Провадження №11-кп/792/742/16
Справа №672/1668/16-к Головуючий в 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
його законного представника ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 липня 2016 року,

В с т а н о в и л а:
Вироком Ярмолинецького районного суду від 27 липня 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, учня 1-го курсу Лісоводського професійного аграрного ліцею, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

За вироком суду, ОСОБА_8 7 листопада 2015 року близько 13 години зайшов до будинку за місцем проживання по АДРЕСА_1 , щоб сказати матері ОСОБА_11 , що він йде на вулицю гуляти. Там він почув, як в кімнаті його батько ОСОБА_12 кричав на матір, обзиваючи її нецензурними словами та погрожуючи їй. Зайшовши в кімнату, обвинувачений почав говорити батькові, який був у нетверезому стані, щоб він заспокоївся і припинив сварку, але той раптом взяв зі столу кухонного ножа та почав махати ним, направляючи ножа як на обвинуваченого, так і на його матір, і, погрожуючи їм тим, що зараз він їх заріже. Тримаючи в руці ніж, потерпілий наблизився до ОСОБА_11 , яка стояла під стіною біля груби, приставив ножа до її грудей, а іншою рукою штовхнув її. В цей момент ОСОБА_11 відштовхнула ОСОБА_12 і той впав на диван, випустивши з руки ножа, який впав на підлогу.
Коли ОСОБА_12 намагався піднятися з дивана і взяти з підлоги ножа, то обвинувачений, реально сприймаючи погрози з боку батька, знаходячись в стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, з метою захисту себе та матері від суспільно-небезпечного посягання, перевищуючи межі необхідної оборони, взяв з підлоги ножа і умисно завдав ОСОБА_12 один удар ножем в ділянку шиї справа, спричинивши останньому колото-різане поранення шиї з пошкодженням правої загальної сонної артерії, внутрішньої яремної вени, пошкодженням стінок гортані, крововиливу в м`які тканини навколо пошкоджень, масивної зовнішньої та внутрішньої кровотечі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких потерпілий помер на місці.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, постановити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Свої вимоги аргументує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильної перекваліфікації дій обвинуваченого.

Звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_12 перебував під час події у стані алкогольного сп`яніння (3,67 пром.), тілесних ушкоджень нікому з учасників конфлікту не спричинив, перед спричиненням йому удару ножем знаходився у лежачому положенні на ліжку, а тому реальної загрози для здоров`я ОСОБА_8 та ОСОБА_11 не становив, що виключає у діях обвинуваченого необхідної оборони та перевищення її меж.

У поданому запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник вважає вирок суду законним та належним чином обґрунтованим, а апеляційну скаргу процесуального опонента безпідставною.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскаржуваного судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляції з підстав наведених у ній, думку обвинуваченого, його захисника та законного представника, потерпілої щодо законності судового рішення та безпідставності апеляційних вимог процесуального прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши можливість виступу обвинуваченому в судових дебатах та останньому слові, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному вбивстві, вчиненому при перевищенні меж необхідної оборони, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на належним чином оцінених та наведених у вироку доказах.

Зокрема, показаннях обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 , які підтверджують факт захисту обвинуваченим себе та свою матір від протиправних дій потерпілого його батька ОСОБА_12 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тримаючи кухонний ніж в руці, погрожував їм фізичною розправою, при цьому приставляв ножа до грудей матері.

Агресивну поведінку потерпілого ОСОБА_12 , його надмірну конфліктність, емоційність, схильність до насильства, підтвердили потерпіла ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 .

За висновком судово-психіатричної експертизи №758 від 16.12.2015 року, ОСОБА_8 на момент скоєння злочину знаходився в стані високої нервово-психіатричної напруженості (фрустрації), внаслідок чого не повною мірою усвідомлював свої дії та керував ними.

Причиною такого стану обвинуваченого, на переконання експерта ОСОБА_16 , була поведінка загиблого, яку обвинувачений сприймав як реальну загрозу для свого життя та життя своєї матері.

Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду у вироку фактичним обставинам справи, а також про необґрунтовану кваліфікацію судом дій обвинуваченого не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду провадження.
При кваліфікації дій обвинуваченого, місцевий суд, враховуючи конкретні обставини справи, здійснив порівняльний аналіз та оцінив наявність акту суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого та акту захисту життя та здоров`я обвинуваченого та його матері, встановив їх співвідношення та відповідність захисту небезпечності посягання, тобто дотримався правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2014 року у справі №5-12кс14.

Також місцевим судом взято до уваги вік обвинуваченого, ставлення до матері, розумовий розвиток, обмежений простір кімнати, в якій відбулося суспільно небезпечне посягання з боку потерпілого.

Позиція прокурора про те, що потерпілий ОСОБА_12 тілесних ушкоджень нікому не спричиняв, а тому обвинувачений ОСОБА_8 мав реальну можливість уникнути продовження конфлікту, не є визначальною. Автор апеляційної скарги не звернув уваги на положення ч.2 ст.36 КК України, відповідно до яких кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно-небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Крім того, поведінка потерпілого ОСОБА_12 під час конфлікту, який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи кухонний ніж, погрожував фізичною розправою обвинуваченому та його матері, свідчила про реальну загрозу життю та здоров`ю останніх.

За висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи здатність ОСОБА_8 в момент вчинення суспільно-небезпечного діяння усвідомлювати свої дії та ними керувати була знижена внаслідок емоційних процесів, викликаних поведінкою загиблого.

Викладені обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 в момент вчинення суспільно-небезпечного діяння перебував у стані необхідної оборони. Проте, застосований ним засіб захисту, який виразився у заподіянні потерпілому тілесного ушкодження, яке спричинило смерть останнього, не відповідав суспільній небезпеці посягання щодо нього та його матері, що свідчить про вихід ОСОБА_8 за межі необхідної оборони.

Не можна погодитися із твердженням прокурора про те, що реальної загрози для здоров`я ОСОБА_8 та ОСОБА_11 потерпілий ОСОБА_12 не становив, так як перед спричиненням йому удару ножем знаходився у лежачому положенні на ліжку, оскільки така позиціє не в повній мірі відповідає встановленим фактичним даним. Так, свідок ОСОБА_11 як і сам обвинувачений ОСОБА_8 вказували на те, що потерпілий ОСОБА_12 коли впав на диван, намагався одразу піднятися і взяти з підлоги кухонного ножа, який випав з його руки, однак першим це зробив обвинувачений, завдавши ножем тілесного ушкодження потерпілому. Такі ж показання були надані та наглядно продемонстровані під час проведення слідчих експериментів за їхньою участю.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, місцевий суд, проаналізувавши зібрані докази по справі, на підставі реального, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України.

Докази, якими суд обґрунтував свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину, є належними, допустимими, достатніми та достовірними. Матеріали справи не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду, чи суперечності доказів, які б суд невмотивовано відкинув.

Призначене ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями), є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З врахуванням ряду пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обставин, які обтяжують покарання, приймаючи до уваги думку потерпілої, місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ст.118 КК України із застосуванням положень ст.75 КК України.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду при перевірці справи в апеляційному порядку колегія суддів не встановила.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2