Справа № 305/1195/15-к
Номер провадження 1-кп/305/17/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.03.2017 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю : секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою судді від 06.07.2015 року по вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, ухвалою суду 16.07.2015 року у кримінальному провадженні призначено судовий розгляд.
Прокурор Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури - ОСОБА_3 20.03.2017 року подала суду клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу на шістдесят діб, обраного ухвалою суду від 20.05.2015 року, та дію якого продовжено ухвалою суду до 21.03.2017 року, оскільки судовий розгляд даного провадження фактично не завершено, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, за вчинення яких, у разі доведеності вини обвинуваченого, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років. Альтернативні запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого, який будучи на волі продовжить злочинну діяльність та матиме змогу ухилитися від суду. Також, ОСОБА_4 неодружений, постійного місця роботи не має, утриманців, за якими він зобов`язаний здійснювати догляд, також не має. Усі ці обставини в сукупності та кваліфікація дій обвинуваченого дають підстави стороні обвинуваченого вважати, що він є суспільно-небезпечним і тому запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 відповідає встановленим обставинам та забезпечить виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також є запобіганням спробам останнього переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подання підтримала.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник в судовому засіданні заперечили щодо продовження стооку тримання під вартою щодо обвинувченого та просили змінити його на домашній арешт, оскільки тримання під вартою обвинуваченого є недоцільним.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.
Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування. Система запобіжних заходів закріплена у ч.1 ст. 176 КПК України.
Згідно з вимогами ст. 331 КПК України під час судового розгляду, суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта,..." чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність в обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; його репутація; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 20 травня 2015 року ОСОБА_4 було затримано, та 21.05.2015 року обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді від 21.05.2015 року на термін з 20 травня 2015 року по 19.07.2015 року. Згодом запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 декілька разів було продовжено, останній раз ухвалою Рахівського районного суду від 20.01.2017 року на термін по 21 березня 2017 року. На даний час, тобто 20 березня 2017 року, всупереч вимогам ст. 199 КПК України з приводу подачі клопотання не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали, прокурор не звертався до суду з клопотанням, а таке ним подано в судовому засіданні.
Крім того, ОСОБА_4 всупереч вимогам ст. 197 КПК України щодо сукупного строку тримання під вартою не більше дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, утримується під вартою понад рік.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).
Зі змісту частини 4 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України слідує, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
У відповідності до ч.3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий:
1) негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово;
2) негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 слід змінити з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 131-213,331 КПК України,
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.310 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю за місцем його проживання в АДРЕСА_1 строком на два місяці, починаючи з 20 березня 2017 року по 20 травня 2017 року, звільнивши його з-під варти негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- не відлучатися із місця постійного проживання АДРЕСА_1 без дозволу суду.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що обов`язки покладаються на нього на строк до 20 травня 2017 року. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України.
Роз`яснити обвинуваченому положення ч.5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають оправо з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Рахівському районному відділенню національної поліції (м.Рахів) Тячівського РВ ГУНП в Закарпатській області.
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1