н/п 1-кп/490/374/2017
В И Р О К
28 лютого 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
із секретарем ОСОБА_2
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Миколаєві, є громадянином України, українець, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, є громадянином України, українця, одружений, має на утриманні дитину 2007 року народження, раніше судимого:
03.03.2004 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ст.190 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
10.11.2004 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. 185 ч. 2, ст. 71, 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
21.10.2008 Баштанським районним судом Миколаївської області за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
30.11.2009 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. 185 ч. 3, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі;
24.10.2014 Центральним районним судом м. Миколаєва за ст. 185 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки;
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
Сторони судового провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 ,
сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
08 січня 2016 року близько 04 год. 00 хв., ОСОБА_4 , діючи повторно, та ОСОБА_3 , знаходячись навпроти будинку №110-Б по вул.Чкалова у м.Миколаєві, побачивши потерпілого ОСОБА_6 , дійшли попередньої змови щодо відкритого викрадення майна останнього, після чого ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 та реалізуючи їх спільний намір відкрито викрасти майно ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що їхні дії носять відкритий характер і будуть помічені потерпілим ОСОБА_6 , підійшов ззаду до потерпілого та наніс останньому удар в область потилиці, від чого потерпілий впав на землю, тобто застосував до ОСОБА_6 фізичне насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого. Після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відкрито викрали у ОСОБА_6 його майно, а саме: мобільний телефон марки «LG Spirit» вартістю 3440 грн.; чохол на телефон вартістю 160 грн., наручний годинник марки «DOM» вартістю 756 грн., болоневу куртку фірми «ТОККА» вартість 1500 грн.
Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 5856 гривень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що вину у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнає частково. Повідомив суд, що 08.01.2016 року близько 04-00 години він із ОСОБА_4 йшов по вул.Чкалова та побачив чоловіка, який лежав посеред дороги у стані сильного алкогольного сп`яніння. Він вирішив допомогти чоловіку - це був раніше йому не знайомий ОСОБА_6 , та відтягнув останнього з дороги на тротуар, намагався посадити його та привести до тями, у зв`язку із чим вдарив потерпілого долонею по обличчю. Однак, чоловік почав виражатись на його адресу нецензурною лайкою, він залишив ОСОБА_6 та відійшов від нього до ОСОБА_4 , який весь цей час спостерігав за ОСОБА_3 у стороні метрів за 10-15 і не втручався, а ОСОБА_6 , продовжуючи лаятись, кинув в їх сторону куртку. Він, образившись на Шакуна, підняв куртку і пішов із ОСОБА_4 з місця події. В подальшому вказану куртку, так як вона була велика для нього, віддав ОСОБА_4 . Крім того, метрів за 200 до того місця, де вони побачили ОСОБА_6 , вони побачили, що на дорозі лежить мобільний телефон марки «LG Spirit», вони його підняли та вирішили продати. ОСОБА_4 здав знайдений телефон в ломбард, отримані кошти вона поділили порівну.
Будучи допитаним у суді обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що вину у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнає, так як не вчиняв вікритого викрадення чужого майна. Дійсно він 08.01.2016 року о 04-00 годині йшов із ОСОБА_3 по вул.Чкалова у м.Миколаєві, по дорозі вони знайшли мобільний телефон марки «LG Spirit», та вирішили залишити його собі, в подальшому продати та поділити кошти. А метрів через 200 після того, як знайшли мобільний телефон, побачили, що на дорозі лежав чоловік у стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 вирішив йому допомогти, підійшов до нього та відтягнув на тротуар. ОСОБА_4 в цей час стояв на тротуарі метрів за 10-15. Чоловік, як виявилось це ОСОБА_6 , почав нецензурно виражатись, ОСОБА_3 відійшов від потерпілого, а останній кинув в їх сторону своєю курткою. ОСОБА_3 підняв її та вони із ним пішли з місця події. Куртку ОСОБА_3 віддав ОСОБА_4 , а знайдений мобільний телефон ОСОБА_4 здав у ломбард, отримані кошти він поділив із ОСОБА_3 .
Незважаючи на позицію обвинувачених, їх участь у вчиненні злочину, за викладених вище обставин підтверджується доказами, дослідженими у ході судового розгляду.
Так, потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що 08.01.2016 року близько 04-00 години він повертався з нічного клубу додому по вул.Чкалова, коли біля будинку № 110-Б по вул.Чкалова у м.Миколаєві до нього підійшло двоє чоловіків, один вдарив його по голові в область потилиці, від чого він впав на тротуар, при цьому свідомість не втрачав, а чоловіки, як виявилось в ході досудового слідства це ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зняли з нього болоневу куртку фірми «ТОККА», в кармані якої був мобільний телефон марки «LG Spirit» у чохлі, та зняли з руки наручний годинник марки «DOM». В поліцію він звернувся 27.01.2016 року, так як йому необхідно було виїхати за межі міста Миколаєва. Матеріальну шкоду йому не відшкодовано, працівники поліції повернули йому болоневу куртку. Зазначив, що не наполягає на суворій мірі покарання обвинуваченим.
Згідно товарних чеків від 26 серпня 2015 року, ОСОБА_6 придбав мобільний телефон марки «LG Spirit» за 3440 грн. та чохол до нього за 160 грн.
Відповідно до виписки із карткового рахунку ОСОБА_6 , 16.09.2015 року він придбав за 756,23 грн. наручний годинник «DOM».
Згідно додатку 1 до договору 780-16000334 від 08 січня 2016 року, укладеному між ПТ "Ломбард "Гроші тут" та ОСОБА_4 , ОСОБА_4 передав у заставу мобільний телефон марки «LG Spirit», отримавши 1468,90 грн.
Із заяви ОСОБА_4 від 27 січня 2016 року вбачається, що він добровільно видав співробітникам поліції болоневу куртку.
Вказана куртка відповідно до протоколу огляду предметів від 29 січня 2016 року була оглянута, згідно постанови від 29 січня 2016 року визнана речовим доказом, та передана під схоронну розписку потерпілому ОСОБА_6 06 лютого 2016 року.
Зі змісту протоколів від 23.05.2016 пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам слідує, що потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як чоловіків, які 08 січня 2016 року вчинили відносно нього грабіж.
У сукупності наведені вище докази беззаперечно доводять вину обох обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, за викладених вище обставин.
До показань обвинувачених ОСОБА_4 щодо того, що він не вчиняв злочину, ОСОБА_3 щодо того, що потерпілий сам віддав їм куртку, та він наніс удар рукою потерпілому для приведення останнього до тями, що мобільний телефон вони знайшли, а годинника взагалі не бачили суд ставиться критично, вважає їх недостовірними і до уваги при ухваленні вироку не бере.
Їх доводи спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який вказав на обвинувачених, як на осіб, що вчинили відкрите викрадення належного йому майна, зазначив про застосування обвинуваченими до нього насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, зазначив про перелік викраденого належного йому майна, підтвердив його вартість. При цьому суд вважає показання потерпілого більш достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами по справі, та судом не встановлено підстав для обмови потерпілим обвинувачених.
Наявність попередньої змови обвинувачених на вчинення відкритого викрадення майна потерпілого підтверджується поведінкою обвинувачених, яка передувала викраденню, та їх поведінкою, що слідувала після відкритого викрадення майна потерпілого, що свідчать про узгодженість дій обвинувачених під час викрадення майна і під час зникнення з цим майном з місця події, а також вказують на спрямованість цих дій на досягнення єдиного злочинного результату, об`єднаного спільним умислом.
Такі заяви обвинувачених суд розцінює як обраний ними спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, спрямований на спробу пом`якшити відповідальність за вчинений злочин.
Наведені вище дії обвинувачених стороною обвинувачення правильно кваліфіковано:
ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб,
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, його особу, а саме те, він має постійне місце проживання, є раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне за вчинений злочин призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.
Разом з цим, враховуючи те, що ОСОБА_3 раніше не судимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності, має певне місце проживання, суд вважає можливим виправлення цього обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому й можливим, на підставі ст.75 КК України, звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, його особу, а саме те, він є раніше неодноразово судимим за корисливі злочини, вчинив злочин в період іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебував на проф. обліку у лікаря-нарколога з діагнозом : зловживання каннабіноїдами (знятий з проф.обліку 31.05.2010 р. у зв`язку із позбавленням волі), за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність обставин, що обтяжують покарання та як обставину, що його пом`якшує, знаходження на його утриманні малолітніх дітей.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне за вчинений злочин призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.
При цьому, зважаючи на те, що ОСОБА_4 вчинив злочин в період іспитового строку, призначеного вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 24.10.2014 року, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст.71, ч. 3 ст. 78 КК України, вважає необхідним призначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків.
Цивільний позов потерпілим не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України,
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом 2 (двох) років від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст.71, ч. 3 ст. 78 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 24.10.2014 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 16 листопада 2016 року.
Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення у період з 16.11.2016 р. по день набрання вироком законної сили, зарахувати у строк покарання у виді позбавлення волі із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Речові докази по справі - куртку болоневу, яка передана під схоронну розписку потерпілому ОСОБА_6 - вважати переданою йому за належністю
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя: ОСОБА_1