АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 766/1045/17-к
Номер провадження: 11-сс/791/82/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: обрання запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі: Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
перекладача: ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2017 року про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2017 року у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_11 про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою відмолено, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з висновками суду та вважає, що ухвала суду с незаконною та не обґрунтованою й підлягає скасуванню так як слідчим зазначено ризики, передбачені п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_10 під вартою та не можуть бути попередженні шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Зазначає, що суд приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не надав належної оцінки тим фактам, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, санкція за скоєння якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим підозрюваний не має законного джерела доходів, місця проживання в м. Херсоні не має, крім того судом не прийнята до уваги заява потерпілої, відповідно до якої остання зазначає, що підозрюваний здійснює на неї тиск.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляції, думку прокурора, який підтримав апеляцію, підозрюваного та його захисників, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вислухавши сторони у судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 24.12.2016 близько 22.20 год., знаходячись біля кафе «Сім п`ятниць», розташованому за адресою: м.Херсон, вул.9-го Січня, 23, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи малозначний привід за мотивом особистих неприязних відносин, в ході раптово виниклого конфлікту, переслідуючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , наніс останньому кілька ударів ногою в область голови, в результаті чого спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження які перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09.35 год. в реанімаційному відділенні ХОКЛ.

За вищевказаним фактом ОСОБА_10 27.01.2017 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя послався на вимоги п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, зокрема справу «Харченко проти України» від 10.02.2011, в яких Європейським судом з прав людини вкладено принципи, що їх дотримується суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме тримання під вартою до вирішення питання про винуватість особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Колегія суддів вважає що судом було обґрунтовановраховано те, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання, на утриманні дітей та дружину, працює, є інвалід 3 групи та існують ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу з метою уникнення кримінальної відповідальності та про можливість обрання щодо ОСОБА_10 цілодобового домашнього арешту з можливістю носіння електронного засобу контролю та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому слідчий суддя, суд повинен врахувати підстави, які вказані в ч. 2 ст. 177 КПК України.
Ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного.
Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.
Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, з урахуванням даних про особу підозрюваного, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_10 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, оскільки у справі відсутні докази, які б підтверджували викладені у клопотанні слідчого та апеляційній скарзі прокурора доводи про необхідність застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ст. ст. 407 ч. 3 п.1, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2017 року якою ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту залишити без зміни.
Ухвала набуває законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_3 / підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2