Справа № 461/1482/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.07.2017

Галицький районний суд міста Львова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005421 від 26.11.2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, Жидачівського району, с.Вибранівка, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні малолітня дитина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Франківського районного суду м.Львова від 08.02.2017 р. за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з визначенням іспитового терміну 2 роки ,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 20 жовтня 2016 року, приблизно об 20 год. 30 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що знаходиться поблизу пам`ятника С.Бандери на перехресті вул.Митрополита Андрея Степана Бандери у м.Львові, шляхом ривка, відкрито викрав у ОСОБА_6 належну їй жіночу сумочку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 280 гривень, чим задав потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Окрім цього ОСОБА_4 , 20 жовтня 2016 року, приблизно об 20 год. 35 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що знаходиться поблизу пам`ятника С.Бандери на перехресті вул.Митрополита Андрея Степана Бандери у м.Львові, викравши жіночу сумочку ОСОБА_6 , заволодів офіційними банківськими документами, які у ній знаходились, а саме платіжними картками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , виданими ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_6 і в подальшому, 20 жовтня 2016 року, приблизно об 23 год. 43 хв., перебуваючи біля будинку по вул.Городоцькій, 139 у м.Львові, шляхом використання платіжної картки № НОМЕР_1 , виданої ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_6 та подальшого зняття готівки через банкомат за вказаною адресою, таємно викрав з банківського рахунку останньої грошові кошти у сумі 4000 гривень, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованих йому злочинах визнав частково, вказавши, що дійсно заволодів шляхом знахідки платіжними картками ПАТ КБ «Приватбанк» та в подальшому зняв з одної з них готівкові кошти в сумі 4000 грн., якими розпорядився для власних потреб, проте жодного нападу на потерпілу ОСОБА_6 не здійснював, оскільки належну їй жіночу сумочку знайшов на зупинці громадського транспорту поблизу пам`ятника Степану Бандері.

Не зважаючи на часткове визнання своєї вини ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинних дій, повністю та об`єктивно стверджується дослідженими під час судового засідання доказами:
Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що 20 жовтня 2016 року, приблизно о 20.30 год. перебувала на зупинці громадського транспорту, що знаходиться біля пам`ятника Степану Бандері у м.Львові, щоб в подальшому здійснити посадку на тролейбус № 9. Під час очікування тролейбуса помітила, що біля туалету поблизу зупинки стояло троє невідомих хлопців, один з яких підійшов до зупинки та сів поруч з нею на лавку. Коли під`їхав тролейбус № 2 , вказаний хлопець, як в подальшому з`ясувалось це був ОСОБА_4 , несподівано вирвав у неї із рук сумку та одразу ж заскочив у вказаний тролейбус, який від`їжджав від зупинки. У вказаній сумці знаходились належні їй документи, зокрема паспорт громадянина України та ідентифікаційний номер, видані на її ім`я, 3 банківські картки, дві з яких були від «Приватбанку», третя від «Авальбанку», а також грошові кошти у сумі 280 грн. Цього ж дня, пізно ввечері, приблизно о 23.30 год., їй на мобільний телефон прийшло смс-повідомлення про те, що з її кредитної картки «Приватбанк», двічі було знято грошові кошти, платежами по 2000 грн. Не зважаючи на викладені обставини, в правоохоронні органи вирішила не звертатись, проте, коли на її мобільний телефон, приблизно через місяць після вказаних подій прийшло смс повідомлення про те, що на її ім`я відкрито кредит на 12 місяців, вирішила звернутись з заявою про вчинення відносно неї злочину;
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09 лютого 2017 року та фототаблицею до нього, згідно якого громадянка ОСОБА_6 , серед пред`явлених їй осіб, під номером 3 впізнала ОСОБА_4 як особу, яка 20 жовтня 2016 року, перебуваючи на зупинці громадського транспорту неподалік пам`ятника С.Бандері по вул.С.Бандери у м.Львові, шляхом ривка, відкрито заволоділа належною їй сумочкою, в якій знаходились грошові кошти, документи та банківські картки (а.м.к.п. 33-39);
Протоколом огляду предмету від 16 лютого 2017 року, яким оглянуто чотири аркуші з графічними зображеннями, де відображено чоловіка, встановленого як ОСОБА_4 , які були зафіксовані камерою спостереження банкомату «Приватбанк» з реєстраційними написами та два документа, виконані на відповідному бланку «Приватбанк» від 15.02.2017 р., видані на прізвище ОСОБА_6 із реєстраційним номером щодо руху коштів по банківських картках (а.м.к.п. 58-64).
Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, суд вважає їх належними, допустимими та такими які повністю доводять вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинах, вчинених відносно потерпілої ОСОБА_6 , відтак кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, ч. 1 ст. 357 КК України як заволодіння офіційними документами, вчинене з корисливих мотивів та ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково, а тому приходить до висновку, що покарання останньому слід обрати в межах санкції статтей, за якими кваліфіковано його дії у виді позбавлення волі, оскільки на думку суду його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Крім того при призначенні покарання, суд враховує, що вироком Франківського районного суду м.Львова від 08 лютого 2017 року, ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з визначенням іспитового терміну 2 роки. В зв`язку з наведеним, враховуючи положення ч. 1 ст. 71 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід частково приєднати до призначеного за цим вироком покарання, невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Крім того, у даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 , в якому остання просить стягнути з обвинуваченого на її користь матеріальні збитки у сумі 6786 грн. та 20000 гривень відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування поданого цивільного позову покликається на те, що злочинними діями ОСОБА_4 їй спричинено матеріальну шкоду на суму 6786 грн., з яких 4000 грн. зняття готівки через банкомат «Приватбанк» з належної їй викраденої банківської картки, 200 грн. процентна пеня за зняття коштів з картки, 706 грн. приблизна сума банківського кредиту, відкритого на її ім`я без її згоди, заборгованість по кредиту 1600 грн. Моральну школу обґрунтовує моральними стражданнями з приводу майнових втрат, внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , що призвело до негативних змін в її житті, зокрема постійних спогадів про наслідки психотравмуючої події, порушення сну, емоційна напруга, тривога, тощо.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 заявлений нею цивільний позов підтримала та просила такий задоволити.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вказаний цивільний позов визнав частково, вказавши, що визнає суму у розмірі 4000 грн., яка була знята ним з банківської картки потерпілої, в іншій частині цивільний позов заперечив.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, прокурор при вирішенні цивільного позову поклався на розсуд суду.
Оцінивши позовні вимоги цивільного позивача, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що злочинними діями ОСОБА_4 , які полягали в знятті готівки з викраденої банківської картки, що належала потерпілій ОСОБА_6 , останній завдано прямої матеріальної шкоди на суму 4000 грн., яка зазначена в обвинувальному акті та розмір якої не оспорюється обвинуваченим ОСОБА_4 та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема двома документами, виконаними на відповідному бланку «Приватбанк» від 15.02.2017 року на прізвище ОСОБА_6 із реєстраційним номером (а.м.к.п. 64). З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що цивільний позов у вказаній частині підлягає до задоволення, шляхом стягнення з обвинуваченого суми вказаних збитків.

Щодо інших вимог цивільного позову в частині відшкодування матеріального збитку, суд вважає такі необґрунтованими та безпідставними, оскільки цивільним позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних вимог. Довідка, надана цивільним позивачем (а.к.п. 63) не може розцінюватися судом з точки зору її допустимості, оскільки така не містить достатніх відомостей щодо оформлення кредиту обвинуваченим ОСОБА_4 , як і не містить відомостей щодо укладення останнім будь-яких кредитних договорів від імені потерпілої.

Щодо вимог цивільного позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що такі підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В частині 3 ст.23 ЦК України зазначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд України в п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

В п.9 вищевказаної Постанови Верховний Суд України звертає увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про суму відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, судом ураховано тяжкість завданої ОСОБА_6 моральної шкоди, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті потерпілої. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує величину її заподіяння, а саме те, що потерпіла ОСОБА_6 перенесла моральні страждання, які проявились в порушенні нормального укладу життя, змушена захищати свої права в судовому засіданні.

Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої потерпілій моральної шкоди, з врахуванням засад розумності, справедливості та співмірності повинна складати 1500,00 грн.

Запобіжний захід, відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 186 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 357 КК України штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

за ч. 2 ст. 185 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднати ОСОБА_9 невідбуту частину покарання за вирокомФранківського районного суду м.Львова від 08.02.2017 р. та остаточно обрати покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні задоволити частково.
Стягнути з засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілої ОСОБА_10 - 4000 (чотири тисячі) гривень матеріальної та 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме чотири аркуші з графічними зображеннями, де відображено чоловіка, встановленого як ОСОБА_4 , які були зафіксовані камерою спостереження банкомату «Приватбанк» з реєстраційними написами та два документа, виконані на відповідному бланку «Приватбанк» від 15.02.2017 р., видані на прізвище ОСОБА_6 із реєстраційним номером щодо руху коштів по банківських картках залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1