11-кп/775/68/2017(м)
265/2760/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000908, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, раніше судимого:

1) 29 жовтня 1996 року Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.2 ст.141, ч.3 ст.140, ч.2 ст.206, ч.2 ст.142, ст.42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років; звільнений 17 серпня 2001 року умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 17 днів;

2) 11 березня 2002 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.2 ст.187, ст.71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років; звільнений 29 червня 2007 року умовно-достроково на 2 роки 5 місяців 3 дні;

3) 19 березня 2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць; звільнений 26 листопада 2010 року умовно-достроково на 11 місяців 30 днів;

4) 19 липня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.296 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 6 місяців; звільнений у зв`язку з відбуттям покарання;

5) 03 березня 2014 року Новоазовським районним судом Донецької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки;

6) 10 листопада 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць; звільнений 12 лютого 2016 року у зв`язку з відбуттям покарання;

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вирішено долю речових доказів.

В с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 22 квітня 2016 року приблизно о 17.30 год., знаходячись у дворі буд. № 113 по пр. Перемоги в Лівобережному районі м. Маріуполя, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами, відкрито викрав з правої кишені сорочки ОСОБА_8 майно, яке належить останньому, а саме, мобільний телефон «Fly DS 133» (імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 ) вартістю 500 грн., в якому знаходилися сім-карта оператора «Київстар» із номером мобільного телефону НОМЕР_3 , вартістю 25 грн., та карта пам`яті «Micro CD» об`ємом 64 мб, вартістю 50 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 575 грн. З викраденим майном залишив місце скоєння злочину, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Не погодившись із судовим рішенням, обвинуваченим надана апеляційна скарга із доповненнями, зі змісту яких убачається, що останній просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України і призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що орган досудового розслідування неправильно кваліфікував його дії, а суддя не надав цьому правової оцінки, оскільки, на його думку, він скоїв крадіжку, а не грабіж.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, прокурор просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований, - без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги обвинуваченого, просили її задовольнити, дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України, за якою призначити покарання в межах санкції; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, а вирок суду, як законний і обґрунтований, без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів уважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення майна у потерпілого ОСОБА_8 , суд обґрунтовано послався на:

- показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину у скоєнні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, визнав повністю і показав, що 22 квітня 2016 року він разом із потерпілим ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , розпивали спиртні напої, між ним та потерпілим виникла сварка, під час якої він забрав у ОСОБА_8 мобільний телефон та реалізував його в ломбард, за що отримав грошові кошти;

- пояснення потерпілого ОСОБА_6 , згідно яких 22 квітня 2016 року між ним та обвинуваченим сталася сварка та бійка, після чого ОСОБА_6 відкрито викрав у нього телефон;

- пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які дали показання, аналогічні показанням потерпілого;

- дані постанов від 23 квітня 2016 року та 10 травня 2016 року про визнання речовими доказами карти пам`яті та мобільного телефону.

Наведені у справі докази судом першої інстанції перевірено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони логічні, послідовні, об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених судом обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_6 у вчинені дій, які виразились у відкритому викраденні майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_8 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Досліджені судом докази у справі підтверджують, що викрадення майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_8 почав і продовжив відкритим способом, місце вчинення злочину залишив, розпорядився викраденим на свій власний розсуд.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, є безпідставними та розцінюються як спосіб уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за корисливі злочини, за місцем проживання характеризується посередньо; встановивши обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння встановленню істини у справі, відсутність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; правомірно призначивши обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Не встановлено колегією суддів і правові підстави для призначення судом обвинуваченому більш м`якого покарання на підставі ст.69 КК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для зміни чи скасування вироку по справі не встановлено.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 , залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Донецької області набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

_______________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3