Справа № 368/247/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/642/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 08.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
08 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника колонії ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 13.04.2017 року, якою в задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_9 про скорочення наполовину невідбутої частини основного покарання і звільнення від відбування додаткового покарання по акту амністії, було відмовлено,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2015 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 3.02.2016 року скасовано вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2015 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання та за ч.2 ст.286 КК України призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

23 лютого 2017 року до Кагарлицького районного суду Київської області звернувся з клопотанням захисник засудженого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 , в якому просив скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженому та звільнити його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 13 квітня 2017 року в задоволенні клопотання відмовлено, мотивуючи тим, що на момент вступу в дію зазначеного ЗУ «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_11 не мав статусу засудженого і не відбував покарання, а тому на нього не поширюється дія ст. 6 вказаного Закону.
Не погоджуючись з хвалою суду, захисник засудженого адвокат ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_9 положень ст.ст.6,14 ЗУ «Про амністію в 2014 році» та скоротити наполовину невідбуту частину покарання, а також звільнити ОСОБА_9 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак, суд першої інстанції при розгляді клопотання зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо його законності.
Як вбачається з матеріалів провадження вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2015 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 03.02.2016 року цей вирок, в частині призначення покарання, скасовано та за ч.2 ст.286 КК України призначено ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_9 ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VII від 08 квітня 2014 року, суд першої інстанції послався на те, що засуджений на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» покарання у виді позбавлення волі не відбував, а відтак до нього не може бути застосована ст. 6 зазначеного Закону.
Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Так,згідно із ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», підлягають скороченню наполовину невідбута частина покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону. Положення вказаної норми закону свідчить про поширення її дії на засуджених за вчинення злочинів будь-якого ступеню тяжкості, незалежно від строку відбутого ними покарання.
Статтею 12 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Як вбачається з вироків Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2015 року та Апеляційного суду Закарпатської області від 03.02.2016 року, ОСОБА_9 вчинив злочин 30.12.2013 року, тобто до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», а тому, відповідно до ст. 12 зазначеного Закону, його дія поширюється і на засудженого ОСОБА_9 .
На переконання колегії суддів, будь-які застереження щодо незастосування зазначеного Закону, передбачені ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», чи ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо засудженого ОСОБА_9 відсутні.
Враховуючи, що на день розгляду справи (08.07.2017 року) засуджений ОСОБА_9 частково відбув покарання (початок відбуття покарання 13.05.2016 року; кінець строку - 13.05.2021 року; невідбута частина покарання становить 3 роки 11 місяців 5 днів), то після скорочення його наполовину становитиме 1 рік 11 місяць 10 днів.

Тому, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування щодо засудженого ОСОБА_9 ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 13 квітня 2017 року скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скоротити наполовину засудженому ОСОБА_9 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 03.02.2016 року, що становить 1 рік 11 місяців 10 днів.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 у той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді: