Номер провадження: 11-кп/785/256/17
Номер справи місцевого суду: 511/1404/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000290 від 14.03.2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.05.2016 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком районного суду обвинуваченого:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна, Одеської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 03.08.2006 року вироком Роздільнянського районного суду Одеської області за ст.185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України 3 роки;

2) 10.03.2010 року вироком Біляївського районного суду Одеської області за ст.297 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі та на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 13.06.2014 року:

3) 16.05.2011 року вироком Роздільнянського районного суду Одеської області за ст.ст. 121 ч. 1, 297 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, звільненого 13.06.2014 року після повного відбуття покарання;

4) 22.05.2015 року вироком Роздільнянського районного суду Одеської області за ч. 2 ст.125, ч.3 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.2,3 ст.185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.289 КК України - у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.1 ст.263 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна. У відповідності до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів обвинуваченому призначено за даним вироком та вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.05.2015 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією.

ОСОБА_8 оскаржуваним вироком також визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. У відповідності до ст.71 КК України до даного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.05.2015 року у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці з конфіскацією майна. До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання відносно обвинуваченого залишено без змін. Строк відбування покарання рахується 19 грудня 2015 року. З обвинуваченого стягнуто на користь держави витрати по проведенню судових експертиз в сумі 982,08 грн. Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він, 14.03.2015 року, біля 01 год. ночі, при патрулюванні працівниками Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області м. Роздільна, поблизу будинку №81 по вул. Димитрова м. Роздільна Одеської області, був затриманий за перебування в місті в нетверезому стані, так як ображав людську гідність і громадську мораль, а при особистому огляді та огляді його речей в правій боковій кишені сумки чорного кольору, яка знаходилась при ньому, було виявлено згорток газетного паперу, в якому ОСОБА_8 , незаконно, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», яким регулюється порядок обігу наркотиків, зберігав при собі без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений канабіс, для власного вживання

Згідно висновку експертизи №384 від 21.04.2015 року виявлена і вилучена у ОСОБА_8 речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, загальна вага якого у висушеному стані становить 6,82 гр. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» канабіс є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено.

Крім цього, при затриманні 14.03.2015 року, при особистому огляді речей у ОСОБА_8 , в правій боковій кишені сумки чорного кольору, яка знаходилась при ньому було виявлено згорток з тканини, в якому знаходились набої калібру 5,6 мм в кількості 70 штук, які він також незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Згідно висновку експертизи № 201-Б від 19.03.2015 року, виявлені і вилучені у ОСОБА_8 набої являються боєприпасами, спортивно-мисливськими патронами кільцевого займання калібру 5,6 мм заводського виробництва, призначені для стрільби з нарізної спортивно-мисливської вогнепальної зброї як вітчизняного, так і іноземного виробництва рушниць ТОЗ-8, ТОЗ- 17 та інших пістолетів «Марголіна», «Вальтер» та придатні для стрільби.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , в ніч з 13 на 14 березня 2015 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибув до гаражу № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_9 , де реалізуючи свій злочинний намір за допомогою металевого прута зламав навісний замок та проник у зазначений гараж, звідки таємно викрав мопед «Honda-Такт» червоного кольору вартістю 4000 грн, належний ОСОБА_9 , завдавши останній матеріальної шкоди на суму 4000 грн. З місця вчинення злочину зник.

Далі, обвинувачений ОСОБА_8 , 19.04.2015 року, перебуваючи з дозволу господаря в будинку АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_10 , маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю господаря будинку та сторонніх осіб, реалізуючи свій злочинний намір здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Samsung GT E1080W» вартістю 210 грн, належного ОСОБА_10 завдавши останній матеріальної шкоди на суму 210 грн. З викраденим з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на свій розсуд.

Крім того, повторно обвинувачений ОСОБА_8 , 08.05.2015 року, біля 01 год 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля бару «Броварня», розташованого по вул. Тираспольська в м. Роздільна Одеської області, маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, реалізуючи свій злочинний намір, незаконно заволодів велосипедом марки «PEGASUS SV» срібного кольору вартістю 8000 грн, який знаходився біля зазначеного бару та який належить ОСОБА_11 , завдавши останньому матеріальної шкоди на суму 8000 грн. З місця вчинення злочину зник.

Крім того повторно, обвинувачений ОСОБА_8 , 03.07.2015 року, о 16 год 00 хв, з метою повторного незаконного заволодіння чужим майном, прибув до колишнього кінотеатру «Ювілейний», розташованого по вул. 1-го Травня, 1 в м. Роздільна Одеської області, переданого у спільну власність територіальних громад сіл, селища, міста Роздільнянського району рішенням Роздільнянської районної ради №344-VІ від 15.06.2012 року. Де реалізуючи свій злочинний намір, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, шляхом зриву з вікна металевої решітки, незаконно проник в приміщення, звідки таємно викрав: 3 металевих опалювальних радіатора довжиною 1,2 м вартістю 200 грн кожен, та віконну решітку розміром 1,2м х 3м вартістю 300 грн, належних територіальній громаді, завдавши матеріальної шкоди на загальну суму 900 грн. З викраденим з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на свій розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що до нього працівниками Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області застосовувалося фізична сила та психологічний тиск для отримання зізнавальних показів, щодо скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.289 КК України, він вказаного злочину не вчиняв, оскільки в той час він знаходився на стаціонарному лікуванні в Роздільнянській ЦРЛ. В доповненнях до апеляційної скарги та в суді апеляційної інстанції обвинувачений уточнив вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати вирок та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції, посилаючись на неповноту судового розгляду та грубе порушення під час досудового розслідування та судового розгляду його права на захист, а також на застосування до нього недозволених методів слідства, зокрема фізичного та психологічного примусу з боку працівників поліції.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, однією з підстав скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції - є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Під час апеляційного перегляду вироку районного суду були встановлені істотні порушення вимог КПК України, які тягнуть за собою скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Крім того, однією із основних засад кримінального провадження, згідно до п.13 ч.1 ст.7 КПК України, є забезпечення права на захист. Значення цієї засади відображено у ч.2 ст.20 КПК України, яка передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст.ст. 59, 63 Конституції України, та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, журнал судового засідання та аудіо-запис фіксації судового процесу, 05.04.2016 року обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до районного суду з письмовим клопотанням про призначення йому захисника, яке було зареєстровано канцелярією суду 19.04.2016 року (т.1, а.с. 113). Незважаючи на це, в судовому засіданні 11.05.2016 року, суд фактично не розглянув клопотання обвинуваченого, а після заяви обвинуваченого про те, що йому вже не потрібен захисник, не з`ясував реальні підстави відмови обвинуваченого від призначення захисника, продовжив судовий розгляд та в цьому ж засіданні закінчив з`ясування обставин справи та оголосивши перерву для підготовки до судових дебатів, і це не зважаючи на те, що обвинувачений неодноразово заявляв суду на здійснюючий на нього фізичний та психологічний тиск з боку працівників карного розшуку Роздільнянського районного відділення поліції.

Таким чином, фактично не розглянувши клопотання обвинуваченого про призначення йому захисника з центру безоплатної правової допомоги, не з`ясувавши причини відмови обвинуваченого від заявленого клопотання про призначення захисника, суд не забезпечив реалізацію права обвинуваченого на захист та кваліфіковану юридичну допомогу, яке є найважливішим принципом міжнародного права, який закріплений в: Загальній декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року; Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 р.; Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 4 листопада 1950 року; Зводі принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув`язненню в який би то не було формі, затвердженому 9 грудня 1988 року резолюцією Генеральної Асамблеї ООН; «Основних положеннях про роль адвокатів», прийнятих Конгресом ООН у серпні 1990 року; Рекомендації «Про свободу здійснення професії адвоката», ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи у 1997 року.

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ, відображеною, зокрема, у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду».

Апеляційний суд вважає, що ігнорування належного розгляду клопотання обвинуваченого про призначення йому захисника з мотивів фактичного не розуміння обвинуваченим суті обвинувачення, з урахуванням пояснень обвинуваченого під час судового розгляду, викликає у колегії суддів серйозні сумніви щодо справедливості всього провадження у цій справі.
Крім того, згідно положень ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському, або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 29 Конституції України передбачено право кожної людини на свободу та особисту недоторканність і зазначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно зі ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прийнятої Радою Європи 04.11.1950 року й ратифікованої Україною 17.07.1997 року - нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Під час судового розгляду обвинувального акту в районному суді відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачений неодноразово заявляв про застосування до нього на стадії досудового розслідування насильства з боку працівників міліції та фабрикування матеріалів справи, з посиланням на те, що інкриміновані йому злочини, вчиненні за версією слідства в період з 01.03.2015 по 17.03.2017 року, він не вчиняв, оскільки знаходився на стаціонарному лікуванні та просив суд витребувати з Роздільнянської районної лікарні відповідні медичні документи.

Разом з цим, районний суд на вказані обставини уваги не звернув, та без мотивування прийнятого рішення відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого, чим порушив вимоги ч.3 ст.333 КПК України, оскільки у відповідності до вказаної норми закону, суд мав право доручити органу досудового розслідування перевірку заяви та показань обвинуваченого шляхом витребування з лікарні відповідних документів, встановлення та допиту працівників медичного закладу щодо обставин перебування обвинуваченого на стаціонарному лікуванні та перевірки його доводів щодо застосування до нього насильства з боку працівників поліції.

Наведені обставини, зокрема факт невжиття судом заходів щодо перевірки заяв обвинуваченого та немотивована відмова в задоволенні клопотання про витребування відомостей з лікарні щодо перебування його на стаціонарному лікуванні, об`єктивно підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в яких відсутні будь-які процесуальні документи, які б підтверджували вжиття судом заходів щодо перевірки заяв обвинуваченого, а також аудіо-записом фіксації судового процесу.

Встановлені апеляційним судом обставини вказують про однобічність і неповноту судового розгляду та свідчать про недотримання судом вимог КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Вергельский проти України» (п.97 рішення від 12.03.2009 року) та в справі «Яременко проти України» (п.57 рішення від 12.06.2008 року), що в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що воно було піддано поганому ставленню з боку суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його розглядати в світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом; щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Викладені положення Конвенції та практика Європейського суду, що відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду пір прав людини», застосовуються при розгляді справ як джерело права, не були враховані судом при розгляді справи.

Апеляційний суд вважає, що ігнорування судом показань обвинуваченого про існування у нього алібі, його заяв про застосування до нього недозволених методів слідства, разом з порушенням його права на захист, також викликає у колегії суддів серйозні сумніви щодо справедливості всього провадження у цій справі.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, повага до людської гідності та забезпечення права на захист.

З огляду на вимоги ст.ст. 2, 7, 9 КПК України, з урахуванням невиконання вимог кримінального процесу в частині забезпечення обвинуваченого права на захист при розгляді справи та невжиття заходів районним судом щодо перевірки заяв обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування та насильства, апеляційний суд вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.

Встановлені апеляційним судом порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав обвинуваченого та недотримання визначеної законом процедури судочинства, свідчать про неналежний розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_8 по суті, що унеможливлювало ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, та у відповідності до положень ч.1 ст.412 КПК України визнаються апеляційним судом істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.
Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України.
Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
З огляду на вищенаведене та практику Європейського суду з прав людини, враховуючи те, що встановлені апеляційним судом порушення не можуть бути усунені в порядку апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок районного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого суду необхідно вирішити поставленні перед ним питання з дотриманням норм процесуального законодавства, та з урахуванням доводів обвинуваченого, які викладені в його апеляційній скарзі, прийняти законне та обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.
На виконання вимог п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України, приймаючи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, враховуючи, що ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 не перестали існувати, враховуючи характеризуючи данні про особу обвинуваченого, який відповідно до висунутого обвинувачення вчинив інкриміновані йому злочини будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення аналогічних злочинів, що свідчить про його схильність до скоєння злочинів, а також те, що матеріали кримінального провадження, не містять даних про неможливість його подальшого перебування під вартою, апеляційний суд приходить до висновку, що обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін, до вирішення цього питання на стадії виконання районним судом вимог ст.314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.05.2016 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч.2 ст.289, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.ч.2,3 ст.185 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з правовою кваліфікацією за ст.ст. 289 ч.2, ст. 309 ч. 1, ст. 263 ч. 1, ст. 185 ч. 2,3 КК Укра їни, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишити без змін, строком до 29 жовтня 2017 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4