Справа № 339/125/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2017 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за кримінальним провадженням № 0000726 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина Російської Федерації, одруженого, пенсіонера, інваліда 3-ї групи, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.286 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження за наступних обставин.
Так, обвинувачений 20.10.2016 року приблизно о 15 год. 30 хв. в світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 111930, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою у м.Болехів по вул.Коновальця в напрямку до с.Тисів Болехівської міської ради та при виконанні маневру повороту ліворуч на другорядну дорогу по вул. Журавельна в порушенні вимог п. 10.1, 10.4, 16.3 Правил дорожнього руху України, не подав сигнал світлового покажчика повороту, не переконався, що маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та не надав перевагу велосипедисту ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі, вчинивши наїзд на нього.
Внаслідок наїзду велосипедист ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення у вигляді закритої травми грудної клітки з переломами лівої ключиці та 4-6-го ребер зліва зі зміщенням.
ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі та пояснив, що в той день він керував автомобілем та поїхав по воду. Набравши води, рухаючись по головній дорозі, допустив зіткнення з потерпілим, який рухався на велосипеді йому назустріч. Зазначив, що не замітив його, повернув на вулицю Журавельна та поставив машину в гараж. Просить суворо не карати.
Окрім визнання вини обвинуваченим його винність повністю підтверджується сукупністю належних, допустимих і узгоджених між собою доказів, досліджених судом безпосередньо в судовому засіданні відповідно до ст.92 КПК України.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що ДТП сталося о 15 год. 30 хв. 20.10.2016 року в м.Болехів в той час, коли він повертався на велосипеді з роботи додому. Він їхав по своїй правій стороні і на зустріч йому рухався автомобіль марки «Лада» темно-синього кольору. Автомобіль їхав на зустріч ближче до лівого узбіччя та став повертати на вулицю Журавельну і він не мав часу загальмувати, адже водій не включив покажчик повороту та допустив зіткнення. Він впав з велосипеда, а велосипед на нього зверху, після чого автомобіль не зупинився і поїхав дальше. До нього підбіг чоловік і спитався про його стан, викликав швидку, збіглися люди. З приводу травм лікувався у хірургічному відділенні, був перелом ключиці і ребер, наклали гіпс і робили операцію. Обвинувачений відшкодував матеріальну шкоду тільки під час розгляду справи в розмірі 7800 грн., моральну шкоду оцінює в розмірі 20000грн.
Пояснення як обвинуваченого так і потерпілого потерпілого щодо обставин скоєння ДТП, підтверджується матеріалами справи , зокрема:
- протоколом заявою від 20.10.2016 року, поданою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, в якій він повідомив, що в м. Болехів по вул. Коновальця неподалік магазину «Акація» водій автомобіля темно-синього кольору, який рухався в зустрічному напрямку та повертав ліворуч не пропустив його на велосипеді, внаслідок чого здійснив на нього наїзд (а.с.160);
- протоколом огляду місця події від 20.10.2016 року з фототаблицями до нього, в яких зафіксовано, що місцем події являється перехрестя вулиць Коновальця та Журавельної в м.Болехів. Огляд проводиться в напрямку с.Тисів; по праву сторону розташовані будинки №52,№54. На момент огляду на початку вул. Журавельної на проїздній частині дороги на відстані 7.40 м. від електроопори навпроти тротуарної доріжки виявлено уламок пластику чорного кольору (а.с.161-167).
- протоколом обшуку від 20.10.2016 року, що проводився на підставі ухвали слідчого судді, з якого та з доданих фототаблиць вбачається, що обшук проводився по вул.Журавельна, 10 в м.Болехів, вхід в господарство здійснюється через металеві ворота та хвіртку, яка на момент огляду у відчиненому стані. В середині гаражу виявлено автомобіль марки «LADA» ВАЗ 111930 , синій, д.н.з. НОМЕР_1 ., на якому на передній частині на бампері з лівої сторони при візуальному огляді вбачається нашарування з зовні схожі на сліди тертя. Під бампером з лівої сторони знаходиться протитуманний ліхтар, навколо якого мається отвір, в якому є уламки пластмаси чорного кольору.
Під час огляду виявлений автомобіль марки ВАЗ 111930 синього кольору д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію автомобіля (а.с.168-176) визнані речовими доказами та залишені на зберігання на господарському дворі в Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ( а.с.181).
Окрім того, згідно ухвали слідчого судді від 25.10.2016року на вказаний автомобіль накладено арешт. ( а.с.181-187).
В протоколі проведення слідчого екперементу від 21.02.2017 року та фото таблицями до нього відтворено обстановку та обставини ДТП з участю потерпілого ОСОБА_6 , який вказав яким чином на нього здійснено наїзд автомобілем під керуванням ОСОБА_4 .
Висновком експерта від 07.11.2016 року за №948 стверджується, що на момент експертного огляду та дослідження робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля ВАЗ-111930 реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться у працездатному стані (а.с.190-193).
Згідно висновку експерта №4.2-115/17 від 28.02.2017 року щодо встановлення причин настання вказаної дорожно-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 111930 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був керуватися технічними вимогами п. 9.2б,9.4,10.1,10.4,16.13 ПДР України. А велосипедист ОСОБА_6 , як учасник дорожнього руху, повинен був керуватися вимогами п. 6.7 ,12.3( в частині визначення поняття «небезпека для руху» і виконання його вимог) ПДР України. При заданому слідством комплексі вихідних даних, відповідно до слідчого експерименту проведеного із ОСОБА_6 , велосипедист ОСОБА_6 з заданого моменту виникнення небезпеки для руху ( з моменту зміни напрямку руху автомобіля ВАЗ-111930 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , тобто від початку виконання маневру повороту) не мав технічної можливості попередити дану ДТП шляхом застосування своєчасного гальмування.
Причиною виникнення ДТП є обставини, пов`язані із невідповідністю дій водія автомобіля ВАЗ 111930 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 вимогам п.10.1,10.4 та 16.3 ПДР України, тобто при виконанні маневру поворот ліворуч на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг не наданні дороги велосипедисту, який рухався у зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо (а.с.204-208).
Внаслідок вказаної дорожної пригоди ОСОБА_6 отримав закриту травму грудної клітки з переломами лівої ключиці та 4-6-го ребер зліва зі зміщенням.
Так, за висновком експерта №4 від 15 лютого 2017 року описана травма спричинена дією тупих твердих предметів, можливо в термін, вказаний у постанові і відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення (а.с.195-197).
З пояснень свідка ОСОБА_8 , цивільної дружини обвинуваченого, вбачається, що 20.10.2016 року чоловік поїхав велосипедом на роботу. В 16 год. він не повернувся з роботи, вона стала хвилюватися. Згодом їй зателефонував чоловік і повідомив, що його збив автомобіль і він перебуває у Болехівській ЦМЛ. Про ДТП знає зі слів чоловіка, який розказав, що їхав велосипедом, а обвинувачений на автомобілі «Калина» темно-синього кольору їхав на зустріч і збив його.
Свідок ОСОБА_9 пояснив, що працює фельдшером швидкої допомоги та 20.10.2016 року у другій половині дня диспетчер повідомив про ДТП на вул.Коновальця в м.Болехів. Приїхавши на місце, доставили потерпілого на рентген.
Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що працює медсестрою хірургічного відділення Болехівської ЦМЛ. 20.10.2016 року автомобіль швидкої допомоги привіз на рентген потерпілого. Фельдшер швидкої допомоги сказав викликати працівника з рентгену, адже в той час він уже не працював. За той час чоловік залишив лікарню, не дочекавшись лікаря-рентгенолога.
Свідок ОСОБА_11 вказала, що живе поруч з обвинуваченим та 20.10.2016 року біля 16 год. йшла в магазин за покупками і власники магазину «Шанс» говорили, що бачили, як чоловіка збив автомобіль "Калина" та водій втік у сторону вул. Журавельна. Тому запитали її чи знає вона хто їздить на такому автомобілі. В той же день до обвинуваченого додому приходили працівники поліції.
Суд вважає, що підстав недовіряти показанням вказаних свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, немає, адже вони не є зацікавленими у справі, їхні показання є послідовними і логічними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Аналізуючи та оцінюючи здобуті у провадженні докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена, його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, оскільки він допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Цивільний позов, заявленим потерпілим ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як зазначено ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв"язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Зі змісту позовної заяви (а.с.29-31,216) вбачається, зщо внаслідок дій обвинуваченого потерпілому завдано матеріальної шкоди на суму 6921,1грн., що становить вартість лікування та пошкодженого велосипеда та моральної шкоди на суму 45000грн. ( а.с.31).
З урахуванням зменшених позовних вимог у зв`язку з відшкодуванням матеріальної шкоди в сумі 7800 грн. потерпілий просив в остоточній редакції стягнути з обвинуваченого, як відповідача, 20000грн. моральної шкоди .
Тому суд при розгляді цивільного позову, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає його в межах заявлених позовних вимог.
Згідно ч.3 ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Потерпілий, обгрунтовуючи розмір моральних страждань в сумі 20000 грн. виходив з того, що через отримані тілесні ушкодження він змушений лікуватися і перебув операцію, внаслідок чого він переніс біль, душевні страждання.
Згідно вимогам ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою, суд розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві. Виходячи з матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення заявник отримав певну моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд згідно вимог ст.23ЦК України враховує величину фізичного болю та страждань, яких потерпілий зазнав, з приводу яких він лікувався, що порушило його життєві зв"язки та стосунки.
Окрім того, суд і враховує матеріальне становище обвинуваченого, який є пенсіонером та інвалідом 3 групи.
За таких обставин, з врахуванням засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає визначити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому в сумі 3000 грн. А компенсація у 20000.00 грн., на стягненні якої наполягав потерпілий, з врахуванням зазначених вище обставин носила би конфіскаційний характер та не відповідала вищезазначеним засадам та судовій практиці.
Таким чином, з врахуванням всього вищевикладеного, відшкодування обвинуваченим потерпілому грошових коштів загальною сумою 7800 грн., документальне підтвердження потерпілим матеріальних збитків лише на суму 6921 грн., суд приходить до висновку, що завдана матеріальна шкода фактично вже була відшкодована в повному обсязі, у зв"язку із чим цивільний позов в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 6921 грн. задоволенню не підлягає.
Окрім цього, враховуючи залишену сплачену різницю 879грн. ( 7800-6921), суд вважає необхідним зарахувати її на рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, тому до стягнення в рахунок моральної шкоди підлягає 2121грн. ( 3000-879).
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Долинської районної державної адміністрації до ОСОБА_4 про відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 на суму 11268.40 грн. підлягає залишенню без розгляду за клопотання прокурора, оскільки вказані збитки відшкодовано обвинуваченим, як цивільним відповідачем, в повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 14.07.2017року.
Відповідно до ст. 65 КК України та п.1, 2 постанови Пленуму ВС У №7 " Про практику призначення судами покаранння" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Згідно класифікації, передбаченій ст.12 КК України, ОСОБА_4 вчинив злочин невеликої тяжкості.
Вивченням особи обвинуваченого, встановлено, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не перебуває, не працює, отримує пенсію та є інвалідом 3-ї групи, по місцю проживання характеризується позитивно (а.с.158).
Представник Долинського міськрайонного сектору служби пробації надала досудову доповідь про обвинуваченого, в якій надано висновок, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його способу життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчиненя повторного правопорушення, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Санкцією частини 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу, виправних робіт, арешту, обмеженням волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Обвинувачений визнав себе винним відшкодував в повному обсязі заподіяну ним матеріальну шкоду, як потерпілому, так і державі в особі фінансового управління Долинської районної державної адміністрації .
Усі ці обставини відповідно до ст.66 КК України визнається судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому.
З врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого, всіх даних про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, його похилий вік, наявність вказаних пом"якшуючих обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дають підстави призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу в межах мінімальної санкції вказаної статті.
Обговорюючи питання про доцільність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, судом враховується положення п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, відповідно до якого при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Судом встановлено, що обвинувачений, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, здійснивши наїзд на велосипедиста, не вчинив жодних дій по наданню необхідної допомоги потерпілому та залишив місце ДТП, хоча у відповідності до вимог п.2.10 ПДР України зобов`язаний був вжити заходів для надання першої необхідної медичної допомоги. Намагаючись ухилитись від кримінальної відповідальності, продовжив рух автомобілем, сховавши його в гаражі по місцю проживання.
Також суд враховує і думку потерпілого, який настоював на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, вказуючи на те, що обвинувачений навіть і не намагався попросити у нього вибачення, втік з місця події, залишивши його в небезпеці, матеріальну шкоду відшкодував тільки при розгляді справи в суді та не відшкодував йому моральної шкоди.
Тому, на думку суду призначене покарання у виді лише штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами не буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З огляду на обране для обвинуваченого покарання, обставини, що досудовим слідством запобіжний захід щодо нього не обирався, суд не вбачає потреби в обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого на цьому етапі судового розгляду.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат з обвинуваченого в користь потерпілого у розмірі 1500 грн., понесених ним за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_7 суд виходить з наступного.
Згідно з п.1 ч.1ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Згідно положень ч.2 ст.120 КПК України, витрати пов"язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, якими являються квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.
Повноваження представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 підтверджені: ордером серії ІФ №040964 про надання правової допомоги, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю за № 832 від 30.12.2011року. (а.с.132,135).
Надання платної правової допомоги регламентується законодавством про адвокатуру. Так, згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Зміст такого договору відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Формою винагороди адвоката за надання правової допомоги є гонорар, що передбачено ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» .
Відповідно до указаних норм порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Як вбачається в договорі про надання правової допомоги сума гонорару становить 1500 грн. і саме таку суму сплатив потерпілий згідно пред"явленої квитанції.
Представник потерпілого ОСОБА_7 вказував, що вказана сума 1500грн. сплачена за участь в судових засіданнях.
Разом з тим, в договорі та в акті виконаних робіт зазначено про те, що у вказану суму входить надання правової допомоги потерпілому в усіх підприємствах та установах, в т.ч. Долинському відділенні поліції в рамках розгляду вказаного кримінального провадження.
При цьому, детальний розрахунок затраченого часу за надання допомоги потерпілому у вказаних установах в акті розрахунку оплати відсутній, зазначено тільки загальну суму. ( а.с.156).
Тому належний розмір компенсації розраховується відповідно до часу, затраченого представником потерпілого ОСОБА_7 під час розгляду справи, зафіксованого у журналі судових засідань.
Із журналів судового засідання встановлено, що безпосередньо у суді адвокат ОСОБА_7 , як представник потерпілого , приймав участь у судових засіданнях 08.06.2017року - 31хвилину 23сек, 30.06.2017року - 2хвилини 26 секунд, 14.07.2017року - 59хвилин 55 секунд, 18.07.2017року - 28 хвилин 55 секунд., всього 122хв. або 2години 2 хвилини.
Положення ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачають розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено з 1 січня календарного року, за годину участі особи , яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 травня 2017 року визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 1684 грн.
За змістом ч.3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При таких обставинах, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, надану безпосередньо у суді адвокатом ОСОБА_7 складає: 1684х40/100/60х 122= 1370грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, що в даному спорі становлять 1319грн.40 коп.
Встановлено, що речовими доказами визнано: автомобіль марки ВАЗ 111930 синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником автомобіля ВАЗ 111930, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 .
На речовий доказ автомобіль марки ВАЗ 111930 синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 згідно ухвали слідчого судді Болехівського міського суду від 25.10. 2016 року накладено арешт.
Як зазначено в ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Відповідно до ч.1 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
В свою чергу ст.160-166, 170-174 Кримінального процесуального кодексу України передбачено застосування заходів забезпечення кримінального провадження у формі тимчасового доступу до речей та документів, тимчасове вилучення майна, а також накладення арешту на майно.
Відповідно, якщо було застосовано один (або декілька) із наведених вище заходів забезпечення кримінального провадження, то речовий доказ не підлягає до негайного повернення його володільцю.
Оскільки, шкода по цивільному позову не відшкодована в повному обсязі, підлягає до стягнення з обвинуваченого, тому, суд вважає за необхідне, залишити арешт на вказане вище майно з метою забезпечення можливості виконання цивільного позову та звернення арештованого майна на відшкодування сум, стягнутих вироком із обвинуваченого у зв`язку з задоволенням цивільного позову і покладенням на нього судових витрат.
Керуючись ст. 368, 370- 374 КПК суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу розміром 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавлення права керувати транспортними засобами терміном на один рік.
До набрання вироку законної сили підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 немає.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1319 (одну тисячу триста дев"ятнадцять) грн.40коп. судових витрат, затрачених на проведення експертиз.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задовільнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2121 (дві тисячі сто двадцять одну) грн. компенсації за моральну шкоду та 1370 (одну тисячу триста сімдесят ) грн. судових витрат.
Речовий доказ: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 111930, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 , як законному власнику.
Арешт, накладений ухвалою суду від від 25.10. 2016 року на автомобіль марки ВАЗ 111930 синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні у господарському дворі Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області і належить ОСОБА_4 та є речовим доказом по справі, залишити з метою забезпечення виконання цивільного позову.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.
Суддя ОСОБА_1