УХВАЛА

14 березня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

За доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину на припущеннях, не мотивував чому одні докази він приймає, а інші відкидає, при цьому на обґрунтування свого рішення взяв докази, які є недопустимими.
Апелянт звертає увагу на те, що суд без належної деталізації виклав показання потерпілої та обвинуваченого.
На думку апелянта, суд не взяв до уваги послідовні показання ОСОБА_7 щодо обставин події, які узгоджуються з протоколом огляду місця ДТП, відповідно до якого на місці події пошкоджень автомобіля, слідів крові, відбитків пальців чи волосся не виявлено.
В той же час, на його думку, суд безпідставно взяв до уваги суперечливі показання потерпілої ОСОБА_9 . Не усунувши протиріч, суд не дослідив показання, які потерпіла давала під час досудового розслідування.
Крім того, на думку захисника, судом зроблений висновок про винуватість ОСОБА_7 на доказах, які є неналежними та не допустимими.
Апелянт зазначає, що протокол огляду місця події не є доказом винуватості ОСОБА_7 , оскільки з вироку суду не зрозуміло, що цей доказ підтверджує.
Крім того, протоколи слідчих експериментів, на які послався суд, на його думку, є неналежними і недопустимими доказами, оскільки проведені з порушеннями ст. 104, ст. 204 КПК України, зокрема слідчим складено два протоколи слідчого експерименту, а відеофіксація проводилась одночасно без перерви у здійсненні відеозапису, не вказано прізвище спеціаліста, який проводив запис. Крім того, потерпіла ОСОБА_9 не належним чином була попереджена про кримінальну відповідальність.
На думку апелянта, судом безпідставно прийнято як доказ винуватості ОСОБА_7 висновок автотехнічної експертизи, оскільки слідчим надані вихідні дані, отримані лише під час слідчого експерименту з ОСОБА_9 .
Захисник зазначає, що судом не дана оцінка тій обставині, що ОСОБА_9 переходила дорогу в місці, де відсутній знак «Пішохідний перехід».
Крім того, він вважає, що ОСОБА_7 , здійснюючи для паркування рух заднім ходом не повинен був звертатись за допомогою до сторонніх осіб, оскільки його автомобіль обладнаний системою парктронік, на що суд теж не звернув увагу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 14 серпня 2015 року приблизно в 10 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Форд», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом у напрямку від вул. Русанівська набережна в бік бульвару Давидова в м. Києві, в порушення вимог п.п. 10.1, 10.9 ПДР України, не звернувся за допомогою до інших осіб та не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки, у зв`язку з чим здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_9 , яка в той час рухалась позаду даного автомобіля, переходячи дорогу, що призвело до отримання останньою тілесних ушкоджень середнього ступеню.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_7 , прокурор та потерпіла ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку колегії судді, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 , суд в повній мірі дотримався цих вимог закону.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Оскільки судом розгадалось провадження щодо висунутого обвинувачення лише ОСОБА_7 , давати оцінку діям іншим учасникам дорожнього руху на невідповідність ПДР України, зокрема діям потерпілої ОСОБА_9 суд не вправі, оскільки вийде за межі судового розгляду.
Відповідно до ст. 95 КК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засіданні. В цій номрі закону зазначені пряма заборона для суду обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.
Тому доводи захисника про те, що судом безпідставно не задоволено клопотання про дослідження показань потерпілої, які вона давала на досудовому розслідування, не ґрунтуються на законі.
Відповідно до п. 10.9 ПДР України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутись за допомогою до інших осіб.
Отже, виходячи з положень вказаного пункту ПДР України, водій, виконуючи рух заднім ходом, повинен здійснити його так, щоб це було безпечно для інших учасників дорожнього руху. Наявність у автомобіля системи парктронік не виключає необхідності звернення водія за допомогою до інших осіб, якщо він не впевнений, що зможе забезпечити безпеку руху.
Тому доводи апелянта про те, що автомобіль ОСОБА_7 обладнаний системою, відтак водій не повинен був звертатись за допомогою до інших осіб, не ґрунтуються на положення ПДР України.
Щодо належності та допустимості доказів, на які суд послався у вироку, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Положеннями ст. 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до вироку, суд на обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину послався на протокол огляду місця події від 14 серпня 2015 року.
На думку колегії суддів, цей доказ є належним, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, в ньому зафіксована обстановка події, яка сталася в цей день в місті Києві на Русанівському бульварі біля будинку 9.
Цей доказ оцінений судом в сукупності з іншими доказами, наданими йому на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .
Під час досудового розслідування були проведені слідчі експерименти за участю обвинуваченого ОСОБА_7 і потерпілої ОСОБА_9 , за результатами яких були складені протоколи, як це передбачено ч. 6 ст. 240 КПК України.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 цієї норми закону фотокартки, звуко чи відеозапис є додатком до протоколу.
Таким додатком є і схема місця ДТП.
Саме такі схеми були складені за результатами проведення слідчих експериментів, які були досліджені судом.
Колегія суддів вважає, що ці докази вірно прийняті судом як допустимі, оскільки така слідча дія проведена у відповідності до вимог ст. 240 КПК України.
Доводи в апеляційній скарзі захисника про те, що висновок автотехнічної експертизи № 126/ат від 18 лютого 2016 року є недопустимим доказом, оскільки експертиза проводилась на підставі неправдивих даних, наданих потерпілою та без урахування показань обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки експерту була надана на дослідження не лише постанова слідчого про призначення експертизи, як це стверджує апелянт, а й матеріали кримінального провадження на 44 аркушах (т.1 а.с. 58).
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до журналу судового засідання та аудіозапису від 13 вересня 2016 року (т. 2 а.с. 87 - 88), судом першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_10 , який провів автотехнічну експертизу та підтвердив правильність її проведення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок експерта № 126/ат відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень від 26 грудня 2012 року. Ставити під сумнів кваліфікацію експерта та його об`єктивність підстав немає, а тому доводи захисника ОСОБА_8 про те, що висновок експерта слід визнати неналежним та недопустимим доказом, є безпідставними.
Апелянтом ставиться під сумнів висновок судово медичної експертизи № 2445/Е, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлена закрита травма лівого передпліччя у вигляді перелому лівої променевої кістки в типовому місці, яка відноситься до середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоровя на строк понад 21 день. Таке тілесне ушкодження могло утворитись 14 серпня 2015 року.

Саме в цей день сталась ДТП за участю потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 .
В суді апеляційної інстанції сторона захисту ставить під сумнів наявність причинно наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_7 та отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями, мотивуючи це тим, що на автомобілі, яким керував обвинувачений не виявлено пошкоджень, потертостей.
В той же час сам обвинувачений заявляє, що він рухався заднім ходом дуже повільно.
Тому, на думку колегії судді, цим обумовлена відсутність на автомобілі будь яких пошкоджень.
Обвинуваченим не заперечується та обставина, що після того, як на його автомобілі спрацював сигнал парктроніка він зупинив автомобіль і вийшов з нього, оскільки люди показувало на ділянку дороги позаду автомобіля.
Отже, та обставина, що спрацювала система парктронік свідчить про наявність перешкоди для руху автомобіля. Доводи апелянта про те, який сигнал подається і на якій відстані до перешкоди будь якими доказами не підтверджується.
ОСОБА_7 не заперечує, що позаду його автомобіля лежала потерпіла.
З огляду на викладене, ну думку колегії суддів, висновок суду про наявність причинно наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та отриманими ОСОБА_9 тілесними ушкодженнями є правильним, оскільки потерпіла, яка є жінкою похилого віку, могла впасти та отримати тілесні ушкодження лише від дії на неї транспортного засобу, яким керував ОСОБА_7 .
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини злочину, давши належну оцінку доказам у їх сукупності, визнавши їх належними та допустимими, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 в порушенні ПДР України, що спричинило потерпілій середні тілесні ушкодження, а тому доводи апеляційної скарги захисника про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є безпідставними.

Положення ст. 370 КПК України щодо наведення мотивів та підстав для ухвалення судового рішення розповсюджується не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в повній мірі дотримався вимог закону.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання судом обґрунтовано не встановлено.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_7 вчинив злочин з необережності, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.
На підставі цього суд зробив висновок за доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн.
З таким висновком погоджується колегія суддів.
Крім того, як вбачається з вироку, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що, на думку колегії суддів, виконуватиме мету покарання, зокрема запобіганню вчинення ним нових злочинів, пов`язаних з порушенням ПДР України.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а тому вирок суду є законним та справедливим.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2017 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3