Справа № 694/1300/16-к Провадження №1-кп/694/15/17
В и р о к
Іменем України
10.03.2017 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого директором ТОВ «Хотбрикет», маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисників обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 04.12.2015 року близько 16.00 год., перебуваючи в АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_8 , умисно, наніс йому один удар кулаком руки по обличчю, та кілька ударів ногою в область тулуба, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8 згідно висновку експерта № 389 від 23.12.2015 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій і правій поперековій ділянках, переломів 7,8,9 ребер зліва, зі зміщенням, які спричинені дією тупого твердого предмету (предметів) і відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
В результаті, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні як обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю. Пояснив, що у день вказаний в обвинувальному акті до нього звернулася дружина і син потерпілого з проханням вплинути на ОСОБА_8 , оскільки він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вигнав їх з хати. Він зайшов до будинку, де потерпілий з ознаками алкогольного сп`ягніння спав і вивів його на вулицю, де наніс йому один удар в область голови, після чого потерпілий впав, а ОСОБА_3 поїхав у своїх справах. У вчиненому розкаюється. Цивільний позов визнав частково у розмірі 1000грн.
Потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що він доглядав за будинком обвинуваченого, а той у свою чергу допомагав його родині. У день вчинення кримінального правопорушення він випив з сусідом близько 0,7 л. горілки та пішов додому спати. Прокинувся від того, що його збудив обвинувачений та повів на двір. Обвинувачений почав його повчати, щоб не ображав жінку та дітей, після чого почав наносити удари. До лікарні потерпілий звернувся лише 10.12.2016 р., оскільки сподівався, що нічого страшного у нього зі здоров`ям не станеться. На стаціонарному лікуванні не перебував, а лише зробив рентген. Наступні півтора тижні після інциденту працювати не міг. В обґрунтування моральної шкоди вказав, що не міг через травми працювати та втратив роботу, внаслідок чого був позбавлений можливості забезпечувати родину.
Судом були допитані у судовому засіданні свідки, які дали наступні покази.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що в той день його батько ОСОБА_8 був випивший. Обвинувачений ОСОБА_3 вивів його батька з дому та вони почали битися кулаками, потім обвинувачений вдарив його батька ногою після чого той впав. Коли він повідомив матір про інцидент і те, що батькові необхідна допомога, то вона відповіла, що так йому і треба. Після побиття його батько близько місяця не працював.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він знайомий, як з обвинуваченим, так і з потерпілим. У той день він бачив, як обвинувачений та потерпілий сперечалися на дорозі і бачив, що ОСОБА_3 замахувався на потерпілого. Нанесення самих ударів він не бачив. За кілька днів потому бачив ОСОБА_8 у нормальному стані.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він знайомий як з обвинуваченим так і з потерпілим, з яким проживає поряд. Самого інциденту він не бачив, дізнався про нього від інших мешканців села. За кілька днів потому бачив ОСОБА_8 у нормальному стані.
Відтак покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не містять даних, що підтверджують чи спростовують факт вчинення кримінального правопорушення.
Від допиту інших свідків сторони кримінального провадження відмовились у зв`язку з заявою обвинуваченого про визнання вини та визнання всіх фактичних обставин справи.
Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується висновком експерта № 389 від 23.12.2015 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій і правій поперековій ділянках, переломів 7,8,9 ребер зліва, зі зміщенням, які спричинені дією тупого твердого предмету (предметів) і відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом не виявлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, особу винного, який за місцем за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину 2006 р. народження, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
З урахуванням особи винного, який щиро розкаявся, суд призначає йому покарання у межах санкції ч.1 ст. 121 КК України. При цьому з урахуванням того, що ОСОБА_3 не судимий, має постійне місце проживання, постійне місце роботи, на його утриманні знаходиться малолітня дитина, тобто стабільні соціально-побутові зв`язки, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільняє його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
При прийнятті такого рішення також судом взято до уваги значний проміжок часу, який минув із дня події, зниження суспільної небезпеки вчиненого злочину на вказаних підставах, перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння, та думку сторони обвинувачення щодо застосування покарання не пов`язаного із позбавленням волі, яка була підтримана і потерпілим у судовому засіданні.
Суд вважає саме таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.
Дана позиція відповідає нормам зазначеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов визнав частково, вважає суму завищеною, вказуючи, що визнає позов в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн.
Що стосується відшкодування моральної шкоди, то наявними в справі доказами, які досліджені в судовому засіданні, підтверджено спричинення потерпілому фізичного болю, страждання, які він зазнав у зв`язку з каліцтвом, душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 щодо нього. Разом з тим, розмір моральної шкоди повинен визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Під час розгляду справи суд враховує стан здоров`я потерпілого, незначну тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, те що він відчував фізичний біль, проте не перебував на лікуванні та особисте ставлення потерпілого до вказаних подій. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує також матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_3 , перебування на його утриманні неповнолітньої дитини. Також суд приймає до уваги те, що ОСОБА_13 перебував у стані алкогольного сп`яніння та власними діями, спровокував обвинуваченого, який мав на меті захистити інтереси неповнолітніх дітей потерпілого. Враховуючи викладене суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен становити 2000,00 грн., оскільки саме такий розмір шкоди на думку суду є обґрунтованими.
Відтак цивільний позов підлягає задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 2000,00 грн.
Стосовно витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн. суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст.120 КПК України визначено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач.
Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт та ін.), а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам закону.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу потерпілим надано квитанцію № 25 від 25.02.2016 р. відповідно до якої адвокату ОСОБА_9 . ОСОБА_8 сплачено кошти в сумі 3000 грн. за надання правової допомоги при розгляді справи за позовом (обвинуваченню) ОСОБА_3 .
Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутній договір (угода) про правову допомогу з якого вбачався перелік послуг та відповідно підстава для сплати коштів і розмір гонорару, відсутній акт виконаних робіт адвокатом, а подана квитанція не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відтак не може вважатися первинним документом, що підтверджує здійснення фінансової операції, а отже і доказом понесення витрат на правову допомогу. Будь-які інші належні та допустимі докази того, що позивач сплатив адвокату ОСОБА_9 3000,00 грн. та що вони були оподатковані суду не надано.
Речові докази відсутні.
Витрати у справі на проведення експертизи відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік.
Згідно з положеннями ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
Цивільний позов у справі задовольнити частково.
Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., в задоволенні решти позову відмовити.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги через Звенигородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1