АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/29/2017 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 36.2 кв.м, що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч. 5 ст. 191, ч.4 ст.366 КК України.

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки особою, що подала клопотання, доведено необхідність такого арешту у відповідності до вимог ст. 170 КПК України та таке клопотання містить достатніх правових вимог.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту. Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянтвказує на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, з огляду на те, що матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення за ч.5 ст.191 КК України. Крім того апелянт вказує, що ОСОБА_8 не є підозрюваною у кримінальному провадженні №0000400, так як ій не здійснено повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженні з дотриманням процедури закріпленої ст.ст. 276-278 КПК України. Також захисник зазначає, що слідчий суддя при прийнятті рішення не врахував, що слідчі, які здійснюють свої повноваження у даному кримінальному провадженню не є особами уповноваженими на проведення досудового розслідування. Також апелянт стверджують, що підслідність даного кримінального провадження визначена з порушенням чинного КПК.

Апелянт також додає, що ні він ні ОСОБА_8 присутніми під час розгляду клопотання в суді першої інстанції не були, ухвалу апелянт отримав 26.09.2016 року, що підтверджується копією поштового конверту, який відправлено 23.09.2016 року, а тому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження.

В судове засідання апеляційної інстанції повторно захисник ОСОБА_7 та власник майна ОСОБА_8 не з`явились про час та місце розгляду апеляційної скарги неодноразово належним чином повідомлялись, причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого без змін, вивчивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами частини 2 статті 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 30.08.2016 р. було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, захисник також присутнім під час розгляду клопотання в суді першої інстанції не був, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000400 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.1,2 ст.256, ч.1 ст.111, ч.3,4 ст. 190, ч.1,4, 5 ст. 191, ч.1,2,3 ст.205 ч.3 ст.209, ч.1,3 ст.212, ч.2 ст. 357, ч.1,2,4, ст.358 ч.1,2 ст.364, ч.2 ст.364-1, ч.1,3 ст. 365, ч.3 ст. 365-2, ч.1,2 ст.366, ч.2 ст.367, ч.3 ст.368-2, ч.1 ст.373, ч.2 ст. 382, ч.1 ст.388 ч. 3 ст.27, ч.4 ст.28 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється в участі в період лютого 2011 року по теперішній час організованої ОСОБА_9 злочинній організації, вчиненні у її складі особливо тяжкого злочину проти державної власності, що заподіяло тяжкі наслідки у вигляді матеріальної шкоди державі в особливо великих розмірах, та злочину невеликої тяжкості у сфері службової діяльності, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.5 ст. 191, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

09.08.2016 р. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.5 ст. 191, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, що внесене в межах зазначеного кримінального провадження, про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 36.2 кв.м, що належить ОСОБА_8 , слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові підстави для його задоволення.

З вказаними висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Таким чином, накладення арешту на майно за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України. Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні, з огляду і на те, що органами досудового розслідування зібрані вагомі докази, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.5 ст. 191, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, за які може бути призначено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження і забезпечення можливої конфіскації майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 36.2 кв.м., що належить ОСОБА_8 .
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, усі клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування. У випадку проведення досудового розслідування слідчою групою підставою для визначення територіальної юрисдикції суду першої інстанції при розгляді клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження є постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про створення слідчої групи, у якій визначено місце проведення досудового розслідування. При цьому слід зауважити, що в такому випадку не можна керуватися положеннями ч. 1 ст. 32 КПК України, яка, з огляду на її зміст та місце у структурі КПК, стосується лише суду, що здійснює кримінальне провадження як орган, що розглядає справу по суті, і не регламентує діяльність слідчого судді.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визначення територіальної юрисдикції розгляду клопотання стали постанова про доручення проведення досудового розслідування, старшим якої визначено начальника другого слідчого відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України. Місцем знаходження органу досудового розслідування, а ним є Слідче управління Головної військової прокуратури України, підрозділу прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, а ним є другий слідчий відділ слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України є Голосіївський район міста Києва. За таких обставин клопотання про накладення арешту було складене, погоджене та внесене органом досудового розслідування на розгляд слідчим суддею без будь-якого порушення правил територіальної підсудності, встановлених чинним законодавством України.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_10 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 117, 167, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Поновити захиснику строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 36.2 кв.м, що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч. 5 ст. 191, ч.4 ст.366 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4