Номер провадження: 11-кп/785/762/17
Номер справи місцевого суду: 504/2618/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляцію прокурора на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 04.05.2017 року про повернення обвинувального акту прокурору відносно ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 04.05.2017 року обвинувальний акт з додаткамивідносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повернено прокурору для усунення недоліків, при цьому районний суд у своїй ухвалі зазначив,що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення останньому у встановленому законом порядку висунуте не було та не міститься в самому обвинувальному акті.
В апеляції прокурор вважає ухвалу суду про повернення обвинувального акту незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Наведені в обвинувальному акті фактичні дані дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення та містить всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що у подальшому дало б можливість суду прийняти законне, обґрунтоване рішення. При цьому прокурор з посиланням на постанову Верховного Суду України від 24.11.2016 року стверджує, що невиконання прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України про необхідність зазначення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення не є обов`язковим, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення. Просить ухвалу районного суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідача, прокурора про задоволення апеляційної скарги, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу вагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».

Однак, як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише фактичні обставини, які встановлені за результатами досудового розслідування і дана правова кваліфікація кримінального правопорушення, однак в ньому відсутнє формулювання обвинувачення.

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку про те, що складений щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обвинувальний акт не відповідає вимогам, зазначеним у ст. 291 КПК України, і що без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги та твердженнями прокурора в ході розгляду апеляції про те, що головуючий суду першої інстанції не вправі був призначити підготовче судове засідання, адже після вивчення матеріалів кримінального провадження він встановив суттєві недоліки обвинувального акту відсутність формулювання обвинувачення і обґрунтовано згідно положень ч. 2 ст. 319 КПК України прийшов до висновку про необхідність проведення підготовчого судового засідання для вирішення питання про усунення недоліків обвинувального акту. Інше рішення головуючого, як на тому наполягає апелянт, могло б привести до порушення права обвинуваченого на захист і скасування судових рішень, що суперечить вимогам ст. 28 КПК України.

Твердження апелянта про необов`язковість зазначення прокурором в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, що достатнім є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на постанову Верховного Суду України від 24.11.2016 року, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки вони суперечать вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та приведеним нормам міжнародного права щодо прав людини і громадянина. Вказана постанова Верховного Суду України винесена, виходячи з конкретних обставин справи за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 09.10.2015 року, про що прямо зазначено в тексті цього судового рішення. Також з посиланням на практику ЄСПЛ, принцип неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної справи і правової визначеності, тобто положення ст. 6 Конвенції з прав людини і громадянина вирішено відмовити заступнику Генерального прокурора України у скасуванні постановлених по цій конкретній справі рішень судами всіх інстанцій, які вступили в законну силу. Разом з тим, на думку колегії суддів, вказана постанова Верховного Суду України не може бути підставою для вирішення інших судових справ, по яких остаточні рішення по суті обвинувачення не прийняті, бо права обвинуваченої особи можуть бути у такий спосіб порушені неконкретністю висунутого обвинувачення, що випливає із тексту цієї постанови.

Виходячи з викладеного, колегія суддів підстав для задоволення апеляції і скасування ухвали суду першої інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 04.05.2017 року про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4