Провадження № 11-кп/792/658/16
Справа № 676/1271/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої
ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000042 від 09.01.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 16.10.2012 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 25.07.2014 року згідно ухвали Шепетівського міськрайонного суду від 18 липня 2014 року на підставі ст.2 Закону України „Про амністію, -

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

-за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_9 остаточно визначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено обчислювати з 19 липня 2016 року, зараховано в час відбування покарання утримання під вартою з 28 січня по 18 липня 2016 року включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній тримання під вартою.

Заявлений цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди задоволено в повному обсязі, моральної шкоди частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 4777 грн., моральної шкоди 3000 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду 09 січня 2016 року, приблизно о 05 год. ОСОБА_9 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , проходячи повз автомобіль марки „Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , відчинив водійські двері вказаного автомобіля, після чого, з метою таємного викрадення чужого майна, сів до його салону, відчинив бардачок автомобіля, звідки шляхом вільного доступу умисно, таємно, повторно, викрав шкіряне портмоне, вартістю 250 гривень, у середині якого знаходились свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , ключ запалення до автомобіля марки „Opel Astra, вартістю 100 грн. та пульт дистанційного керування сигналізацією до автомобіля марки „Opel Astra, вартістю
180 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 530 грн.
Крім цього, 22 січня 2016 року приблизно о 01 год. 30 хв.
ОСОБА_9 , знаходячись неподалік кафе-бару „Бастіон, що по вул.Хмельницьке шосе, 9, м.Кам`янець-Подільського, з метою відкритого заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, підійшов до
ОСОБА_11 та умисно наніс йому руками, зжатими в кулак та ногою 4 удари в область тіла та голови, спричинивши, останньому, тілесні ушкодження у вигляді садини в області спинки носа, двох синяків у підочній області з права та з ліва, в області верхніх повік обох очей, двох синяків в щічній ділянці з права на рівні тіла нижньої щелепи справа, які по степені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого відкрито заволодів мобільним телефоном марки „Нокіа, вартістю 100 грн., який був укомплектований сім картою мобільного оператора „Київстар № НОМЕР_3 , вартістю 20 грн., та шкіряним гаманцем чорного кольору, вартістю 450 грн., у якому знаходились свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , посвідчення водія на ім`я потерпілого, картка „ПриватБанку № НОМЕР_5 , медична довідка серії НОМЕР_6 на ім`я потерпілого, талон серії НОМЕР_7 до посвідчення водія на ім`я потерпілого, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 570 грн.
В своїй апеляційній скарзі, як вбачається з її змісту, обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду і кримінальне провадження закрити. Вказує, що всі докази, які нібито доводять його вину, є сфальсифікованими та отримані в результаті застосування до нього незаконних методів слідства, а також було порушено його право на захист, оскільки, на його прохання, не було надано йому захисника. Стверджує, що у потерпілого ОСОБА_11 гаманця та телефона не забирав, гаманець знайшов, коли повернувся, щоб подивитися, у якому стані перебуває останній. При призначенні покарання просить взяти до уваги ту, що він має сім`ю.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду і кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України закрити. Вважає, що вирок не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки висновки суду не підтверджені жодними доказами, дослідженими під час судового розгляду, що в свою чергу вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і на визначення міри покарання.

Вважає, що доказів, які б вказували на винуватість ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_7 сторона обвинувачення не надала, а вирок побудовано лише на припущеннях, так як обвинувачений свою вину у вчиненні даного злочину заперечує.
Крім того, стосовно ОСОБА_9 було застосовано незаконні методи слідства, що підтверджено показаннями свідка ОСОБА_12 (мами обвинуваченого).

Посилається на те, що у ОСОБА_9 умислу на заволодіння майном із застосуванням насильства, у потерпілого ОСОБА_11 не було, оскільки саме потерпілий розпочав конфлікт та бійку, обвинувачений не викрадав у нього гаманець, а знайшов, хотів віддати до відділу поліції. Стосовно зникнення телефону, то потерпілий дав неточні показання та заявив про те, що не пам`ятає цих обставин, оскільки був у стані сп`яніння.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який вважає вирок суду законним та обгрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Доводи обвинуваченого та захисту, в апеляційних скаргах, про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні, інкримінованих йому злочинів, не грунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

Так, винуватість ОСОБА_9 підтверджується послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_7 про викрадення з її автомобіля Opel Astra 09 січня 2016 року шкіряного портмоне, всередині якого знаходилися свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія на її ім`я, ключ запалення до автомобіля та пульт дистанційного керування сигналізацією автомобіля, після чого до неї зателефонувала незнайома особа та пропонувала повернути викрадене майно за грошову винагороду.

Факт викрадення майна потерпілої ОСОБА_7 підтвердив і потерпілий ОСОБА_13 .

За показаннями потерпілого ОСОБА_11 22 січня 2016 року від нанесеного ОСОБА_9 удару він впав на землю та втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то виявив у себе відсутність телефону та шкіряного гаманця чорного кольору, в якому знаходилося свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія на його ім`я, картка Приват Банку, медична довідка, талон до посвідчення водія на його ім`я.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_14 , після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_9 показував йому мобільний телефон та шкіряний гаманець чорного кольору.

Ці показання потерпілих та свідків узгоджуються між собою, є послідовними, тому суд першої інстанції правильно визнав їх за достовірні, оскільки вони повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження, вказаними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними:

-заяви потерпілої ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення;

- заяви добровільної видачі ОСОБА_9 22 січня 2016 року викраденого майна ОСОБА_7 ;

- заяви ОСОБА_13 про отримання від працівників поліції викраденого майна від 15 лютого 2016 року;

-довідок ПП ОСОБА_15 про вартість викрадених у потерпілої ОСОБА_7 речей;

- заяви потерпілого ОСОБА_11 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення;

-протоколу пред`явлення особи для впізнання, під час проведення якого потерпілий ОСОБА_11 вказав на ОСОБА_9 , як на особу, яка, після нанесення йому ударів, відкрито викрала у нього мобільний телефон та гаманець з документами;

- заяви ОСОБА_9 про добровільну видачу 25 січня 2016 року речей, належних ОСОБА_11 .

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_16 під час судового розгляду не встановлено.

Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_9 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, (за епізодом викрадення майна потерпілої ОСОБА_7 ) та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, (за епізодом викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 ).

Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України, відповідно, є правильною.

Посилання обвинуваченого на те, що всі докази, які нібито доводять його вину, є сфальсифікованими та отримані в результаті застосування до нього незаконних методів слідства, а також, що було порушено його право на захист, оскільки, на його прохання, не було забезпечено захисника, на увагу колегії суддів не заслуговують.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що після повідомлення про підозру, 26.01.2016 року і роз`яснення прав, ОСОБА_9 заявив слідчому клопотання про призначення захисника, яке було задоволено і з 27.01.2016 року його захист, на досудовому слідстві та в суді, здійснює адвокат ОСОБА_10 .
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтами не надано.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено, не вбачає таких і колегія суддів.

Уся сукупність зібраних доказів була ретельно проаналізована судом першої інстанції, що дало можливість дійти обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинених злочинах.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочинів обвинуваченим ОСОБА_9 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Твердження захисника та обвинуваченого про те, що у ОСОБА_9 не було умислу на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 , із застосуванням насильства, оскільки саме потерпілий розпочав конфлікт та бійку, обвинувачений знайшов гаманець, а не викрадав, спростовуються показаннями вказаного потерпілого про зворотнє, і підстав не вірити йому у суду першої інстанції не було, не вбачає таких і колегія суддів.
Не заслуговують на увагу суду й посилання захисту про відсутність доказів, які б вказували на винуватість ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки майна потерпілої ОСОБА_7 .
Показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_13 про обставини вчинення злочину узгоджуються з фактичними даними, що містяться в досліджених судом доказах, на які посилається суд на підтвердження своїх висновків, а саме в заяві про скоєння кримінального правопорушення, в заяві ОСОБА_9 про добровільну видачу викраденого майна, в розписці про повернення майна потерпілим, тому суд обґрунтовано визнав їх достовірними.

Відповідно у суду не було підстав ставити під сумнів показання вказаних осіб, про саме такий спосіб вчинення обвинуваченим крадіжки майна з автомобіля ОСОБА_7 .

Покарання за ці злочини, у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, ОСОБА_9 призначено у відповідності до положень ст.ст.65, 70 КК України та у межах санкції ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи таке покарання, судом враховані фактичні обставини справи, особа обвинуваченого, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, думка потерпілих, а також пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Крім того, судом враховано й те, що обвинувачений раніше неодноразово засуджувався за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, повторний злочин вчинив після звільнення з місць позбавлення волі.

Призначене ОСОБА_9 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ) ОСОБА_9 слід зарахувати в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення - з 28 січня 2016 року по 06 грудня 2016 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 19 липня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката

ОСОБА_10 без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ) зарахувати ОСОБА_9 в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення - з 28 січня 2016 року по 06 грудня 2016 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2