Справа № 459/2182/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/121/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0001497 від 27.07.2016 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, працюючого контролером КП «Червоноградський міський ринок», раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ч. 2 ст. 342 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 28 жовтня 2016 року, -

встановила:
вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 28 жовтня 2016 року визнано ОСОБА_6 винуватим в учиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком у 6 (шість місяців).

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 15 липня 2015 року близько 22:00 год., знаходячись на території, прилеглій до бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по вул. Стуса, 11б у м. Червонограді помітив у форменному одязі та з табельною вогнепальною зброєю працівників Червоноградського міського відділу державної служби охорони управління державної служби охорони головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та працівника Червоноградського міського відділу головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_14 , які здійснили виїзд на місце події за повідомленням невстановленої особи з приводу бійки, що відбувалась у вищезазначеному місці.

ОСОБА_6 , ухиляючись від виконання законних вимог працівників вказаних правоохоронних органів щодо з`ясування обставин бійки, з приводу якої їх було скеровано у вищезазначене місце, користуючись підтримкою присутнього при цьому ОСОБА_15 та ще декількох невстановлених осіб, виражаючи зневагу до правоохоронних органів, не реагуючи на неодноразові заклики працівників міліції припинити протиправні дії, відреагував на дані вимоги агресивно, використовуючи при цьому нецензурну лайку та, висловлюючи в бік присутніх працівників правоохоронних органів погрози фізичною розправою, словесні образи, які стосувались безпосереднього виконання вказаними працівниками міліції їхніх службових обов`язків, вимагав від останніх залишити вищезазначене місце події, та при цьому, вчиняючи активний опір, що виражався у фізичній протидії здійсненню працівниками правоохоронних органів своїх обов`язків, спрямовуючи свої дії на предмет, необхідний для виконання працівником міліції своїх обов`язків, намагався відібрати у ОСОБА_9 табельну вогнепальну зброю, смикаючи за неї руками.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 , з метою опору працівникам вищезазначених правоохоронних органів у виконанні їхніх функціональних обов`язків, перешкоджаючи затриманню ОСОБА_15 , у підтримку його протиправних дій, а саме, спричинення працівникові міліції ОСОБА_9 тілесні ушкодження, чинячи активні дії, що полягали у застосуванні фізичної сили та перешкоджали реалізації працівниками міліції покладених на них функцій під час виконання ними своїх службових обов`язків, користуючись підтримкою декількох невстановлених осіб, будучи настирливим у своїх злочинних намірах, не реагуючи на неодноразові заклики працівників міліції припинити протиправні дії, завадив працівникам міліції затримати ОСОБА_15 , відвівши його з кайданками на руці на відстань, та не допускаючи працівників міліції до останнього і, реалізовуючи свій злочинний задум, направлений на перешкоджання виконанню працівниками міліції покладених на них функцій під час виконання ними своїх службових обов`язків, а саме: затримання ОСОБА_15 , користуючись підтримкою невстановлених осіб, заступив останнього своїм тілом, та при цьому висловив численні словесні погрози фізичної розправи в бік міліціонера-водія Червоноградського міського відділу державної служби охорони управління державної служби охорони головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_10 , неодноразово штовхнув останнього руками в тулуб, після чого став у бійцівську стійку, чим погрожував ОСОБА_10 подальшим вчиненням протиправних дій, і декілька разів спробував вдарити останнього по його тілу, однак не влучив та, рухаючись спільно з вищезазначеними невстановленими особами вперед, відтіснив ОСОБА_10 від ОСОБА_15 на значну відстань, і в подальшому з місця події втік.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити оскаржуваний вирок та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що покарання у вигляді шести місяців арешту не відповідає ступеню тяжкості кваліфікованих дій, наслідків, які настали внаслідок даних дій та особі обвинуваченого, а тому за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.
Звертає увагу, що суд у вироку не навів чіткого роз`яснення свого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Наголошує, що, суд правильно, однак не повно врахував у вироку , що він являється особою молодого віку, з міцними суспільними відносинам, одруженим, на утриманні якого є малолітній син, який перебуває виключно на його утриманні, оскільки дружина не має самостійного заробітку. Вказує, що раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно.
Інкримінований злочин, являється злочином невеликої тяжкості.
Підкреслює, що судом також не було враховано його пост кримінальну поведінку, оскільки з часу інкримінованих дій його, жодного разу не притягували ні до кримінальної, ні до адміністративної чи дисциплінарної відповідальності, тим що жодним чином він негативно не впливав на хід розслідування та розгляду даного провадження, вчасно з`являвся на всі судові засідання, що показує на можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 вину визнав повністю, розкаявся, пояснив, що намагався захистити брата своїми діями, усвідомлює неправомірність своєї поведінки, просить врахувати, що він працює і має на утриманні малолітню дитину.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

На переконання колегії суддів, висновки суду щодо вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за ч. 2 ст. 342 КК України відповідають фактичним обставинам справи, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів та в апеляційній скарзі фактично не оспорюються.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 342 КК України 6 місяців арешту, яке на переконання колегії суддів є необґрунтованим, надміру суворим для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи обвинуваченого викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого, про обрання судом покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то такі, на переконання колегії суддів, заслуговують на увагу, оскільки призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді арешту, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення, наслідки та обставини вчиненого, відомості про особу обвинуваченого.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 368 КК України, однак висновок суду про необхідність застосування до обвинуваченого покарання у виді арешту не відповідає положенням ст. 65 КК України.

З врахуванням наведеного, а також того, що обвинувачений є особою, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, має на утриманні малолітнього сина, має постійне місце праці, в скоєному кається, він є єдиним годувальником в сім`ї, колегія суддів, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання,вважає за можливе обрати обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині призначеного покарання знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим така підлягає до задоволення.

З урахуванням наведеного, обставин вчиненого діяння, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, враховуючи дані про особу винного і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок суду підлягає до зміни.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів ,-

постановила :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 28 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на початок строку відбування покарання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4