Справа № 457/234/17
провадження №1-кс/457/73/17
31 березня 2017 року м. Трускавець
Слідчий суддя Трускавецького міського суду Львівської області ОСОБА_1 секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,
з участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора Трускавецького відділення Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,
Скаржник у судовому засіданні свою скаргу підтримала, просила задовольнити її у повному обсязі з наведених у ній підстав. Пояснила, що слідчим при винесенні постанови 25 січня 2017 року не вжито належних заходів для з`ясування факту завданої їй матеріальної і моральної шкоди кримінальним правопорушенням. Постанова прийнята без повного з`ясування усіх об`єктивних обставин кримінального провадження та без врахування документів, доданих до заяви про злочин.
Прокурор у судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги, оскільки постанова слідчого від 25 січня 2017 року є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.
Заслухавши думку скаржниці прокурора, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, суд приходить до переконання, що у скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК. "Очевидність та достатність" таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення. Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Таким чином, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт. При цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди, хоча кримінальне правопорушення, як правило, спричиняє кілька видів шкоди.
Крім того, як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 172 КК України, об`єктом злочину, у даному випадку є трудові права людини, які включають право на працю, право на гарантовану заробітну плату, право на відпочинок. Диспозиція ст. 172 КК України бланкетна, тому для з`ясування характеру порушення слід звертатися до відповідних норм Кодексу Законів України про працю, зокрема, тих статей, що регулюють питання оплати праці (статті 94-117 КЗпП). Потерпілим від цього злочину закон визнає працівника. Під працівниками розуміються особи, на яких поширюється законодавство України про працю і які є відповідною стороною трудових правовідносин.
Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Керуючись ст.ст. 303, 304 КПК України, с л і д ч и й с у д д я,
Постанову від 25 січня 2017 року слідчого Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 про повну відмову у задоволенні клопотання скасувати.
Слідчий суддя ОСОБА_1