АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3400/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_11 ,погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користуванням вказаним нерухомим майном.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував, що у даному кримінальному провадженні існують достатні підстави вважати, що об`єкт нерухомого майна, а саме квартира, на яку слідчий просить накласти арешт, підпадає під критерії ст. 98 КПК України, та прийшов до висновку, що на неї необхідно накласти арешт, з метою забезпечення її збереження як об`єкта кримінально-протиправних дій.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її необґрунтованість.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що протягом понад півтори роки з моменту початку досудового розслідування, органом досудового розслідування не встановлено осіб, які шахрайським шляхом заволоділи квартирою, зазначеною слідчим у клопотанні. Додає, що слідством не проводяться слідчі дії, а у справі відсутні особи, яким повідомлено про підозру.
Також власник майна зазначає, що судом безпідставно розглянуто дане клопотання без його участі.
Далі апелянт вказує на те, що судове засідання по розгляду даного клопотання про арешт тривало лише 9 (дев`ять) хвилин, що, на думку апелянта, вказує на формальній підхід до вирішення даного питання.
У підсумку власник майна зазначає про відсутність повноважень слідчого судді накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.
Одночасно автор апеляційної скарги звертає увагу суду на те, що участь у судовому засіданні він не приймав, оскаржувану ухвалу слідчого судді отримав 15.06.2017 року, апеляційна скарга 19.06.2017 року, а отже в строки, передбачені чинним КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку представників власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні участі не приймав, копію оскаржуваної ухвалиотримав 15.06.2017 року, апеляційна скарга подана до суду 19.06.2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0012612,відомості про яке 21.10.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України.
Старший слідчий СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_11 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яке ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження апелянта про те, що органом досудового розслідування не встановлено осіб, які шахрайським шляхом заволоділи арештованою квартирою, та жодній особі не повідомлено про підозру, в тому числі і власнику майна, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, тобто це не вимагає доведення причетності особи до кримінального правопорушення.

Посилання власника майна на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без його повідомлення про розгляд справи, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.
Доводи апелянта з приводу тривалості судового засідання, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказані обставини не можуть бути визнані самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки не є визначеною законом підставою для відмови у накладенні арешту, які містяться у ст. 173 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користуванням вказаним нерухомим майном, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_10 без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170 - 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_11 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користуванням вказаним нерухомим майном, залишити без змін, а апеляційну скаргувласника майна ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4