Дата документу Справа № 316/1024/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №316/1024/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1864/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції із Вільнянським слідчим ізолятором,

ВСТАНОВИЛА:

захисник-адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року, якою під час судового розгляду кримінального провадження задоволено клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу та застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту змінений на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, терміном з 30 листопада 2016 року по 28 січня 2017 року включно.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 просить вищевказану ухвалу суду скасувати, звільнити ОСОБА_6 з-під варти негайно, постановити окрему ухвалу щодо наявності в діях судді ОСОБА_1 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, для вирішення питання в порядку ст.214 КПК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суддя ОСОБА_1 не мав права розглядати вказане кримінальне провадження, оскільки існують підстави для його відводу, проте відвід необґрунтовано залишений без розгляду. Також зазначає, що в порушення вимог ч.ч.1, 3 ст.184 КПК України, у клопотанні прокурора про зміну запобіжного заходу не містилося викладу обставин, які могли бути розцінені як підстави для застосування іншого запобіжного заходу, ніж той, який було застосовано раніше. Не містило вказане клопотання і посилання на будь-які письмові чи інші докази. Крім того, апелянт зазначає, що всі твердження прокурора про неявку ОСОБА_6 до суду без поважних причин, та про порушення останнім умов перебування під домашнім арештом, повністю спростовуються долученими доказами, які підтверджують поважність причин неявки ОСОБА_6 до суду, через його знаходження на лікуванні.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторона захисту, обґрунтовуючи свою правову позицію щодо можливості апеляційного оскарження вищевказаної ухвали суду першої інстанції, посилалась на положення Конституції України (ст.ст.8,55,129), рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 2015 року №3-рп/2015 (у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 172-2 Кодексу адміністративного судочинства України, та на практику Європейського суду з прав людини.
Прокурор погодилась із доводами сторони захисту з зазначеного питання та вважала, що подана апеляційна скарга підлягає розгляду на підставі положень Конституції України та ст.9 КПК України.
Вислухавши думку учасників процесу та перевіривши надані матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_8 підлягає відкриттю, а апеляційна скарга - розгляду, через наступне.
З наданих суду матеріалів вбачається, що на стадії судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, прокурор звернувся до суду з клопотанням про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року задоволено вказане клопотання прокурора та застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту змінений на тримання під вартою.
Згідно з положеннями п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Цією нормою закріплено гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень.
Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).
Частиною 2 статті 392 КПК України передбачено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Разом з цим, Конституційний Суд України у Рішенні від 25 грудня 1997 року N 9-зп у справі за зверненням жителів міста Жовті Води зазначив, що суд не може відмовити у правосудді, якщо ущемляються права і свободи громадян, інакше це було б порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст.64 Конституції України не може бути обмежене.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України "положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, визначених законом, слід розуміти так, що апеляційному оскарженню підлягають судові рішення за винятком випадків, коли таке оскарження заборонено законом" (абзац 7 п. п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року N 3-рп у справі про апеляційне оскарження ухвал суду).
Частиною шостою ст. 9 КПК України закріплено, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального кодексу України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні по справі Delcourt v. Belgium Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У рішенні у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави - учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини).
Відповідно до п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня 2001 року та п. 122 у справі "Кудла проти Польщі" від 26 жовтня 2000 року однією з гарантій, що містяться в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, є зокрема право на забезпечення ефективного доступу до судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх "прав та обов`язків".
В апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_8 заявлено про істотне порушення судом прав та основоположних свобод обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду клопотання прокурора, в т.ч. про порушення його права на захист та права на справедливий суд, на неповноту, необ`єктивність та односторонність судового розгляду, що, в свою чергу, на думку захисника, потягло прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. За змістом апеляційної скарги, захисник вказує на упередженість суду першої інстанції і вважає, що реалізація порушених прав ОСОБА_6 можлива лише шляхом оскарження стороною захисту в апеляційному порядку прийнятого судом рішення та його перегляду.
Вивчивши надані матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що без відкриття провадження за вищевказаною апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 та розгляду її по сутті, суд апеляційної інстанції не може перевірити всіх доводів щодо порушення прав обвинуваченого при розгляді клопотання, незаконності та необґрунтованості прийнятого судом рішення.

Можливість звернення сторони захисту із апеляційною скаргою у даному провадженні буде сприятиме реалізації права обвинуваченого на справедливий суд, закріплене у ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

У пункті 53 рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року (заява №15123/03), Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає за можливе відкрити провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 , яка подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року, та розглянути її у відкритому судовому засіданні.
Керуючись ст.ст.7-9,398, 401 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
відкрити провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року, якою під час судового розгляду кримінального провадження задоволено клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу та застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту змінений на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, та призначити апеляційний розгляд.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4