Справа №483/2106/15-к 31.01.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000537, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 8 липня 2016 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іванівка Очаківського району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених п. п 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 8 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, йому призначено покарання за п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 187 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити йому покарання до 20-15 років позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_6 просить вирок змінити та виключити з обвинувачення ОСОБА_5 кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, призначити остаточне покарання за злочин, передбачений п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
На обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що співпрацював із слідством та щиросердно розкаявся у вчиненому злочині, на досудовому слідстві розказував правдиві обставини вчинення злочину, проте його ніхто не слухав і в обвинуваченні викладені обставини, які потрібні слідству. За відмову у підписанні обвинувального акту йому погрожували, через що йому довелось його підписати.
Вказує на те, що в судовому засіданні, судді йому не вірили, що на його думку свідчить про їх змову з прокурором.
Він жалкує про те, що сталося, розкаюється та просить пом`якшити покарання оскільки після звільнення з місць позбавлення волі має намір доглядати свою стару матір.
Захисник ОСОБА_6 зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права висновки суду про визнання винним ОСОБА_5 у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України зроблені на підставі припущень, і судом не враховані роз`яснення Постанов Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» та № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», із змісту яких вбачається, що кваліфікація діяння особи за наведеними статтями можлива лише у разі доведення, що умисел обвинуваченого спочатку був направлений на вчинення розбою, під час якого вчинюється умисне вбивство, а якщо погроза застосування насильства, небезпечного для життя особи, здійснювалась з метою ухилення від затримання після закінченого нападу, вчинене не може розглядатись як розбій, а дії винного слід кваліфікувати як крадіжку або грабіж і, як відповідний злочин проти життя та здоров`я особи, зокрема вбивство.
Вважає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що у ОСОБА_5 від самого початку був умисел на розбійний напад з метою заволодіння майном потерпілої.
Розбійний напад обґрунтовується лише знайденими в квартирі обвинуваченого майном потерпілої, проте це може свідчити про те, що речі потерпілої могли бути викрадені таємно від потерпілої перш, ніж відбулось вбивство, що повинно кваліфікуватись за ст. 185 та ст. 115 КК України.
Знайдені у обвинуваченого речі не спростовують доводів останнього про те, що він їх взяв після вбивства потерпілої, з метою приховування слідів злочину.
Зазначає, що відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікація його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України виключається, а тому суд, на думку апелянта, надав невірну оцінку дослідженим доказам та дійшов припущення про те, що ОСОБА_5 напав на потерпілу з метою заволодіння її майном.
Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, захисник вважає, що вина ОСОБА_5 не доведена належними та допустимими доказами, які безпосередньо досліджені у суді, а всі сумніви, щодо доведення обвинувачення повинні тлумачитись на користь підсудного, за таких обставин судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування або зміни судового рішення.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Приблизно в середині березня 2015 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , під час перегляду телевізору, на одному з каналів ефірного телебачення, побачив оголошення, в якому було зазначено «познакомлюсь с мужчиной», нижче вказувався номер мобільного телефону.
ОСОБА_5 зателефонував на номер мобільного телефону, вказаного в оголошенні та познайомився з потерпілою ОСОБА_8 .
З того часу обвинувачений почав спілкуватися з ОСОБА_8 по мобільному телефону.
Протягом спілкування з потерпілою, яке тривало чотири п`ять тижнів, обвинувачений, дізнався відомості про неї, у тому числі і те, що вона їздить працювати до Росії. У ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_8 шляхом вчинення розбійного нападу та умисного вбивства, реалізуючи який, ОСОБА_5 запросив ОСОБА_8 приїхати до нього в гості, на що остання погодилася. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вирішили зустрітися у м. Очакові Миколаївської області.
ОСОБА_8 , яка проживала у Перечинському районі Закарпатської області, придбала квиток на потяг до м. Одеси і 13.05.2015 р. виїхала до місця зустрічі з ОСОБА_5 до м. Очакова Миколаївської області.
14.05.2015 р. у вечірній час, точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 дісталася з м. Одеси до повороту до м. Очакова Миколаївської області, на автодорозі «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», що неподалік від автозаправної станції «WOG». Знаходячись у вказаному місці, остання зателефонувала ОСОБА_5 та повідомила про своє прибуття та місцеперебування. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 домовилися зустрітися на автовокзалі м. Очакова.
У подальшому ОСОБА_5 , не маючи власного транспортного засобу та можливості розрахуватися за послуги перевезення, у зв`язку з браком коштів, позичив у односельця ОСОБА_9 велосипед «Україна» зеленого кольору, взяв з собою заздалегідь приготовлений молоток, який мав намір використати під час нападу на ОСОБА_8 як знаряддя вчинення злочину та відправився до м. Очакова.
Прибувши до автовокзалу м. Очакова та не побачивши там ОСОБА_8 , яка не змогла дістатися до місця зустрічі, ОСОБА_5 , залишив велосипед, біля палатки «Янтар» поблизу автовокзалу, та винайняв автомобіль таксі «Деу ланос» під керуванням водія ОСОБА_10 , на якому відправився на автодорогу «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», до заправної станції «WOG», щоб зустріти ОСОБА_8 .
У вказаному місці ОСОБА_5 , приблизно о 22 годині, зустрів ОСОБА_8 , після чого на автомобілі таксі вони відправилися до м. Очаків.
Прибувши до автовокзалу у м. Очаків, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вийшли з автомобілю таксі, ОСОБА_8 розрахувалася з водієм ОСОБА_10 за послуги перевезення.
ОСОБА_5 забрав велосипед, який залишав біля палатки «Янтар», поклав на нього речі ОСОБА_8 та повідомив про те, що далі вони підуть пішки. ОСОБА_8 погодилася.
ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вирушили у напрямку, визначеному ОСОБА_5 , до с. Чорноморки Очаківського району Миколаївської області, що знаходиться в іншому напрямку від його місця мешкання с. Іванівка Очаківського району Миколаївської області.
Йдучи польової дорогою в бік с. Чорноморки Очаківського району, не доходячи до вказаного села, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння майном ОСОБА_8 , шляхом вчинення розбійного нападу та заподіяння їй смерті, з метою вчинення нападу саме у цьому місці, яке, як він вважав підходило для цього, зупинився разом з ОСОБА_8 . Далі, з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном ОСОБА_8 та заподіяння їй смерті, ОСОБА_5 , непомітно для ОСОБА_8 , взяв заздалегідь приготовлений молоток, який знаходився у багажнику велосипеду, підійшов до неї ззаду, та тримаючи молоток в правій руці, несподівано для потерпілої наніс не менше трьох ударів металевою частиною молотка в ліву тім`яну та лобну ділянки голови ОСОБА_8 .
Від отриманих ударів ОСОБА_8 померла на місці.
За висновком комісійної судово-медичної експертизи № 64 від 24.09.2015 р., в ніч з 14.05.2015 р. на 15.05.2015 р. ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді двох дірчастих переломів лівої тім`яної кістки та дірчастого перелому лобної кістки зліва.
Дірчастий характер переломів зводу черепа, їх форма, множинність, поглиблення кісткових фрагментів в порожнину черепа, відходження лінійних переломів від основних ушкоджень, утиск волосся в зовнішній кістковій пластинці перелому лівої тім`яної кістки свідчить про вплив тупого предмета (предметів).
На черепі, на його зводі, є сліди не менше трьох травматичних дій тупим, обмеженим предметом.
Крім цього, на черепі є руйнування лицьового скелету до рівня верхніх країв очниць, частково відсутні кістки основи черепа в передній черепній ямці-решітчастій, частини крил основної кістки, відсутня луската частина скроневої кістки справа. Дані ушкодження також утворилися від дії тупого предмета, морфологічні ознаки якого не відобразилися. Кількість ударів в області цих ушкоджень вказати не уявляється можливим.
Характер і розміри пошкоджень свідчать про те, що ці ушкодження (дірчасті переломи) утворилися від дії тупого обмеженого предмета, що мав слідоутворюючу частину круглої або близькою до неї форми, діаметром близько 40 мм. Характер і розміри пошкодження дірчастого перелому лобної кістки зліва свідчать про дію тупого обмеженого предмета, що мав слідоутворюючу частину круглої або близькою до неї форми, діаметром близько 15 мм. Пошкодження лицьового відділу черепу також утворилися від дії тупого предмета, морфологічні ознаки яких не відобразилися.
Утворення наявних пошкоджень черепа в результаті ударів металевою частиною молотка не виключається.
Наявні пошкодження черепа завжди пов`язані з важкими травмами головного мозку у вигляді крововиливів під м`які оболонки головного мозку, забитих місць і розтрощення речовини головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Далі, впевнившись, що ОСОБА_8 не подає ознак життя, перевіривши наявність пульсу, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєні злочини, ОСОБА_5 дістав з сумки потерпілої шкіряний ремінь, обмотав його навколо шиї потерпілої, при цьому, щоб не вимазатись кров`ю потерпілої, обмотав навколо голови штани, які також дістав із сумки потерпілої та за допомогою ременя перетягнув тіло ОСОБА_8 через дорогу приблизно на 20-40 метрів від місця вчинення вбивства, де поклав на землю та прикрив зеленою травою. З метою уникнення відповідальності за скоєні злочини та знищення їх слідів, ОСОБА_5 , зняв з ОСОБА_8 закривавлені речі та спалив їх неподалік від місця вчинення злочинів.
Продовжуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_5 , шляхом розбою, заволодів належним ОСОБА_8 майном, а саме: мобільним телефоном марки «Флай» вартістю 75 грн., планшетом «Глобекс» вартістю 1 665 грн., іншими особистими речами (одягом, речами особистої гігієни), які матеріальної цінності не становлять.
Дорогою додому, неподалік від с. Куцуруб Очаківського району Миколаївської області, ОСОБА_5 , з метою приховування злочину та знаряддя вчинення злочину, розломив молоток на дві частини, металеву частину викинув в один бік, а дерев`яну в інший. Діставшись до с. Іванівка Очаківського району Миколаївської області, обвинувачений заховав частину речей ОСОБА_8 в туалеті, розташованому на подвір`ї школи, решту речей забрав з собою до дому та в подальшому розпорядився ними за власним розсудом.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство та за ч. 4 ст. 187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційних скарг, прокурора який заперечував проти задоволення скарг захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах відповідають фактичним обставинам і ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які судом перевірені. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187, п. 6 та п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Вирок в частині доведеності вини ОСОБА_5 в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, апелянтами не оскаржується.
Виходячи з визначених ст. 404 ч.1 КПК України меж апеляційного перегляду, оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.
Щодо доводів захисника ОСОБА_6 про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень і умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому саме з корисливих мотивів, то вони позбавлені підстав.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково та суду пояснив, що умислу на вчинення нападу з метою заволодінням майном, а також вбивства з корисливих мотивів ОСОБА_8 він не мав.
Збираючись зустріти ОСОБА_8 він взяв у матері молоток, у ОСОБА_9 велосипед «Україна», до сидіння якого у коробку, яка слугувала бордачком, поклав молоток. Щоб забрати ОСОБА_8 з Очаківського повороту, куди вона добралась, прямуючи до нього в гості, він домовився з водієм таксі на ім`я ОСОБА_11 за 250 грн. за поїздку, про ціну з водієм телефоном також домовлялась ОСОБА_8 для цього він свій телефон передавав водію. При собі грошей у нього не було. За послуги таксі розрахувалась ОСОБА_8 . Погрузивши речі ОСОБА_8 на велосипед, вони пішки попрямували в бік с. Чорноморка. Щоб скоротити дорогу, він запропонував ОСОБА_8 піти полями. По дорозі біля покинутого заводу він запропонував ОСОБА_8 вступити з ним у статевий зв`язок, на що остання погодилася. Він роздягся, розстелив свою кофту, на яку лягла ОСОБА_8 , яка сама роздяглася до спідньої білизни, і, коли він намагався вступити у статевий зв`язок, ОСОБА_8 зненацька відштовхнула його, почала вдягатись. Одягнувшись майже повністю, ОСОБА_8 сказала, що викличе міліцію та почала набирати номер. Злякавшись, що ОСОБА_8 повідомить про нього у міліцію, він вибив у неї з рук телефон, схопив з бардачка велосипеда молоток, та, перебуваючи приблизно на відстані двох метрів від ОСОБА_8 , яка стояла боком до нього (більше правою задньою стороною) та не дивилася на нього, вдарив ОСОБА_8 ззаду по голові молотком один раз. Розуміючи, що спричиняє умисне позбавлення життя людини, наніс ще два удари в область обличчя, після чого ОСОБА_8 впала, не подаючи ознак життя.
Обвинувачений відмічав, що перший удар наніс з нормальною силою та відчув, що проломив череп ОСОБА_8 , зрозумів після першого удару, що позбавить ОСОБА_8 життя. Після нанесених ударів та після того, як ОСОБА_8 впала на землю, він перевірив пульс в неї на руці, пульсу не було. Побоюючись, що тіло ОСОБА_8 знайдуть, він переніс його на відстань приблизно 20 м. від місця вбивства, накрив тіло зірваною травою. Зібравши належні ОСОБА_8 речі, частину речей ОСОБА_8 , у тому числі закривавлених, спалив, мобільний телефон, планшет та зарядний пристрій до нього залишив собі; пудру, косметику та інші речі сховав у туалеті на подвір`ї школи; свої речі: спортивний костюм, брюки, кофту та взуття спалив, прикрас у ОСОБА_8 не було, молоток, яким наносив удари ОСОБА_8 він розламав об асфальт та розкидав його частини у різні сторони. Велосипед, належний ОСОБА_12 , помив та повернув останньому наступного дня.
Хоча обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав частково, вона підтверджується іншими доказами зібраними в ході судового слідства, а саме: показами потерпілого, свідків, протоколами оглядів місць події, даними протоколу проведення слідчого експерименту та фото таблицями до нього, висновками судово-медичних експертиз та іншими письмовими доказами дослідженими під час судового слідства.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 під час судового засідання стверджував, що коли він мав зустріти ОСОБА_8 , він взяв у матері молоток для того, щоб через несправну вісь підкручувати заднє колесо велосипеда, якій взяв у ОСОБА_9 .
Проте такі твердження обвинуваченого спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.
Відповідно даним протоколу огляду місця події (домоволодіння) від 17.06.2015 р. з таблицею зображень до нього, в ході огляду подвір`я домоволодіння АДРЕСА_1 оглянутий належний ОСОБА_9 велосипед «Україна». Під час огляду велосипеда встановлено, що він знаходиться у справному стані. На лівій пластиковій педалі, під рамами знизу, на рамі, біля сідла, на металевій частині сідла, на передньому колесі та на покришці, виявлені плями темно-бурого кольору. Сідло обтягнуте тканиною і кріпиться за допомогою білої мотузки, на якій знаходяться плями темно-бурого кольору.
Тобто готуючись до вчинення злочину ОСОБА_5 заздалегідь взяв із собою знаряддя злочину на зустріч з потерпілою взяв молоток, саме яким в подальшому і наніс удари потерпілій по голові.
Обвинувачений ОСОБА_5 пояснював, що він, щоб забрати ОСОБА_8 з Очаківського повороту, куди вона добралась, прямуючи до нього в гості, домовився з водієм таксі про ціну за поїздку. Але оскільки грошей у нього не було, про ціну з водієм телефоном також домовлялась і ОСОБА_8 . Для цього свій телефон він передавав водію. Коли вони прибули до автовокзалу м. Очакова, за проїзд з водієм таксі розплатилася ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_10 , будучи допитаним у судовому засіданні, суду підтвердив, що за проханням ОСОБА_5 з Очаківського повороту забирали жінку, яка мала при собі дві сумки дорожню невелику і жіночу. По прибуттю до м. Очакова за проїзд розплатилася жінка. Коли жінка відкривала гаманець, щоб розрахуватися, і він і ОСОБА_5 бачили у жінки в гаманці значну суму грошей, він також бачив у жінки мобільний телефон.
Потерпілий ОСОБА_13 суду показав, що ОСОБА_8 є його матір`ю. В останній раз він її бачив зранку 13.05.2015 р., коли остання збиралася їхати автобусом до м. Ужгорода щоб там пересісти на потяг до м. Одеси. Вона мала дві сумки: дамську та дорожню, мобільний телефон «Флай», планшет Глобекс. ОСОБА_8 завжди носила золоті сережки з білими камінцями та два кільця з камінцями, при собі мала приблизно 2 000 грн. До того ж 14.05.2015 р. на її прохання він вислав їй 1 000 грн., які та отримала, про що його повідомила.
З наведених показань обвинуваченого, потерпілого та свідка вбачається, що ОСОБА_8 при собі мала певне майно та значну суму грошей, обвинувачений це бачив, при цьому власних коштів не мав.
За матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 повів ОСОБА_8 у нічний час, у безлюдне місце, яке знаходиться в протилежному напрямку від місця його мешкання. В суді першої інстанції таку свою поведінку пояснив тим, що у його матері важкий характер і він планував залишитися з ОСОБА_8 у свого однокласника на ім`я ОСОБА_14 , який проживає у с. Чорноморка. За п`ять днів до приїзду ОСОБА_8 він домовлявся з ним про те, що залишиться у нього з дівчиною погостювати.
Проте такі твердження спростовуються як показаннями самого обвинуваченого, якій зазначив, що не пам`ятає а ні прізвища однокласника, а ні адреси його проживання, оскільки не бачив його 14 років, так і даними абонентських з`єднань ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , відповідно яким телефон, яким користується ОСОБА_5 14.05.2015 р. о 20.40.28 год. знаходився у місті розташування базової станції с. Чорноморка Очаківського району Миколаївської області неподалік саме від того місця, де в подальшому ним були вчинені злочини.
Наведені обставини дають підстави для висновку про намір ОСОБА_5 завести потерпілу в таке місце, у якому б у нього були умови, які б були більш сприятливими для вчинення злочину.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений змінивши показання пояснив, що ОСОБА_8 речей не знімала, а він у суді першої інстанції говорив неправду з приводу того, що вони роздягались. Перший удар молотком по голові наніс ОСОБА_8 з приводу того, що вона його ображала, бо була обурена тим, що він веде її не до свого будинку. Речі на яких була кров він спалив відразу біля місця вчинення злочину, а інші забрав і приніс додому, щоб спалити в подальшому, але не встиг цього зробити.
За даними протоколу обшуку від 17.06.2015 р., в ході обшуку території домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_15 , яка є матір`ю ОСОБА_5 , виявлено мобільний телефон марки «Флай» на 2 сім карти, два креми марки «Dove» та мило, картку ПРИВАТБАНК № НОМЕР_1 та паперовий додаток до неї, в якому знаходиться 1 американський долар, три купюри білоруських грошей в сумі 2 500 руб., дві купюри номіналом 1 000 російських руб., одна купюра номіналом 500 російських руб., одна купюра номіналом 25 російських руб., духи жіночі в скляному флаконі, в іншій кімнаті планшет марки «Globex» з чохлом, який перебував на зарядці за допомогою пристрою.
Виявлені за місцем мешкання обвинуваченого речі, зокрема планшет марки «Globex», який перебував на зарядці за допомогою пристрою спростовують показання обвинуваченого з приводу його намірів щодо майна, яке належало ОСОБА_8 .
Всі докази, надані стороною обвинувачення, отримані в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законом, ретельно перевірені судом першої інстанції, проаналізовані та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, а їх сукупність поза всяким сумнівом доводить винуватість у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.
Отже твердження апелянтів про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_5 з п. п. 6, 13 ч. 2 ст.115 КК України на п. 6 ч. 2 ст.115 КК України та з ч.4 ст.187 КК України на ст.185 КК України є безпідставними та спростовуються фактичними обставинами та матеріалами справи.
Із фактичних обставин справи вбачається, що поштовхом до насильства відносно ОСОБА_8 стало бажання обвинуваченого заволодіти її майном. Тілесні ушкодження наносилися предметом (молотком), тобто знаряддям, який об`єктивно міг спричинити смерть, удари завдавалися обвинуваченим тільки у життєво важливий орган потерпілої голову. Після чого обвинувачений намагався приховати сліди злочину, палючи рядом з місцем події речі, що були в крові та знищуючи знаряддя злочину, яким наносив ушкодження потерпілій.
Отже, характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого ОСОБА_5 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілої та механізм їх спричинення, кількість ушкоджень, знаряддя злочину свідчать про те, що ОСОБА_5 у даному випадку діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої з корисливих мотивів та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілої.
Відповідно до положень п.10 постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» за п.6 ч.2 ст.115 КК як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину.
Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Зміст та спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується сукупністю всіх обставин вчиненого ним діяння: способом та знаряддям злочину нанесення заздалегідь приготованим молотком ударів відразу і тільки по голові потерпілої; кількістю нанесення обвинуваченим ударів трьох ударів, після яких потерпіла знепритомніла; місце і час вчинення злочину безлюдне місце в районі польової дороги, обізнаність обвинуваченого про наявність у потерпілої грошей і іншого майна.
Отже, на підставі вищевикладеного, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого за п. п. 6, 13 ч. 2 ст.115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство) з корисливих мотивів, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції і про те, що вина ОСОБА_5 у розбої, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України є доведеною, оскільки знаючи, що потерпіла працювала за межами країни, мала при собі значну кількість грошей, заподіявши смерть ОСОБА_8 , ОСОБА_5 заволодів її майном та розпорядився ним за власним розсуд спалив, сховав, при цьому особливо цінні речі планшет, мобільний телефон та зарядний пристрій забрав собі додому.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, належно оцінивши зібрані у справі й досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_5 саме в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство та у розбої, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Щодо покарання, то воно судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. ст. 65, 66, 64 КК України. З урахуванням вчинення обвинуваченим особливо тяжких злочинів, характеру та спрямованості їх протиправних дій, суд дійшов обґрунтованого висновку про підвищену небезпечність ОСОБА_5 для суспільства, призначивши йому за п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України основне покарання у виді довічного позбавлення волі.

При призначенні виду та міру покарання судом першої інстанції враховано його вік, те, що ОСОБА_5 раніше судимий за ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 396 КК України, звільнився за відбуттям строку, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, відповідно характеристики адміністрації виправної колонії, ОСОБА_5 у вчиненому злочині не розкаявся, на шлях виправлення не став, неодружений, офіційно не працює, живе за рахунок випадкових заробітків, проживає з матір`ю, доказів які б свідчили про те, що ОСОБА_5 утримує матір, матеріали кримінального провадження не містять, дітей немає, має ряд захворювань, за місцем мешкання характеризується посередньо.
Суд також врахував, що звільнившись з місць позбавлення волі, обвинувачений належних висновків не зробив і через невеликий проміжок часу познайомився із ОСОБА_8 , з якою зустрівшись вперше, з корисливих мотивів скоїв напад та умисне вбивство ОСОБА_8 .
Судом враховані і наявність декількох кваліфікуючих ознак умисного вбивства з корисливих мотивів та особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Цими найважливішими конституційними нормами ОСОБА_5 знехтував вдруге.
З огляду на попередню судимість ОСОБА_5 за умисні злочини і вчинення ним нових умисних злочинів, суд обґрунтовано визнав обтяжуючою покарання обставиною рецидив злочинів.
Наведені обставини у їх сукупності давали суду підстави для висновку, що ОСОБА_5 становить підвищену небезпеку для суспільства і йому обґрунтовано призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо надміру суворого покарання через його щиросердне розкаяння та бажання доглянути свою матір після звільнення з місць позбавлення волі є безпідставними.
Відповідно до змісту ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не має вимог щодо його підписання підозрюваним, до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання його копії, а тому твердження обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу тиску на нього з боку досудового слідства за не підписання обвинувального акту, не заслуговують на увагу.
Інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо не знайдення досудовим слідством знаряддя вчинення злочину молотка та не врахування досудовим слідством та судом його версії вчинення злочин, судом першої інстанції розглянуті в повному обсязі, вказаним обставинам надана належна правова оцінка, що відображено у вироку.
З огляду на наведене, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просять апелянти, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 420, 421, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 8 липня 2016 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
_____________________ __________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3