АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
його захисника адвоката ОСОБА_9
представника ПАТ СК «ВУСО» - ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0005374 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бельци Республіки Молдова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого та представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватими у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки з покладанням на нього обов`язків передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
З обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави стягнуто 1320 грн. 60 коп. та 1100 грн. 50 коп. за проведення авто технічних експертиз.
Цим же вироком суд залишив без розгляду цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про відшкодування завданої матеріальної шкоди з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО»- 50 000 грн. та з обвинуваченого ОСОБА_8 147 496 грн. 42 коп. .

Згідно вироку, ОСОБА_8 , 23.05.2016 року, приблизно о 07 год. 32 хв., керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 21112» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався у середній смузі руху по вул. Кільцева дорога зі сторони вул. Жмеринська в напрямку пр. Перемоги в м. Києві зі швидкістю приблизно 60 км/год. В цей же час по проїзній частині вул. Кільцева дорога зі сторони вул. Жмеринська в напрямку пр. Перемоги в м. Києві рухався мотоцикл «Хонда» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , в якому у якості пасажира на задньому сидінні знаходилась ОСОБА_11 .
Під`їжджаючи до буд. №70 по вул. Зодчих в м. Києві, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_1 , проявивши неуважність, порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме: не виконав вимоги п.п. 1.5, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху-перестроюванні, не переконався в безпечності свого маневру, внаслідок чого задньою правою частиною, керованого ним автомобіля, здійснив зіткнення з мотоциклом «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , після чого некерований мотоцикл «Хонда» здійснив наїзд на автомобіль «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), а потерпілий ОСОБА_6 отримав ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації своїх дій, просить змінити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2017 року та призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а в іншій частині вирок суду залишити без зміни.

В апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , ставиться питання про скасування оскаржуваного вироку від 12.01.2017 року в частині залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_6 до СК «ВУСО» та обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого та постановлення в цій частині нового вироку, яким просив задовольнити цивільний позов та стягнути з ПАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 50 000 грн., згідно полісу №7169519, а також стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 147 496 грн. грн. 42 коп. на відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого в результаті ДТП, а в іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого і його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити та не заперечували проти апеляційної скарги представника потерпілого; пояснення потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, при цьому зменшили розмір позовних вимог про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальної шкоди до 20 000 грн. які не заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 ; думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого та підтримав доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 ; пояснення представника страхової компанії "ВУСО", яка заперечувала проти апеляційної скарги представника потерпілого з тих підстав, що страхову компанію н залучали в якості цивільного відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження №0005374 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 учасниками кримінального провадження не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено у відповідності з вимогами ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наслідків, що настали та інших обставин, які впливають на ступінь його відповідальності, даних про особу винного, який раніше не судимий, за місцем роботи і навчання характеризується виключно з позитивної сторони, його молодий вік, наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також обставин, що пом`якшують покарання, зокрема його щирого каяття та добровільного відшкодування завданої потерпілим моральної шкоди.

Отже, за наявності достатніх до того підстав та позиції потерпілих, які просили призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 роки.

При призначенні ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд взагалі не мотивував рішення щодо доцільності застосування до обвинуваченого цього додаткового покарання, а тому переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи, з урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась вказана дорожньо-транспортна пригода, характеру допущених ОСОБА_8 порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, повне відшкодування потерпілім моральних збитків, думки потерпілих, які просили не позбавляти ОСОБА_8 права керування транспортним засобом, а також тієї обставини, що використання ОСОБА_8 транспортного засобу у підприємницькій діяльності останнього є джерелом доходу його сім`ї, яку він утримує, колегія суддів приходить до висновку про можливість не застосовувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а тому в цій частині вирок підлягає зміні.

Перевіряючи законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції в частині залишення без розгляду цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_6 , про стягнення матеріальної шкоди в сумі 50 000 грн. з ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" та в сумі 147 496 грн. 42 коп. з обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку з пошкодженням мотоцикла потерпілого в результаті ДТП, колегія суддів дійшла наступного.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що між ОСОБА_8 та ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" було укладено договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АЕ/7169519 від 04.01.2016 року.

У відповідності зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Однак зазначену страхову компанію, участь якої у провадженні для вирішення цивільного позову є обов`язковою, судом першої інстанції не було залучено як цивільного відповідача, кримінальне провадження розглянуто без участі представника цієї страхової компанії, а відтак апеляційний суд позбавлений процесуального права на стадії апеляційного розгляду залучати страхову компанію як цивільного відповідача та вирішувати питання щодо стягнення матеріальної шкоди, про що ставиться питання в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_6 .

Крім того, за приписами ст. 129 КПК України, яка регламентує вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні, суд залишає цивільний позов без розгляду лише у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою ст. 326 цього Кодексу.

Проте суд, в порушення вказаних вимог кримінального процесуального закону, залишив без розгляду заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в сумі 50 000 грн. з ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" та в сумі 147 496 грн. 42 коп. з обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку з пошкодженням мотоцикла потерпілого в результаті ДТП, мотивуючи таке рішення тим, що не підлягають розгляду в кримінальному провадженні позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення і, що суд не вправі розв`язувати у кримінальному провадженні цивільно-правовий спір з особою не причетною до самої події злочину. Також суд зазначив, що питання правовідносин, які випливають з договірних стосунків із страховими компаніями потребують ретельного дослідження, включаючи правильне визначення суб`єктивного складу сторін у спорі такої категорії, проведення складних розрахунків цивільно-правового характеру, з урахуванням франшизи та вирішення долі залишку мотоцикла, що не притаманно кримінальному процесу з урахуванням його специфіки та термінів судового розгляду.

За наведеного, колегія суддів вважає, що вирок в частині залишення без розгляду цивільного позову про стягнення на користь потерпілого матеріальної шкоди підлягає скасуванню з направленням даного кримінального провадження на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, під час якого слід перевірити викладені в апеляційні скарзі представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 доводи, дати їм оцінку та вирішити

цивільний позов у відповідності з вимогами діючого кримінального процесуального та цивільного законодавства, а оскільки вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасовується апеляційним судом з інших підстав ніж зазначив представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - змінити в частині призначення додаткового покарання та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладанням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти КВІ про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись до КВІ для реєстрації.

Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 в цій частині направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції для розгляду цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3