АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000576 за апеляційною скаргою обвинуваченого за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обрано у виді тримання під вартою.
Цим же вироком вирішено питання цивільного позову, речових доказів та судових витрат,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_6
потерпілої - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим в тому, що 29 червня 2008 року приблизно о 20 год., керуючи технічно справним мотоциклом «Сузукі» без номерного знаку рухався по проїзній частині вул. Симиренка в напрямку Кільцевої дороги в м. Києві.
Під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог п. 2.1 підпункті «а», «б»; п. 2.3 підпунктів «б», «г»; п. 2.9 підпунктів «а», «в» та п. 18.4 Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

- п. 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспорті засобів Збройних Сил - технічний талон), а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талон;
- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріпленню вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
г) під час руху на мотоциклі бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.
- п. 2.9. Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
в) водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, без номерного знака або талона про проходження державного технічного огляду;
- п.18.4 Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_5 виявились в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на керування транспортним засобом, а також реєстраційних документів, керував технічно-справним мотоциклом «Сузукі», не зареєстрованим у Державтоінспекції, без номерного знаку та талону на проходження державного технічного огляду, перебуваючи без мотошолому та перевозячи пасажира без мотошолому.

Крім того, під час руху ОСОБА_5 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не врахував дорожні умови та, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти буд. №34 по вул. Симиренка в м. Києві та перед яким зупинився автомобіль, пропускаючи пішохода, не зменшив швидкість керованого ним мотоцикла, а в разі потреби не зупинився та, не переконавшись у відсутності пішоходів на пішохідному переході, продовжив рух, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 . Після цього зіткнувся з автомобілем «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, а пасажиру мотоцикла «Сузукі» ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Порушення вимог пп. 2.1 підпунктів «а», «б»; п. 2.3 підпунктів «б», «г»; п. 2.9 підпунктів «а», «в» та п. 18.4 Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_5 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Порушення водієм ОСОБА_5 правил дорожнього руху спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 , а ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить розглянути її, вважаючи вирок занадто суворим. В апеляційній скарзі стверджує про те, що перебування в умовах ізоляції від суспільства є необґрунтованим, так як раніше несудимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на утримуванні двох неповнолітніх дітей, у відшкодуванні моральної шкоди не відмовляється.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, при цьому захисником заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2014 році», прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та клопотання захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та розглянувши справу в її межах, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував усі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, у зв`язку з чим дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, і не оспорюються в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_5 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 та заподіяло середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_11 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховані й інші обставини, які впливають на визначення строку покарання, колегія суддів вважає, що вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.
При призначенні обвинуваченому покарання судом враховано тяжкість вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких, необережну форму вини та наслідки вчиненого діяння, відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, думку потерпілих щодо призначення покарання, обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, судом враховано, що обвинувачений ухилився від суду, 6 вересня 2009 року був оголошений у розшук та затриманий тільки 11 серпня 2016року, а тому не визнав каяття обвинуваченого в судовому засіданні щирими, а цю обставину, такою, що є обставиною, що пом`якшує покарання.
З урахуванням встановленого під час судового розгляду, на думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, в т.ч. й обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, та призначив ОСОБА_12 покарання в межах санкції ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що розмір та вид призначеного покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, його наслідкам, характеристиці особи, з урахуванням інших обставин, встановлених у кримінальному провадженні, і такий вид та розмір покарання у даному випадку, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Також колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_8 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» до обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_5 дійсно має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, і матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що обвинувачений позбавлений щодо дітей батьківських прав, вчинив злочин у 2008 році, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», і, як зазначив захисник, ОСОБА_5 підпадає під дію п. в ст. 1 зазначеного Закону.

Проте, злочин ОСОБА_5 вчинений у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до п. є ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» є перешкодою для застосування амністії до обвинуваченого, оскільки п. є ст. 8 Закону передбачено, що амністія не застосовується до осіб які засуджені за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів (частина друга статті 286 КК України 2001 р.; частина друга статті 215 КК України 1960 р.)

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 - залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 серпня 2016 року до 27 квітня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» до обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_5 - в той же строк з дня вручення копії ухвали.

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3