Справа № 367/8491/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/305/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 14.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
14 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2016 року, якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000329 від 28.09.2016 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків,

ВСТАНОВИЛА:
До Ірпінського міського суду Київської області з прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000329 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2016 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 повернуто прокурору для усунення недоліків.

Своє рішення районний суд мотивував тим, що в обвинувальному акті відсутній послідовний та конкретний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, містить істотні недоліки, що стосуються обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні. З викладу фактичних обставин та з сформульованого обвинувачення, не вбачаються конкретні данні про подію злочину, а саме період зберігання обвинуваченим револьверу «Kora 007» № 01004051, вісім набоїв з маркуванням «47 710», оболочки гранати з маркуванням «30-87» та запалу до гранати з написом «19-87 УЗРГМ-2 583», що має суттєве значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та впливають на кваліфікацію дій особи. Крім того, не можливо зрозуміти чи про один і то й же предмет злочину йде мова, тобто вогнепальна зброя та боєприпаси. В даному обвинувальному акті є суперечності, а саме вказано, що ОСОБА_7 при невстановлених обставинах зберігав запал до гранати з написом «19-87 УЗРГМ-2 583», а в ході обшуку місця проживання 30.06.2016 року було виявлено та вилучено предмет запал гранати з написом «19-87 УЗРГМ-2 583». Через те, що сформульоване обвинувачення громіздке та об`ємне, оскільки в ньому прокурор посилається на низку нормативно-правових актів та висновки експертів, які не повинні міститись в обвинуваченні, що робить даний обвинувальний акт важким для сприйняття. В обвинувальному акті, не зрозуміло, які саме наркотичні засоби, яким чином та в якій кількості він придбав. Описання в обвинувальному акті висновків експерта та інших нормативно-правових актів не є формулюванням обвинувачення по конкретному кримінальному провадженню, які прокурор вважає встановленими, а є посиланням прокурора на зібраний у даному провадженні доказ. Даний обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, та послідовних фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленими, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, провадження направити для розгляду в суд першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що при викладі фактичних обставин справи слідчий у обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 зазначив обставини, що були встановлені під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, тобто конкретний опис поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме час, місце його злочинної діяльності, спосіб у який він вирішив вчинити кожне кримінальне правопорушення, мотив його злочинної діяльності, кінцеву мету і вину у формі прямого умислу. У обвинувальному акті міститься формулювання обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України, викладені у хронологічному порядку. З викладу фактичних обставин та сформульованого обвинувачення всупереч висновкам суду, вбачаються конкретні дані про подію злочину, а саме періоду зберігання зброї та боєприпасів. Прокурор, вважає, що суд вдався до припущень, стверджуючи, що при викладені в обвинувальному акті фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та формулюванні обвинувачення не вказано часу скоєння останнім зазначеного злочину. Про те, що суд невірно прийшов до вищевказаного висновку свідчить зміст обвинувального акта, оскільки при викладі фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення слідчий у обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 зазначив, що події кримінального правопорушення мали місце у невстановлений час та при невстановлених обставинах, які у ході слідства не були встановлені. Крім цього, є хибним висновок суду про те, що у обвинуваченні не повинні міститися висновки судових експертів, оскільки дані експертизи стосуються відшуканих предметів та речовин. Наведені в обвинувальному акті судові експертизи підтверджують як предмет злочинів та їх об`єктивну сторону. Тобто, без зазначення у обвинувальному акті вказаних експертиз - обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України було б не конкретизованим та не зрозумілим, а тому у даному випадку вказані у обвинувальному акті судові експертизи, у даному випадку, є, обов`язковими.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд першої інстанції у підготовчому засіданні має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз обвинувального акту у даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 вказує на те, що прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки, як вірно вказано в ухвалі суду 1-ї інстанції, обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення. Так, в обвинувальному акті відсутні періоди зберігання зброї та наркотичних засобів обвинуваченим, а також не зрозуміло які саме наркотичні засоби, яким чином та в якій кількості придбав та зберігав ОСОБА_7 .

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі, і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від предявленого обвинувачення, що порушує право особи на захист.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі не спростовує дані доводи, та не наводить підстав для визнання ухвали суду першої інстанції не законною та необґрунтованою.

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість прийнятого судом першої інстанції рішення про повернення обвинувального акту, складеного щодо ОСОБА_7 до прокуратури для усунення недоліків та про безпідставність поданої прокурором апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - залишите без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2016 року , якою обвинувальний акт, в кримінальному провадженні № 0000329 від 28.10.2016 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків залишити без змін.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4