Ухвала
іменем україни
18 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 000026 відносно ОСОБА_6 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 08 серпня 2016 року.
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2016 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калінінград, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Вироком вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та про речові докази.

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 08 серпня 2016 року вказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасовано. Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_6 20 травня 2015 року близько 12 год, керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , при під`їзді до нерегульованого перехрестя доріг вул. Стрітенської та пров. Капітана Ванденка у м. Херсоні,здійснюючи рух по вул. Стрітенській зі сторони вул. Полтавської в напрямку пров. Капітана Ванденка, в районі будинку № 8, порушуючи вимоги п. п. 2.3 б, 2.9 а, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, не обрав безпечної швидкості, з якою міг би зберегти контроль над керуванням транспортним засобом, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, виїхав за межі проїзної частини та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 .. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування зазначає про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Вказує, що суд апеляційної інстанції, врахувавши ті ж самі обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, які врахував суд першої інстанції, дійшов іншого висновку, а саме, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі. Також захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не врахував те, що на утриманні ОСОБА_6 перебуває його мати, яка знаходиться на диспансерному обліку і потребує постійного стороннього догляду, що ОСОБА_6 страждає на хворобу серця.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження, визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначив йому покарання з подальшим звільненням від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК.

Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій ставив питання про скасування зазначеного вироку з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме щодо необґрунтованого звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК від відбування як додаткового покарання, так і від покарання у виді позбавлення волі, та порушував питання про постановлення апеляційним судом свого вироку та призначення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, скасував вирок суду першої інстанції у частині призначеного ОСОБА_6 покарання і постановив свій вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд у вироку зазначив, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, і помилково та безпідставно прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, а також у порушення вимог ст. 75 КК вирішив питання щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання.

Постановляючи свій вирок, апеляційний суд при вирішенні питання про вид та розмір покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК, врахував всі обставини, зокрема і ті, які наводить захисник у касаційній скарзі, та обставини, які належним чином не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів суду касаційної інстанції, є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Виходячи з зазначеного, доводи касаційної скарги захисника щодо незаконності вироку суду апеляційної інстанції є безпідставними і задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Херсонської області від 08 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3