Справа № 445/1039/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2017 року Золочівський районний суд Львівської області
в складі судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калини, Тячівського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, водія-слюсара відділення розбирально- складальних робіт ремонтно-відновлювального батальону військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), солдата,
у вчиненні злочину передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, -
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи зі злочинним наміром - тимчасово ухилитися від проходження військової служби, умисно, о 19 год. 00 хв. 09 липня 2015 року самовільно залишивши розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) до 22 вересня 2015 року, проводячи час на власний розсуд, не вживаючи мір задля повернення до військової частини за наявності можливості для цього і не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління, допустив самовільне залишення військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції 2015 року).
Крім цього, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, 25 вересня 2015 року о 07 год. 00 хв., повторно самовільно залишивши розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та не виконуючи службові обов`язки по 15 год. 50 хв. 16 травня 2016 року (моменту затримання), проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , не вживаючи мір для повернення раніше до військової частини за наявності можливості для цього і не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління, маючи реальну змогу це зробити, вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції 2015 року).
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся та просив суд суворо не карати.
На підставі ч. 3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого. Крім повного визнання обвинуваченого своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження .
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнногоо стану, вчинене особою, зазначеною в частині 2 статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби)
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, його наслідки, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, як видно із службової характеристики, ОСОБА_4 за час проходження військової служби проявив себе з негативної сторони, щиро кається у вчиненому, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, обставин, які обтяжують покарання суд не вбачає, та вважає, що покарання слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шість) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку - 28 лютого 2017 року.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КК України, протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.
Суддя ОСОБА_1