиском працівників міліції. Під час відтворення обстановки і обставин події за участю захисника говорив так, як сказали працівники міліції.
Взято до уваги і протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 15.03.2011 року та відеозапис допиту, який було відтворено в судовому засіданні, на якому відображено допит ОСОБА_6 , під час якого він в присутності захисника ОСОБА_9 розповідає про конфлікт між ним та потерпілим, детально зазначає про обставини нанесення ним ударів сокирою ОСОБА_8 , вказує про скинення трупу у річку та втоплення сокири і телефону потерпілого в криниці.
Обґрунтовано покладено в основу вироку і протокол відтворення обстановки і обставин події з підозрюваним ОСОБА_6 та ілюстративну таблицю до нього. Під час цієї слідчої дії, проведеної за участю захисника ОСОБА_9 . ОСОБА_6 в деталях розказав та показав всі обставини вчинення злочину, нанесення ударів, скинення тіла у річку. Також, ОСОБА_6 привів учасників слідчої дії до криниці по вул. Тургенєва, 81 в м. Хмільнику, куди кинув сокиру та мобільний телефон.
Також, при відтворенні обстановки та обставин події з криниці на яку вказав ОСОБА_6 , магнітом було вилучено сокиру.
Взято до уваги і дані протоколу огляду місця події по вул. Тургенєва, 81 в м. Хмільнику від 16.03.2016 року, з якого убачається, що в криниці, на яку вказав ОСОБА_6 , після відкачки води було виявлено мобільний телефон «Самсунг» синьо-синього кольору.
Здійснено судом посилання і на показання свідка ОСОБА_10 , дані ним на досудовому слідстві та оголошені в судовому засіданні, який вказав, що з братом у нього хороші стосунки. В квартирі, де він проживає, серед інструментів була сокира господарського призначення, на даний час її немає. По пред`явленій фотографії сокири, яка вилучена з криниці, він впізнав свою сокиру.
Судом взято до уваги як доказ і протокол допиту обвинуваченого від 17 травня 2011 року за участю захисника ОСОБА_9 , відповідно до якого ОСОБА_6 підтвердив показання, які він давав на досудовому слідстві під час його допиту в якості підозрюваного, доповнивши їх, що точно пам`ятає нанесення двох ударів обухом сокири в праву частину голови потерпілого.

Проаналізовано судом і показання потерпілої ОСОБА_11 ; свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
Правильно оцінено і процесуальні докази у справі, а саме: протоколи огляду місця події; протокол огляду трупа; протоколи огляду предметів, висновки експертиз.
Враховуючи зазначене, умисел на заподіяння смерті потерпілому після виниклого конфлікту підтверджується тим, що не й а 2 удари сокирою наносилися в життєво важливий орган голову, після чого ОСОБА_6 не вчинив жодних дій по відверненню негативних наслідків для потерпілого - не викликав швидку допомогу, не залишив тіло на місці, а навпаки скинув його у воду та прийняв міри до приховання речових доказів.
В ході проведення часткового судового слідства судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 , визнав свою вину, пояснивши, що причиною вбивства став конфлікт з потерпілим, який йому погрожував і ображав, це його дуже образило і він сокирою наніс удари в область голови. Потерпілий почав хропіти, він скинув його тіло в річку. Пізніше викинув сокиру і телефон потерпілого в криницю.

Наведені засудженим мотиви вчинення злочину знайшли своє підтвердження, оскільки ОСОБА_6 підтримував стосунки з потерпілим, товаришував з його сестрою, був знайомий з батьками, а тому їхня зустріч з в день вбивства не виключається, як і конфлікт між ними, під час якого ОСОБА_6 умисно наніс удари сокирою в голову ОСОБА_8 від яких наступила його смерть. Також ОСОБА_6 підтримував розмови про розшукування ОСОБА_8 невідомими з приводу боргів, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_19 .

Щодо часу вчинення вбивства, то ОСОБА_6 не заперечив, що це могло бути приблизно о 23 годині 03.12.10 року. Це також підтверджують зафіксовані мобільним оператором «Астеліт» телефонні з`єднання з ОСОБА_8 за його номером.

Доводи сторони захисту про те, що зафіксовані з`єднання різних абонентів з номером мобільного телефону потерпілого після того, як відповідно до матеріалів кримінальної справи, телефон був викинутий у криницю та не працював, не свідчать про те, що потерпілий був живим, оскільки згідно Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг від 11.04.2012 року сеанс зв`язку процес надання та отримання послуги з моменту встановлення з`єднання до його завершення.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи сторони захисту про те, що до вчинення вбивства причетні інші особи, зокрема і ОСОБА_20 , який останнім спілкувався з потерпілим, а потім виїхав до Росії.
З показань свідка ОСОБА_19 , даних на досудовому слідстві та оголошених в судовому засіданні суду першої інстанції убачається, що потерпілий йому телефонував і просив зв`язатися з ОСОБА_21 , повідомити, що той його чекає ще п`ять хвилин і піде, бо дуже замерз. Однак він не зміг додзвонитися до ОСОБА_6 . Цей свідок був допитаний судом апеляційної інстанції та пояснив, що перебував в Росії на заробітках і це не пов`язано з переховуванням. Також вказав, що в день зникнення ОСОБА_8 розмовляв з ним по телефону і на його прохання дзвонив ОСОБА_6 , який мав взяти гроші у матері потерпілого і не відповідав на дзвінки потерпілого.

Неспроможні і доводи сторони захисту про застосування недозволених методів ведення слідства, застосування тиску на ОСОБА_6 , внаслідок чого він визнав себе винним.

Судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_22 , який працював слідчим і розслідував кримінальну дану справу та повідомив, ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні вбивства. Слідчі дії з ОСОБА_6 проводилися за участю його захисника. При відтворенні обстановки та обставин події ОСОБА_6 добровільно розповів, як позбавив життя потерпілого, повідомив, що телефон і сокиру викинув у криницю по вул. Тургенєва. При цьому також були присутні поняті, судовий медик та адвокат.

З матеріалів справи убачається, що за фактом вчинення тиску на ОСОБА_6 проводились перевірки за результатами яких винесено постанови про закриття кримінального провадження.

Апеляційний суд також перевіряв твердження ОСОБА_6 про те, що свідченням самообмови є те, що він говорив про наявність снігу та льодяного покриву в день вчинення злочину, а це не відповідає дійсності, та обґрунтовано визнав їх неспроможними.

Потерпіла ОСОБА_23 пояснила, що 03.12.2010 року, коли зник її син, був мокрий сніг, який випав раніше, а ввечері 03.12.2010 року температура понизилась і була ожеледиця, біля берега річки вода не була замерзлою, їй це відомо, оскільки вона там гуляла з собакою.

Ці показання потерпілої підтверджуються довідкою метеостанції Хмільника за 03.12.10 року, з якої убачається, що середньодобова температура повітря була 3.2, опади у вигляді слабкого мокрого снігу.

Атмосферні явища протягом доби ожеледь, ожеледиця на дорогах, мряка, мокрий сніг, також за кілька днів до вбивства випав сніг і був мороз, тому річка могла покритися льодом.

Також, слід зазначити, що під час досудового слідства ОСОБА_6 та його захисник не зверталися із заявами про застосування недозволених методів ведення слідства.

Апеляційний суд належним чином перевірив і твердження засудженого про те, що він не вбивав потерпілого сокирою, це придумали представники міліції, які заставили його так сказати, а на підтвердження версії самі вкинули в колодязь телефон потерпілого і сокиру, а потім їх віднайшли. Також зазначив, що він був фізично сильнішим за потерпілого, а тому не потрібно було застосовувати сокиру, а ще не перевірено час перебування сокири в криниці та наявність біологічних залишків на сокирі.

Ці доводи спростовуються показами потерпілої ОСОБА_23 , яка пояснила, що її син був значно фізично розвинутішим і вищим за засудженого, а тому останній не зміг би без сокири позбавити життя потерпілого.

Також ці доводи спростовуються висновком експерта, який оглядав рану з голови трупа потерпілого і при проведенні кольорової хімічної реакції на залізо по краях та на стінках пошкодження виявлено наявність заліза, також експерт не виключив можливість утворення пошкодження від дії одного з ребер обуха сокири, яка була представлена на експертизу.

Більше того, версія про підкинення сокири в криницю працівниками міліції спростовується протоколом огляду сокири та телефону, які були вилучені через декілька днів після виявлення трупа ОСОБА_8 , оскільки до цього не було відомо про те, що потерпілий був вбитим.

Як убачається з огляду сокири, про її тривале перебування в колодязі свідчить те, що з усіх боків на поверхні сокири та сокирища наявні нашарування іржі, ґрунту та плісняви. При цьому будь-які сліди нашарувань не збереглися.

Це ж вбачається із протоколу огляду телефону, який був піднятий разом з мулом, даний телефон брудний, в місцях де є залізні контакти проржавілий, батарея окислилась, і підтверджується детальним знімком (том №1 а.с. 139), що є свідченнями тривалого перебування в колодязі.

Колегія судді погоджується з висновком апеляційного суду про те, що заява ОСОБА_6 , після проведення часткового судового слідства, в ході якого були спростовані його доводи про непричетність до вбивства, написана з метою пом`якшення покарання.

Також правильним є висновок апеляційного суду про не взяття до уваги явки з повинною, оскільки ОСОБА_6 від неї відмовився в ході розгляду справи судом першої інстанції і в апеляційному суді також стверджував, що вона написана під примусом, що не свідчить про добровільність повідомлення ним про скоєний злочин та каяття засудженого

У вироку суд проаналізував і дав належну оцінку всім розглянутим в судовому засіданні доказам у їх сукупності. Критичну оцінку окремих доказів суд належним чином вмотивував.
Сукупність наведених цих та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, а тому доводи касаційної скарги захисника про незаконність засудження є безпідставними.

Враховуючи вищевикладені обставини, не ґрунтуються на матеріалах справи доводи захисника про те, що ухвала апеляційного суду не містить жодних доказів винуватості ОСОБА_6 .

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, на усі доводи апеляцій, в тому числі і засудженого та його захисника щодо незаконності засудження, недопустимості доказів, застосування незаконних методів ведення слідства, які за своїм змістом аналогічні касаційній скарзі, надано ґрунтовні відповіді, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України є переконливою і сумнівів не викликає.
Істотних порушень процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому касаційна скарга захисника засудженого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України 1960 року п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 7 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 5 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3