Справа № 712/9101/17
Провадження № 1кс/712/4190/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про накладення арешту на майно
м. Черкаси 26 липня 2017 року

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора групи прокурів Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 розглянувши клопотання про арешт мана по кримінальному провадженні № 0000029,-

В С Т А Н О В И В:
Прокурор Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна.

Клопотання мотивує тим, що слідчим відділом управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029 від 06.02.2014 за фактом створення у лютому 2010 року злочинної організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинення таких злочинів у період з 2010 року до теперішнього часу на території України та інших держав, а також легалізації (відмивання) коштів, здобутих злочинним шляхом, у тому числі з використанням підконтрольних підприємств нерезидентів, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 258-5, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 212 та іншими статтями КК України.

Встановлено, що в лютому 2010 року в Україні створено злочинну організацію з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі проти державної власності.

Керівниками злочинної організації за для виконання вказаної злочинної мети організовано своє та найбільш активних її учасників призначення на найбільш важливі посади у вищих органах державної влади, державних підприємствах або забезпечено обрання їх народними депутатами України. Зокрема до участі у вказаній злочинній організації залучено ОСОБА_4 , який був народним депутатом України Верховної ради VI (2007-2012 роки) та VII скликань (2012-2014 роки).

На виконання намірів щодо вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів учасниками злочинної організації спільно з іншими особами створено та придбано для здійснення фіктивного підприємництва та забезпечення діяльності злочинної організації понад 400 підприємств, як резидентів, так і не резидентів України

Зазначені вище товариства були підконтрольні керівникам та іншим учасникам злочинної організації, пов`язані між собою засновницьким та іншими зв`язками.

Поряд із цим, для забезпечення діяльності злочинної організації, зокрема здійснення підконтрольними підприємствами незаконних фінансових операцій, залучено низку банківських установ.

Учасниками злочинної організації, до якої увійшов зокрема ОСОБА_4 , у тому числі за безпосередньої участі та сприяння останнього, сплановано та організовано вчинення низки особливо тяжких та пов`язаних із ними злочинів у паливно-енергетичному комплексі, банківській сфері, сфері оподаткування, сфері послуг, сфері розмитнення товарів, інших напрямках використання державних та публічних коштів.

Зокрема щодо ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування в окремому провадженні за його підозрою у вчиненні в період з 2011 по 2014 рік, як службовою особою, народним депутатом України, незаконного збагачення, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди в особливо великих розмірах та організації розкрадання державних коштів в особливо великих розмірах за ч. 3 ст. 368-2 та ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Просить накласти арешт на грошові кошти та заборонити видаткові операції.

Заслухавши прокурора, вивчивши матеріали клопотання, вважаю, що зазначене клопотання підлягає поверненню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Частиною 1 ст. 218 КПК України передбачено, що досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Отже, зміст норм ст. 218 КПК України визначає загальне правило визначення місця проведення досудового розслідування, яке узгоджуються і зі ст. 32 КПК України, як місця вчинення кримінального правопорушення.
Нормами чинного КПК України прямо зазначено, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Органом досудового розслідування є не слідчий підрозділ, а відповідний орган внутрішніх справ, безпеки чи прокуратури, до складу якого входить цей слідчий підрозділ, оскільки територіальна підсудність повинна визначатись не за фактичним місцем розташування слідчого підрозділу, а за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, що є підставою для направлення відповідних клопотань за підсудністю.
Відповідно до наданого до клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000029 від 06.02.2014 року є Генеральна прокуратура України, розташована за адресою: м. Київ, вул. Різницька, 13/15, що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Печерського району м. Києва. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Генеральна прокуратура України зареєстрована за вище вказаною адресою.
Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.10.2013 р. № 1-1640/0/4-13, зазначено, що відсутність у чинному КПК України чіткого визначення поняття "місце розташування органу досудового розслідування" призводить до того, що правоохоронні органи, які складаються зі структурних підрозділів, фактично розташованих в межах територіальної юрисдикції різних судів, допускають вільне трактування цього поняття та на власний розсуд визначають суд, до якого вносять клопотання про забезпечення заходів кримінального провадження.
З метою дотримання законності, забезпечення, обґрунтованості судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду клопотань органів досудового розслідування, вищевказаним листом ВССУ звернуто увагу суддів на те, що органом досудового розслідування є не слідчий підрозділ, а відповідний орган внутрішніх справ, безпеки чи прокуратури, до складу якого входить цей слідчий підрозділ. А відтак, фактичне місцезнаходження структурного підрозділу не є визначальним фактором для вирішення питання щодо місця розгляду клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки територіальна підсудність повинна визначатись не за фактичним місцем розташування слідчого підрозділу, а за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.
Зазначаючи у ст. 38 ч.1 КПК України органом досудового розслідування слідчі підрозділи, законодавець визначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться саме слідчими підрозділами органів Національної поліції, органів безпеки, органами, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідувань, органів Державної кримінально-виконавчої служби України, а не іншими підрозділами (наприклад, відділом карного розшуку, відділом захисту економіки, тощо, що також входять до складу відповідного органу юридичної особи).
На необхідність розгляду справ «судом, встановленим законом» в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово звертав увагу в своїх прецедентних рішеннях Європейський суд з прав людини (у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), заява №№ 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, у справі Кембелл і Фелл проти Сполученого Королівства від 28.06.1984 р., у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07. 2006 р., у справі «Верітас проти України» від 13.11.2008 р.), зазначаючи, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Безпосередньо в рішеннях у справі «Сокуренко і Стригун проти України» та у справі «Верітас проти України» Європейським судом з прав людини було визнано навіть перевищення повноважень Верховним Судом України при прийнятті процесуального рішення в ході розгляду конкретної справи.
Відповідно до ст. 9 ч. 5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
А відтак, вищевказане клопотання прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 є не підсудним Соснівському районному суду м. Черкаси, оскільки є підсудним Печерському районному суду м. Києва (тобто, за місцем знаходження органу досудового розслідування, яким є Генеральна прокуратура України).
Відповідно до ст. 9 ч.6 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Одними з таких засад є законність (ст.7 ч.1 п.2 КПК України).
Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ та норми національного законодавства, виходячи з принципу розгляду клопотання саме належним судом (в т.ч. і до підсудності якого відноситься розгляд справи), вищевказане клопотання підлягає поверненню прокурору, який звернувся з даним клопотанням (за аналогією процесуального закону відповідно до ст. 9 ч.6 КПК України), в зв`язку з його непідсудністю Соснівському районному суду м. Черкаси.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 9, 309, 369-372 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Повернути клопотання прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000029 від 06.02.2014 р.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1