Справа № 199/4734/16-к
УХВАЛА
2016 року грудня місяця 21 дня в місті Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002254 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про застосування примусових заходів медичного характерувідносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ АНД ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0002254 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.10.2015 близько 21 години 20 хвилин підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів на землі напроти буд. АДРЕСА_2 , де між ними виникла сварка на ґрунті особистих неприязнених стосунків. В результаті чого ОСОБА_8 дістав ніж та став погрожувати ним ОСОБА_4 . Після чого ОСОБА_4 вихопив вказаний ніж своєю лівою рукою у потерпілого ОСОБА_8 і, тримаючи ніж в руках, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний намір, спрямований на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_8 , тобто вчинення умисного вбивства.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_8 , 11.10.2015 близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_4 , продовжуючи перебувати напроти буд. АДРЕСА_2 , переклав вищезазначений ніж в свою праву руку та, перебуваючи попереду потерпілого ОСОБА_8 , нахилившись до нього, наніс згідно висновку експерта № 885/ле/45 від 01.04.2016 10 сліпих колото-різаних поранень шиї та грудей, з яких три рани пошкоджують ліву внутрішню яремну та ліву підключичну вени, всі інші сліпо закінчуються в товщі м`яких тканин, не пошкоджуючи магістральні судини. Розповсюджені інфільтруючи крововиливи, із незмінених еритроцитів та помірним набряком у м`яких тканинах шиї вздовж раньових каналів від вищезазначених ран.

Смерть потерпілого ОСОБА_8 настала від крововтрати внаслідок сліпих колото-різаних поранень шиї та грудей з ушкодженням магістральних судин.

Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник.

В підготовчому судовому засіданні законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 просила суд розглянути скаргу на дії прокурора та зобов`язати заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області юриста 2 класу ОСОБА_9 розглянути її скаргу від 17.06.2016 по суті та надати обґрунтовану відповідь по кожному порушенню, викладеному в скарзі.
В обґрунтування своєї скарги законний представник ОСОБА_6 посилається на те, що 17.06.2016 нею, як законним представником ОСОБА_4 , було подано скаргу на дії слідчого ОСОБА_3 , в якій зазначено те, що в порушення вимог ст. 220 КПК України не було розглянуто клопотання сторони захисту про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 221 КПК України; порушено слідчим права на захист ОСОБА_4 під час відкриття матеріалів кримінального провадження, оскільки відкриття проводилося без участі захисника; рішення слідчого про закінчення досудового розслідування було передчасним, оскільки не проведено дактилоскопічну експертизу ножа на наявність відбитків пальців ОСОБА_4 ; не встановлений час смерті ОСОБА_8 ; відсутні відомості, які б підтверджували, що тілесні ушкодження нанесені ножем, виявленим та вилученим органом досудового розслідування. Під час розгляду скарги не звернуто уваги на те, що слідчий при складання відповідного клопотання вийшов за межі пред`явленої підозри, оскільки в повідомленні про підозру слідчий зазначив про нанесення загиблому не менше 8 ударів ножем в область шиї, а в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру вже йде мова про нанесення 10 сліпих колото-різаних поранень шиї та грудей. Тому відповідно до ст. 279 КПК України у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор були зобов`язані виконати дії, передбачені ст. 278 КПК України. Але відсутність повідомлення про зміну підозри в частині, що була зазначена, фактично позбавила сторону захисту побудувати належну лінію захисту під час досудового розслідування, що в свою чергу є порушенням права на захист ОСОБА_4 .

У відповідь на скаргу законним представником ОСОБА_6 отримано лист Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 від 08.07.2016 за підписом заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області юриста 2 класу ОСОБА_9 , в якому останній взагалі не перевірив доводи скарги та у своїй відповіді обмежився лише констатуванням того, що 31.05.2016 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру направлено до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, роз`ясненням прав суду під час судового розгляду, прав сторін кримінального провадження на подання клопотань та скарг під час підготовчого судового засідання та судового розгляду та тим, що фактів порушень вимог діючого законодавства не встановлено.

Проте законний представник ОСОБА_6 вважає, що при розгляді її скарги заступником керівника прокуратури № 1 ОСОБА_9 не перевірено дотримання слідчим вимог ст. 505 КПК України та не звернута увага на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо часу настання смерті ОСОБА_8 , що в свою чергу ставить під сумнів обґрунтованість визначення часу вчинення кримінального правопорушення. Також вона звертає увагу і на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази способу вчинення кримінального правопорушення, зазначеного в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру.

Вказує, що під час досудового слідства був знайдений ніж, який в подальшому визнаний речовим доказом знаряддям злочину, але у матеріалах провадження відсутні будь-які докази, що пов`язують нанесені тілесні ушкодження потерпілому із зазначеним ножем, а також її сина з цім знаряддям злочину.

Таким чином, законний представник ОСОБА_6 вважає, що заступником керівника прокуратури № 1 ОСОБА_9 в порушення вимог ст.ст. 9, 505 КПК України не розглянуто питання необґрунтованості рішення слідчого щодо закінчення досудового розслідування, повноти досудового розслідування та встановлення обставин, які мають суттєве значення.

Крім того, законний представник ОСОБА_6 вважає, що заступник керівника прокуратури № 1 ОСОБА_9 не звернув увагу на зміст клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, який, на її думку, також не відповідає нормам КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Згідно ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії та бездіяльності, передбаченої цим Кодексом та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Ст. 24 КК України передбачено, що умисел поділяється на прямий і не прямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння вчинене суб`єктом злочину.

Суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність (ст. 18 КК України).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 104 від 19.05.2016 ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, тобто є неосудним.

Ст. 503 КПК України передбачає, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Таким чином, на думку законного представника ОСОБА_6 , зазначення у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру того, що у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_8 , що він реалізовував раптово виниклий злочинний умисел, що «вина» ОСОБА_4 підтверджується доказами та ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення є порушенням як КК України, так і КПК України, оскільки неосудна особа, яка не є суб`єктом злочину вчиняє суспільно небезпечне діяння при якому відсутні ознаки вини.

Законним представником ОСОБА_6 в скарзі також вказується і на те, що в порушення ч. 2 ст. 292 КПК України, в клопотанні слідчого відсутня позиція щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Захисником ОСОБА_7 , в свою чергу, заявлено клопотання про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

В обґрунтування свого клопотання захисник ОСОБА_7 фактично послався на доводи, які є аналогічними доводам законного представника ОСОБА_6 в її скарзі на дії прокурора. Крім того, захисник ОСОБА_7 додатково зазначив про порушення вимог ст.ст. 109, 291, 292 КПК України при складанні слідчим клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Суд, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, дослідивши зміст скарги законного представника ОСОБА_6 на дії прокурора, клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру, самого клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру та інші матеріали кримінального провадження, вважає обґрунтованими скаргу законного представника ОСОБА_6 та клопотання захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим є всі підстави для їх задоволення та повернення клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 прокурору ОСОБА_10 , як такого, що не відповідає вимогам ст.ст. 291, 292 КПК України, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які не передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 3) ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу.
Зокрема, ч. 2 ст. 292 КПК України передбачає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
У відповідності до п. 3) ч. 2 ст. 291 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання та громадянство); згідно п. 4) ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має містити прізвище, ім`я, по батькові та займану посаду слідчого, прокурора;п. 5) ч. 2 цієї статті вказує на те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характерумає містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; згідно же п. 9) ч. 2 цієї статті клопотання про застосування примусових заходів медичного характерумає містити дату та місце його складання та затвердження.

Натомість, клопотання про застосування примусових заходів медичного характерувідносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 3) ч. 1 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не зазначені анкетні відомості потерпілого. При цьому, в матеріалах кримінального провадження є заява завідуючого юридичного сектору в АНД у місті Дніпропетровську ради ОСОБА_11 про її залучення в якості потерпілого від 12.05.2016, є протокол допиту цієї особи в якості представника потерпілого від 12.05.2016, в якому ОСОБА_11 пояснює про те, що вона згідно наданої довіреності уповноважена представляти інтереси осіб по кримінальних провадженнях і їй довірено представляти інтереси потерпілого по кримінальному провадженню за фактом вбивства ОСОБА_8 .

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження не зрозуміло, хто ж таки визнаний потерпілим в даному провадженні, оскільки рішення слідчого або прокурора з цього питання відсутнє. Також суд враховує і те, що особа, яка є завідуючим юридичного сектору місцевої ради теоретично може бути представником потерпілого юридичної особи у кримінальному провадженні в розумінні ч. 2 ст. 58 КПК України, якщо така юридична особа залучена в якості потерпілого у кримінальному провадженні. В такому випадку повноваження представника потерпілого повинні бути підтверджені довіреністю або копією установчих документів юридичної особи, що в даному випадку відсутнє, оскільки в матеріалах кримінального провадження є лише копія службового посвідчення працівника районної у місті ради ОСОБА_11 , яка жодного разу так і не з`явилася до суду, будучи належним чином повідомленою про час і місце проведення судових засідань.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характерувідносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 4) ч. 1 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому зазначено, що його погодив прокурор Дніпропетровської міської прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 , в той час як прокурор ОСОБА_10 є працівником Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області, що свідчить про відсутність належного затвердження даного клопотання.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характерувідносно ОСОБА_4 не містить дати його затвердження прокурором, оскільки в ньому лише зазначена дата його складення слідчим ОСОБА_3 , а отже таке клопотання не відповідає вимогам п. 9) ч. 2 ст. 291 та ч. 3 ст. 511 КПК України.

Слідчий ОСОБА_3 , складаючи клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , не дотрималася і положень п. 5) ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення здійснений без врахування як загальних засад кримінального законодавства України, так і загальних вимог кримінального процесуального законодавства України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 505 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються:

1) час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення;

2) вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою;

3) наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування;
4) поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього;
5) небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою, тощо.
Зі змісту клопотання та наданих матеріалів досудового розслідування слідує, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, у стані неосудності.
За таких обставин є обґрунтованими доводи скарги ОСОБА_6 про те, що зазначення у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру того, що у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_8 , що він реалізовував раптово виниклий злочинний умисел, що «вина» ОСОБА_4 підтверджується доказами та ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення не відповідає вимогам ст.ст. 11, 19, 23, 24 КК України, так і ч. 1 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК України.

Об`єктом вбивства, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є життя людини. Кінцевим моментом життя вважається біологічна смерть, тобто момент, коли внаслідок припинення роботи серця відбулися незворотні процеси розпаду клітин центральної нервової системи. Об`єктивна сторона вбивства характеризується: 1) діянням у вигляді посягання на життя іншої людини; 2) наслідком у вигляді смерті людини; 3) причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідком. З наведеного слідує, що обов`язковою обставиною вчинення суспільно небезпечного діяння, яка підлягає встановленню під час досудового розслідування і зазначенню в клопотанні слідчого є час настання смерті людини, що дозволяє встановити як кінцевий момент життя людини, так і причинний зв`язок між діянням у вигляді посягання на життя іншої людини та наслідком у вигляді смерті людини.

Проте, слідчий не тільки не зазначив часу настання смерті ОСОБА_8 в своєму клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру, але і не ставив цього питання перед судово-медичним експертом під час досудового розслідування, що є суттєвим порушенням п. 1) ч. 1 ст. 505 КПК України.

Оскільки під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються відомості щодо вчинення суспільно небезпечного діяння особою (п. 2) ч. 1 ст. 505 КПК України), є слушними доводи скарги законного представника ОСОБА_6 відносно неналежно проведеного досудового розслідування, а саме щодо: не проведення дактилоскопічної експертизи ножа на наявність відбитків пальців ОСОБА_4 ; не проведення порівняльного дослідження щодо можливості спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ножем, виявленим та вилученим органом досудового розслідування; допущення суттєвих протиріч між змістом клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та текстом раніше пред`явленої ОСОБА_4 підозри, оскільки в повідомленні про підозру слідчий зазначив про нанесення ОСОБА_8 не менше 8 ударів ножем в область шиї, а в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру зазначив про нанесення 10 сліпих колото-різаних поранень шиї та грудей.
Відсутність у листі заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області № 1 ОСОБА_9 від 08.07.2016 конкретних відповідей на вищевказані доводи скарги на дії слідчого свідчить про обґрунтованість скарги законного представника ОСОБА_6 на дії прокурора, що у сукупності з іншими суттєвими порушеннями вимог КПК України під час досудового розслідування даного кримінального провадження ставить під сумнів належність і законність складення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 .

Так, згідно ч. 2 ст. 503 КПК України якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими цією главою.
Постанова про зміну порядку досудового розслідування була винесена лише 30.05.2016, тобто в день складення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, в той час як отримання інформації щодо психічного стану ОСОБА_4 відбулося ще 13.10.2015 в момент допиту в якості свідка ОСОБА_6 , що стало підставою для залучення повнолітньому ОСОБА_4 законного представника 16.10.2015; зупинення 18.11.2015 досудового розслідування, оскільки ОСОБА_4 був госпіталізований 20.10.2015 до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня»; вилучення 01.12.2015 амбулаторної карти на ім`я ОСОБА_4 ; одержання довідки від 22.02.2016 щодо наслідку госпіталізації до психіатричної лікарні ОСОБА_4 ; направлення ОСОБА_4 21.04.2016 до психіатричного закладу для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи та отримання висновку судово-психіатричного експерта № 104 від 19.05.2016.
Отже досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0002254 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, необґрунтовано проведено в загальному порядку, а зміна його порядку у відповідності із главою 39 КПК України оформлена під час його закінчення, але із новими порушеннями норм КПК України, оскільки резолютивна частина постанови про зміну порядку досудового розслідування від 30.05.2016 містить посилання на підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто зміна порядку досудового розслідування злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, фактично так і не відбулася.
Також необхідно звернути увагу і на те, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування саме розслідування даного кримінального провадження неодноразово зупинялося і відновлювалося. Проте, до матеріалів клопотання долучена єдина постанова слідчого від 18.11.2015 про зупинення досудового розслідування. Інших постанов про відновлення досудового розслідування та його подальшого зупинення і знову відновлення в матеріалах кримінального провадження не має. При цьому, в матеріалах кримінального провадження є постанова про продовження строку досудового розслідування, але вона датована 20.04.2015 і продовжує строк досудового розслідування лише на 1 місяць. Якщо припустити, що зазначення в цій постанові «2015» року є технічною помилкою (опискою), з матеріалів справи все одно не зрозуміло на якій підставі відбувалися слідчі дії з 20.05.2016, в тому числі складення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки ці дії з огляду на дату винесеної постанови вчинені поза межами продовженого строку досудового розслідування.
Крім того, суд звертає увагу і на відсутність, в порушення п.п. 4), 5) ч. 1 ст. 505 КПК України, в клопотанні слідчого відомостей, які б давали можливість оцінити поведінку ОСОБА_4 до вчинення суспільно небезпечного діяння і після нього, а також інформації щодо небезпечності ОСОБА_4 внаслідок його психічного стану для самого себе та інших осіб, а також можливості спричинення іншої істотної шкоди, так і відсутності,в порушення ч. 2 ст. 292 КПК України, в клопотанні слідчого позиції щодо можливості забезпечення участі ОСОБА_4 під час судового провадження за станом здоров`я, що з огляду на Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Анатолій Руденко проти України» від 17.04.2014, може бути розцінено як порушення вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в п. 114 цього Рішення Суд зазначив, що: «Незважаючи на важливість для заявника питання, що є предметом спору, його особисто не заслухали і не надали можливості прокоментувати висновки експертів на судовому засіданні, на якому було ухвалено рішення про тримання заявника у психіатричному закладі. Видається, що не було жодної належної причини для недопущення заявника до участі у провадженні. Так, експерти, які описували характер поведінки заявника як «невимушений і дружній, розкриваючи високий рівень інтелекту, хорошу пам`ять та аналітичні здібності, але також демонструючи певну зверхність і суворість в його судженнях», не надали жодних пояснень, чому психічний стан заявника вважався таким, що не дозволяє йому ефективно брати участь у судових засіданнях (див. пункт 31).
Оскільки ч. 2 ст. 303 КПК України передбачає можливість розглянути скаргу на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час підготовчого провадження у суді, але норми статей 314-316 цього Кодексу не передбачають ухвалення окремого рішення суду за наслідками розгляду такої скарги, суд вважає за необхідне врахувати вищевказані висновки за наслідками розгляду скарги законного представника ОСОБА_6 на дії прокурора під час постановлення даної ухвали суду, а тому приходить до висновку, що неповний розгляд скарги законного представника ОСОБА_6 на дії слідчого потягли за собою порушення вимог ст. 9 КПК України і не дозволили прокурору всебічно, повно і неупереджено підійти до вирішення скарги, враховуючи встановлені судом численні порушення вимог КПК України під час досудового розслідування кримінального провадження за фактом вбивства ОСОБА_8 , а тому доводи, викладені в скарзі законного представника ОСОБА_6 на дії прокурора, повинні бути враховані прокурором під час нового розслідування даного кримінального провадження.

Приймаючи до уваги, що матеріали кримінального провадження, долучені до клопотання слідчого, не містять всіх документів процесуального характеру, суд не має можливості констатувати порушення прав сторони захисту на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 221 КПК України, а також щодо порушення слідчим права на захист ОСОБА_4 під час відкриття матеріалів кримінального провадження, але звертає увагу прокурора на необхідність перевірки цих доводів скарги законного представника ОСОБА_6 після повернення клопотання прокурору.

Враховуючи, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не відповідає вимогам п.п. 3), 4), 5) і 9) ч. 2 ст. 291, ч. 2 ст. 292 КПК України, містить істотні очевидні недоліки, суд вважає недоцільним призначення клопотання до розгляду по суті, оскільки допущені порушення закону суттєво порушують право ОСОБА_4 на захист, а подальше порушення його права на захист є неприпустимим та таким, що не буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, визначеним в ст.ст. 8 і 9 КПК України, а тому це є безумовною підставою для повернення цього клопотання прокурору.

Після повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору зазначені в мотивувальній частині ухвали суду недоліки клопотання повинні бути усунені протягом розумного строку.
Керуючись ст. 110, п. 3) ч. 3 ст. 314, ст.ст. 369, 371, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0002254 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відносно ОСОБА_4 , - повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 , як такий, що не відповідає вимогам п.п. 3), 4), 5) і 9) ч. 2 ст. 291, ч. 2 ст. 292 КПК України, для усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровській районний суд міста Дніпропетровська протягом 7 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1

21.12.2016