Справа № 152/131/17
Провадження1-кп/152/16/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 03.09.2016 року за № 0000315 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого: 13.01.1999 року вироком Чернівецького районного суду Вінницької області за ч.3 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки; 20.03.2003 року Чернівецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з випробувальним строком 3 роки; 17.07.2003 року Чернівецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців; 07.03.2007 року Чернівецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки і 6 місяців; 17.07.2007 року Чернівецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 8 місяців; 19.04.2012 року Чернівецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців; вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.07.2016 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі; вироком Чернівецького районного суду Вінницької області від 09.12.2016 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України на чотири роки і шість місяців позбавлення волі; вироком Чернівецького районного суду Вінницької області від 27.01.2017 року за ч.3 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років і 2 місяці позбавлення волі; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.02.2017 року за ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 25.08.2016 року приблизно о 11 годині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, підійшов до житлового будинку ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_2 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом злому металевих грат на вікні, проник в середину будинку. Провівши огляд приміщення та не виявивши грошових коштів, почав обходити кімнати будинку і у коридорі помітив драбину, яка вела на горище. Піднявшись по драбині на горище, знайшов валізу, у якій знаходилися конверти з грішми, і умисно, таємно викрав грошові кошти у сумі 30 000 грн. Після чого місце вчинення злочину з викраденими коштами залишив, покинувши будинок через вікно, яким проник в середину будинку, винайняв транспорт і поїхав у Крижопільський район Вінницької області, розпорядившись викраденими коштами на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення крадіжки при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показав, що 24 серпня 2016 року він приїхав в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області до свого знайомого ОСОБА_6 , але останнього вдома не було. Зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_7 до вечора вони розпивали спиртні напої. Будучи в стані алкогольного сп`яніння, він прийшов на подвір`я домогосподарства ОСОБА_5 , яке розташоване по АДРЕСА_2 , заліз на горище сарая, де переночував, а вранці, коли побачив, що ОСОБА_5 пішов з дому і, знаючи, що останній проживає одиноко, вирішив проникнути в житловий будинок з метою крадіжки чужого майна. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до одного з вікон будинку та зламавши ломом металеві грати на вікні, проник в середину будинку. Обійшовши будинок, він не виявив ніяких цінних речей чи коштів, потім у коридорі побачив драбину, яка вела на горище. Піднявшись по драбині, на горищі виявив валізу жовтого кольору, в якій знаходились конверти з грішми. Не рахуючи він повиймав гроші з конвертів, поклав у кишеню, через вікно залишив будинок, по дорозі з села перерахував викрадені кошти, яких виявилося 30 000 грн. У селі він винайняв автомобіль, водій якого завіз його в Крижопільський район за 1000 гривень. Решту викрадених грошей він витратив на власні потреби в Крижопільському районі та в м. Вінниця.

Визнаний органом досудового розслідування потерпілий ОСОБА_5 на виклик суду не прибув, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчить повідомлення про вручення йому судової повістки (а.п. 48, 90).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого, з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку та з урахуванням думки потерпілого щодо покарання обвинуваченого.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , які вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він 25.08.2016 року приблизно о 11 годині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, прийшов до житлового будинку ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_2 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом злому металевих грат на вікні, проник в середину будинку. Провівши огляд приміщення та не виявивши цінностей та грошових коштів, почав обходити кімнати будинку і у коридорі побачив драбину, яка вела на горище. Піднявшись по драбині на горище, знайшов валізу, у якій знаходилися конверти з грішми, і умисно, таємно викрав грошові кошти у сумі 30 000 грн. Після чого з викраденими коштами через вікно, яким проник в середину будинку, залишив місце вчинення злочину, винайняв транспорт і поїхав у Крижопільський район Вінницької області, розпорядившись викраденими коштами на власний розсуд.

Відтак, суд визнав доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці, поєднаній з проникненням у житло, вчиненій повторно органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття у скоєному.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до частини 4 статті 12 КК України є тяжким, репутації винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, його поведінки до вчинення злочину і після його вчинення, думки потерпілого, який при призначенні покарання останньому покладаються на розсуд суду, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі, оскільки обвинувачений, будучи неодноразово судимим, після відбуття покарання, належних висновків для себе не зробив, не працював, і через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знов вчинив ряд умисних тяжких корисливих злочинів.
Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
На переконання суду, призначення покарання у виді позбавлення волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 статей 69, 69-1 КК України.

Даний злочин ОСОБА_3 вчинив 25 серпня 2016 року, тобто до ухвалення вироків Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року, яким останнього засуджено за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років і два місяці та Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ст.ст.70,71,72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

За вказаних обставин покарання ОСОБА_3 слід призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України, відповідно до якої, за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Пленум ВС України у п.21 постанови №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання»" (з наступними змінами) роз`яснив, що при вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів ( поглинання менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен врахувати крім даних про особу винного й обставини, що помякшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Таким чином суд вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарань за вироками Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року та Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року.

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Обвинувачений ОСОБА_3 ухвалою Шаргородського районного суду від 09.02.2017 року тимчасово залишений в СІЗО, до завершення розгляду Шаргородським районним судом даного кримінального провадження. Відповідно до повідомлення начальника ДУ "Вінницька установа виконання покарань №1" від 05.05.2017 року ОСОБА_3 перерахований за Шаргородським районним судом Вінницької області з 13.03.2017 року на виконання ухвали суду від 09.02.2017 року.

Отже, у строк покарання слід зарахувати строк перебування обвинуваченим ОСОБА_8 , який відбуває покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду від 09.02.2017 року, в установі попереднього ув`язнення для … участі у судовому розгляді кримінального провадження, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, якою передбачено, що у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установі попереднього ув`язнення для … участі у судовому розгляді кримінального провадження із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати перебування його в установі попереднього ув`язнення для … участі у судовому розгляді кримінального провадження - з 13.03.2017 року по 10.05.2017 року, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 118 (сто вісімнадцять) днів (59х2=118).
Керуючись ст.ст. 349, 368 - 371, 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарань за вироками Чернівецького районного суду Вінницької області від 27.01.2017 року та Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.02.2017 року призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і шість місяців.

Початок строку відбуття ОСОБА_3 покарання обчислювати з 27 жовтня 2016 року.

Зарахувати, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_3 перебування його в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження з 13.03.2017 року по 10.05.2017 року, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 118 (сто вісімнадцять) днів (59х2=118).

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1