АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/775/17 Справа № 209/3194/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 а участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001656 від 01 серпня 2016 року за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 , на вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який має базову загальну середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 10 грудня 2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року несплачену суму штрафу в розмірі 850 грн. замінено покаранням у вигляді 50 годин громадських робіт, яке до цього часу засудженим не відбуте,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді арешту строком на 4 місяці.

На підставі ч.1. ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання у вигляді громадських робіт строком 40 годин, що відповідно до ч.1 ст. 72 КК України дорівнює 5 дням арешту, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді арешту строком на 4 місяці і 5 днів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 150,00 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Згідно до вироку, 21 липня 2016 року ОСОБА_7 знаходився у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , де в нього повторно виник злочинний умисел на таємне викрадення праски "Saturn", яка знаходилася в кімнаті вказаної квартири.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, таємно шляхом вільного доступу, викрав праску "Saturn", яка належала ОСОБА_10 , вартість якої становить 255,00 грн., заподіявши останній матеріальний збиток на вказану суму.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця злочину втік, згодом розпорядившись викраденим на свій розсуд.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року скасувати та постановити свій вирок, зазначивши в мотивувальній частині час вчинення злочину.

Просить визнати ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1. ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року штрафу у сумі 850 гривень (замінене ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.07.2016 року на покарання у вигляді громадських робіт на строк 50 годин) у вигляді 40 годин громадських робіт, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України дорівнює 5 дням позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 5 днів позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що в порушення п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку суд не вказав час вчинення ОСОБА_7 крадіжки майна ОСОБА_10 , незважаючи на те, що досудовим розслідуванням встановлено і місце, і час, і спосіб вчинення злочину. В судовому засіданні і обвинувачений і потерпіла зазначали час вчинення злочину.

Крім того, в резолютивній частині вироку при призначенні покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України судом не зазначено, за вироком якого суду та від якої дати частково приєднано покарання у виді громадських робіт.

Також, вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 місяців 5 днів арешту суд в достатній мірі не врахував суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий також за корисливий злочин, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, є працездатним, але не працевлаштований, не має постійного заробітку, стійку протиправну поведінку обвинуваченого про що свідчить вчинення ним корисливих злочинів під час невідбутого покарання за вироком суду.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її в повному обсязі, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Апеляційні доводи прокурора в частині наявності допущених судом істотних порушень КПК України при судовому розгляді, на думку колегії суддів, не позбавленні правових та фактичних підстав.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Суд першої інстанції не дотримався вказаних норм закону.
Так, відповідно до положень ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, зокрема, зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчинення якого визнається обвинувачений.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 р. № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (з наступними змінами), мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

Вирок суду щодо ОСОБА_7 зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає, оскільки суд першої інстанції формулюючи в мотивувальній частині вироку обвинувачення всупереч вимогам ст. 374 КПК його не конкретизував, тобто не зазначив час вчинення злочину.

Виходячи з того, що мотивувальна частина обвинувального вироку не відповідає вимогам, викладеним у п.2 ч.3 ст. 374 КПК, колегія суддів приходить до висновку що судом не встановлено обставини, які відповідно до ст. 91 КПК підлягають доказуванню при судовому розгляді.

Наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення , перешкоджали суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому вирок суду підлягає скасуванню з направленням на новий судовий розгляд

При новому розгляді суду якщо буде встановлено вину ОСОБА_7 в об`ємі висунутого обвинувачення та не буде встановлено інших пом`якшуючих обставин, то призначене судом покарання необхідно вважати м`яким, оскільки не враховано, суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий також за корисливий злочин, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, є працездатним, але не працевлаштований, не має постійного заробітку, стійку протиправну поведінку обвинуваченого про що свідчить вчинення ним корисливих злочинів під час невідбутого покарання за вироком суду.

Також, при новому розгляді суду при призначенні покарання за сукупністю вироків необхідно дотримуватися вимог ст. 71 КК України з вказівкою на судові рішення за якими призначається остаточне покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду,
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року відносно, обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 185 КК України, скасувати.
Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Апеляційного суду Дніпропетровської області
_________ ___________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4