Справа № 738/12/17
№ провадження 1-в/738/41/2017
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року Менський районний суд
Чеpнiгiвської областi
в складі:
судді ОСОБА_1
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю
прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника установи ОСОБА_7

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена в режимі відеоконференції з Менською виправною колонією № 91 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

В С Т А H О В И В:
У січня 2017 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України, а саме: умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Клопотання мотивовано тим, що засуджений на даний час відбуває покарання в Менській виправній колонії, вважає, що він став на шлях виправлення, характеризується позитивно, відбув відповідну частину строку покарання, тому просить звільнити його умовно достроково від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Захисник засудженого ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання засудженого підтримав та наполягав на його задоволенні.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що засуджений не довів свого виправлення та перевиховання, і застосування до нього умовно дострокового звільнення від подальшого відбування покарання є передчасним.

Представник Менської виправної колонії № 91 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 , посилаючись на те, що засуджений своєю пасивною поведінкою, хоча і не порушує режиму утримання, але не проявив себе з позитивної сторони та не довів прагнення виправитись.

Представник спостережної комісії Менської РДА в судове засідання не прибув, але відповідно до вимог ст. 539 ч.4 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання засудженого, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, представника установи, враховуючи думку прокурора, який вважає клопотання не обґрунтованим, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно ч. 3 ст. 81 КК України, умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

Підставою для умовно дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання. Хоча ст. 81 КК України не наказує враховувати при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ступінь тяжкості вчиненого злочину і дані про особу, крім її сумлінної поведінки та ставлення до праці, висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 02.07.2009 року. За час перебування в Київському СІЗО зарекомендував себе наступним чином: режим утримання не порушував, розпорядок дня виконував, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.

В Менській виправній колонії № 91 міру покарання відбуває з 07.05.2013 року, де характеризується наступним чином: порушень вимог встановленого порядку відбування покарання не допускає, розпорядок дня виконує, стягнень не має. До представників адміністрації відноситься з повагою, в спілкуванні завжди ввічливий та тактовний. На профілактичних обліках не перебував. Після переведення із сектору МаксРБ до дільниці ресоціалізації середнього рівня безпеки засуджений ОСОБА_5 бажання працевлаштуватись на виробництві установи не виявив. На даний час на виробництві установи не працевлаштований, заяви про працевлаштування не подавав.

Відповідно до вимог чинного законодавства, при розгляді питання щодо застосування до засудженого пільги, зокрема ст. 81 КК України, на якій наполягав в судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 , суд зобов`язаний звернути увагу на поведінку засудженого за весь період відбування покарання.

Судом враховано неможливість засудженого працевлаштуватись в період відбуванням покарання в секторі максимального рівня безпеки, проте враховуються також і відомості з його характеристики, наданої установою, про те, що за статейними ознаками засуджений ОСОБА_5 мав пільгу, передбачену ст.ст. 100, 101 КВК України (зміна умов тримання), яка настала 13.06.2009 року, проте дане питання відносно засудженого ОСОБА_5 комісією установи не розглядалось, в зв`язку з поданою заявою засудженого, що свідчить не про неможливість засудженого працевлаштуватись, а про його небажання в цьому.

Після застосування пільги, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, а саме з 13 березня 2013 року, заяву працевлаштуватись засуджений подав лише в січні 2017 року, коли в провадженні Менського районного суду вже перебувало його клопотання про умовно дострокове звільнення.

Судом також взято до уваги висновок Спостережної комісії Менської РДА (протокол № 3 від 19 січня 2017 року) про те, що застосування пільги до засудженого ОСОБА_5 у вигляді умовно дострокового звільнення від подальшого відбування покарання є передчасним.

Враховуючи вищевикладене, а також особу засудженого, який намагається бути ввічливим та тактовним з представниками адміністрації лише з метою отримання особистих благ, його небажання працювати, а подані ним заяви про працевлаштування в період коли в провадженні суду перебуває клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання свідчать про пристосовницьких характер відбування покарання, суд не вбачає в поведінці засудженого динаміки, яка б свідчила про його виправлення та перевиховання та приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення, він не готовий до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи, а тому клопотання про його умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання подано передчасно і задоволенню не підлягає.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 81 КК України, ст. ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим в той же термін з моменту отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1