АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

31 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року,

за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000025 від 27.01.2016 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК України, задоволено клопотання слідчого СГ ГСУ НП України ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене 25.02.2016 р. в ході обшуку автомобіля «VOLVO XC90» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти в сумі 65 379 (шістдесят п`ять тисяч триста сімдесят дев`ять) грн. та 450 (чотириста п`ятдесят) Євро; печатки ТОВ «БОНІТА-ЛТД» , ТОВ «ПАССАДО» , ТОВ «СІТІЗЕН-ЛТД» ; платіжні картки ПАТ КБ «Приватбанк» під №605023, № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 .

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки містить достатньо правових підстав для арешту майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасуватиухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, яке було вилучено 25.02.2016 року в ході обшуку автомобіля «VOLVO XC90» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 .

В обгрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що слідчим не наведено конкретних доводів та доказів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , який є директором ТОВ «ДП Агротеп», а слідчим суддею вказані обставини не перевірено.

Також апелянт вважає, що слідчий суддя не зазначив будь-яких обставин, які б виправдовували такий ступінь втручання у права ОСОБА_6 як арешт майна, чим порушив положення п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.

Звертає увагу на те, що слідчий суддя грубо порушила норми КПК України, які регламентують строки звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого під час обшуку майна.

Одночасно за змістом апеляції просить поновити строк для подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 р., оскільки оскаржувана ухвала була постановлена без виклику власника майна, при цьому про наявність ухвали захиснику стало відомо лише 05.04.2016 року, що на думку захисту є поважною причиною пропуску строку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, при цьому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомив.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу від 18.03.2016 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів судової справи, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000025 від 27.01.2016 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, щона території м. Києва групою невстановлених осіб створено та придбано ряд фіктивних суб`єктів господарювання, що зареєстровані на номінальних керівників та засновників, які реального відношення до їх діяльності та управління коштами на їх рахунках не мають, які задіяні в протиправних фінансових механізмах, направлених на незаконне переведення безготівкових грошових коштів у готівку, зменшення податкового навантаження на вітчизняні суб`єкти господарської діяльності (далі СГД) та розкрадання державних/бюджетних коштів.

Так, встановлена група підприємств з ознаками фіктивності, що зареєстровані на номінальних керівників та засновників, які реального відношення до їх діяльності та управління коштами на їх рахунках не мають.

В подальшому, на рахунки вказаних підприємств, відкриті у банківських установах, особами, задіяними в злочинній схемі, було налагоджено надходження безготівкових грошових коштів від вітчизняних СГД різних форм власності, які перераховуються на рахунки низки інших підконтрольних суб`єктів господарювання, з окремими ознаками фіктивності, також відкриті у зазначених банківських установах.

При цьому, з метою уникнення інтересу до діяльності протиправної фінансової схеми з боку представників контролюючих та правоохоронних органів, в податковій звітності відображається придбання підконтрольними підприємствами товарно - матеріальних цінностей у реально діючих підприємств, які за специфікою власної діяльності отримують невраховані готівкові кошти та потребують документального відображення «фіктивних» продаж власних товарів за безготівкові кошти, які насправді реалізуються за готівку.

Слідством встановлено, що одним із учасників вказаної злочинної схеми є ОСОБА_6 .

16.03.2016 р. слідчий СГ ГСУ НП України ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 25.02.2016 р. в ході обшуку автомобіля «VOLVO XC90» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 .

18.03.2016 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого про накладення арешту на майно було задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив, що матеріалами клопотання в сукупності доведено, що вилучені в ході проведеного 25.02.2016 р. обшуку автомобіля «VOLVO XC90» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , грошові кошти та речі є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, крім того постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 від 26.02.2016 року вони визнані речовими доказами, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна, про які йдеться в клопотанні слідчого з метою попередження зникнення, втрати, пошкодження майна чи настання інших негативних наслідків.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч. ч. 1-10 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, належне ОСОБА_6 , оскільки вилучені грошові кошти та речі, відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 170 КПК України.

Отже, на думку колегії суддів, арешт майна є співрозмірним з потребами кримінального провадження та необхідний з метою досягнення завдань арешту, а саме збереження речових доказів та запобігання приховування, перетворення чи передачі майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Слід також зазначити, що хоча і мали місце відповідні порушення процесуальних норм, але вони не є істотними, а тому не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності, а тому доводи апелянта стосовно невмотивованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірноа тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 р.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 р., в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000025 від 27.01.2016 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК України, якою задоволено клопотання слідчого СГ ГСУ НП України ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене 25.02.2016 р. в ході обшуку автомобіля «VOLVO XC90» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти в сумі 65 379 (шістдесят п`ять тисяч триста сімдесят дев`ять) грн. та 450 (чотириста п`ятдесят) Євро; печатки ТОВ «БОНІТА-ЛТД» , ТОВ «ПАССАДО» , ТОВ «СІТІЗЕН-ЛТД» ; платіжні картки ПАТ КБ «Приватбанк» під №605023, № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 а л е н и к