Номер провадження1-кп/498/13/16
Справа№511/2449/15-к
УХВАЛА
20 грудня 2016 року смт. Велика Михайлівка
Великомихайлівский районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілих ОСОБА_11
при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Михайлівка кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002078 від 28 грудня 2014 року за звинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 140 КК України, ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 140 КК України, ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 140 КК України
розглянувши клопотання захисника ОСОБА_8 про визнання доказів недопустимими, -
ВСТАНОВИВ:
Великомихайлівським районним судом Одеської області розглядається вказане кримінальне провадження.
20.12.2016 року через канцелярію суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 про визнання недопустимими доказів, а саме історії хвороби ОСОБА_12 . Клопотання вмотивоване тим, що під час судового слідства отримані відомості про фальсифікацію вказаного медичного документу шляхом його переписування деякими лікарями з метою внесення неправдивих даних, яке було вчинено вже після смерті потерпілої ОСОБА_12 .
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника. Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтримали клопотання.
Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_7 підтримали клопотання.
Представник потерпілих ОСОБА_13 , потерпілий ОСОБА_14 заперечували проти задоволення клопотання. Представник потерпілих заявив про те, що обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_16 заявили про автентичність їх записів, зроблених в історії хвороби; обвинувачена ОСОБА_17 визнала факт переписування своїх записів в історії хвороби, але заявила про механічне перенесення даних з одного аркуша на інший, без зміни змісту записів. Інші лікарі також заперечували зміну даних про стан хворої. Вважає, що будь яких підстав для визнання вказаного доказу недопустимим немає.
Прокурор заперечував проти клопотання, вказав, що допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що переписували дані з одного аркуша історії хвороби на інший з метою впорядкування історії хвороби; будь яких змін в описи, які відображали стан хворої на момент огляду лікарями, ними не вносилось. Вважає, що оцінку доказам має надавати суд в нарадчій кімнаті при винесені вироку.
Вислухавши пояснення учасників провадження, розглянувши заявлене клопотання по суті, суд дійшов до наступного.
Стаття 85 КПК України встановлює, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
В свою чергу ч.2 ст. 89 КПК України встановлює, що у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Відповідно до ч. 1 зазначеної статті, питання допустимості доказів здійснюється судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 заявив, що записи в історії хвороби ОСОБА_12 зроблені від його імені, здійснені не ним. Також вказав, що лист призначення в історії хвороби та життєві показники хворої, які містяться в історії хвороби, здійснені ним. Вказав, що записи, зроблені від його імені, аналогічні тим, що він робив після огляду хворої.
За фактом встановлених обставин судом був здійснений повторний допит лікарів, які приймали участь в огляді та лікуванні хворої ОСОБА_12 , частина свідків та обвинувачена ОСОБА_17 пояснили, що з метою приведення медичної документації до ладу, вони здійснили переписування окремого аркуша історії хвороби, який стосується доопераційного лікування хворої. Здійснено це було з метою підготовки медичної документації для вивчення та перевірки правильності призначеного лікування. Всі лікарі підтвердили, що вони лише більш розбірливим почерком та без скорочень переписали данні оглядів хворої, які були отримані ними раніше.
Обвинувачений ОСОБА_16 взагалі заперечував проти того, що він брав участь у переписуванні історії хвороби; дані в історії хвороби хворої ОСОБА_12 ним робились безпосередньо після кожного огляду хворої.
Свідки давали пояснення під присягою, попереджались про кримінальну відповідальність.
Будь яких доказів, які б беззаперечно свідчили про спотворення даних про стан здоров`я хворої ОСОБА_19 , які містяться в історії хвороби, захистом не надано. Всі пояснення захисників стосуються припущення про можливість внесення в історію хвороби недостовірної інформації.
Тому твердження захисника ОСОБА_8 про те, що записи в історії хвороби не відповідали фактичному стану хворої ОСОБА_20 та спрямовані лише на незаконне притягнення його підзахисного до кримінальної відповідальності, не відповідають дійсності.
Медична документація містить інформацію про стан хворої, яка фіксувалась поза межами кримінального процесуального порядку; її долучення до матеріалів кримінального провадження було здійснено відповідно до вимог КПК України. Під час досудового розслідування всі сторони кримінального провадження в повному обсязі ознайомлювались зі всіма матеріалами досудового розслідування, в тому числі і з медичною документацією, будь яких заяв щодо фальсифікації медичної документації на досудовому слідстві не заявляли.
Таким чином враховуючи зміст клопотання обвинуваченого та зазначені ним обставини, суд не вбачає очевидної недопустимості вищезазначеного доказу на даній стадії судового розгляду, оскільки перевірка достовірності вказаного доказу вимагає зіставлення з іншими матеріалами провадження, отримання додаткових доказів, які підтверджують або спростовують доказ, що перевіряється.
У зв`язку з викладеним, суд вважає необхідним вирішити питання щодо допустимості вищевказаного доказу відповідно до ч.1ст.89 КПК України, під час його оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.85,87,89,94,372 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 від 20.12.2016 року про визнання доказу недопустимим.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1