Справа № 346/2440/16-к
Провадження № 11-кп/779/500/2016
Категорія ч.2 ст..15, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000464 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Коломийського міськрайонного суду від 15 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кострома Російської Федерації, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, який має середню освіту, розлучений, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз судимий: 24.02.2016 року Коломийським міськрайонним судом за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України і на підставі ст.71 КК України визначено остаточне покарання у виді обмеження волі 1 рік 2 місяці,-

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці, призначене вироком Коломийського міськрайонного суду від 24.02.2016 року, та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців.

В строк відбуття засудженому ОСОБА_8 остаточного покарання постановлено зарахувати час перебування його під вартою з 20 серпня 2016 року по 15 вересня 2016 року виключно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають чотири дня обмеження волі.

Вирішено питання про речові докази.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна повторно.

Вказаний злочин вчинено за наступних обставинах:

ОСОБА_8 05.04.2016 року о 17 год.10 хв. перебуваючи в будівельно-господарському гіпермаркеті "Епіцентр К", що знаходиться в м. Коломиї по вул. Карпатській, 184, Івано-Франківської області, умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно взяв та приховав із вказаного приміщення три розвідних ключі 300 мм марки «Montero 15104», загальною вартістю 575, 82 грн. Після чого, обвинувачений місце вчинення злочину намагався покинути, однак, на виході був зупинений працівниками служби безпеки данного гіпермаркету, не закінчивши вчинення злочину з причин, які не залежали від нього.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. .

Зазначив те, що суд першої інстанції, належним чином не врахував положення ст.34 КК України та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання". Залишено поза увагою те, ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення умисних злочинів і згідно ст. ст. 89, 90 КК України вказані судимості на час постановлення вироку не погашені. Вчинений обвинуваченим вищезгаданий злочин відноситься до умисних злочинів і по відношенню до раніше вчинених злочинів утворює рецидив злочинів, що Коломийським міськрайонним судом безпідставно не визнано обставиною, яка б обтяжувала призначене ОСОБА_8 покарання.

Крім того, прокурор, посилаючись в апеляційній скарзі на невідповідність призначеного покарання ОСОБА_8 , зазначив, що судом першої інстанції не враховано притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення різних умисних злочинів, за останні два з яких йому було вже призначено покарання у виді обмеження волі. З огляду на наведене, прокурор зазначив, що обвинувачений не зробив правильних висновків, а повторно вчинив умисний злочин в період не знятої та не погашеної судимості, який відповідно ст. до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Все вищезазначене свідчить про стійку злочинну спрямованість ОСОБА_8 , а тому призначене покарання явно не відповідає вимогам ст.65 КК України.

У зв`язку з вищенаведеним, прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та на підставі ст. ст. 71, 72 КК України призначити йому покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі. При цьому, просить визнати обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

Під час апеляційного розгляду прокурор подану апеляційну скаргу підтримав.

Обвинувачений виступив проти задоволення апеляційної скарги та подав до апеляційної інстанції заперечення, в яких зазначає, що зробив для себе належні висновки і хоче змінити своє життя. Вважає вирок законним та обґрунтованим, а тому, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення прокурора, який просить вирок суду скасувати, думку обвинуваченого, який висловився проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, який йому інкримінуються, а також правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, в силу положень ч.3 ст.404 КПК України, перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Що стосується доводів, наведених у апеляційній скарзі прокурора про те, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, так як за своїм видом і розміром є явно несправедливим через м`якість, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та з ними не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню. Крім того, відповідно до положень статей 66, 67 КК України, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Суд першої інстанції належним чином врахував обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю даного злочину.

Судом враховано позитивну характеристику з місця проживання, відсутність матеріальних претензій з боку представника потерпілого та його думку щодо призначення менш суворого покарання обвинуваченому.

При цьому, суд врахував і незначну вартість майна, щодо якого було здійснено замах на викрадення, а тому призначення покарання у виді позбавлення волі було би неадекватним і ґрунтувалося лише на даних про попередні судимості обвинуваченого без прив`язки до суспільної небезпечності конкретного протиправного діяння.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Покликання прокурора про їх наявність та необхідність визнання в суді апеляційної інстанції рецидиву злочинів як обставини, що обтяжує покарання, суперечить самому обвинуваченню та обвинувальному акту, в якому зазначено, що такі відсутні. Крім цього, відповідно до ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію (в даному випадку повторність), суд не може ще раз враховувати її як рецедив при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

У зв`язку з набранням 24.12.2015 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та внесенням змін у ст.72 КК України слід зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк його попереднього ув`язнення .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 15 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Час перебування ОСОБА_8 під вартою з 15 вересня 2016 року по 09 листопада 2016 року зарахувати йому в строк покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК, в розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає чотирьом дням обмеження волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_3