Провадження № 11-сс/779/215/2016
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.10.2016 року про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 100 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 137800 грн., -

за участю прокурора ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати як необґрунтовану внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів та визначити заставу у розмірі 1452 мінімальних заробітних плат, що становить 2000856 грн. з покладенням на нього певних обов`язків. Апелянт висловив свою незгоду в частині визначення слідчим суддею ОСОБА_6 недостатнього розміру застави. Вважав, що слідчий суддя належним чином не навів в ухвалі обґрунтувань щодо визначеного ним саме такого розміру застави. Вважає, що, слідчий суддя під час визначення розміру застави не врахував, що підозрюваний ОСОБА_6 тривалий час працював на посаді слідчого Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, вчинив тяжкий корупційний злочин, покарання за який передбачає позбавлення волі від 5 до 10 років, що, на думку апелянта, є винятковими обставинами, тому визначена слідчим суддею застава не здатна забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Крім того зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги той факт, що досудове слідство не проведено в повній мірі, не встановлено повне коло можливих свідків, тому визначений слідчим суддею розміру застави не дасть можливості підозрюваному спілкуватись зі свідками та впливати на них.

Ухвалою слідчого судді обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 100 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 137800 грн.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя врахував практику Європейського суду з прав людини, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення, у зв`язку з чим дійшов висновку, що є всі підстави для виходу за встановлені ст. 182 КПК України межі, та застосував до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартого з визначенням застави - 100 розмірів мінімальної заробітної плати, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку слідчого судді, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього передбачених у ст. 194 КГІК України обов`язків.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги;

- підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали її безпідставною, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у виді 100 розмірів мінімальної заробітної плати, є обґрунтованим, у зв`язку із чим в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, з наступних підстав.

Органом досудового розслідування встановлено, що слідчий Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , діючи умисно в групі осіб за попередньою змовою із оперуповноваженим відділу управління кримінальної поліції Головного управління Національно поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_9 та слідчим спеціальної поліції відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_10 , будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, яка займає відповідальне становище, вимагав з метою незаконного збагачення та особистої наживи та 19.10.2016 незаконно одержав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду в сумі 10400 гривень та 300 доларів США (відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 7698 гривням), а 20.10.2016 - 800 доларів США (відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 20552 гривням) за повернення автомобіля марки «BMW-318», державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 26.03.2005, вилучених у кримінальному провадженні № 0004748.

21.10.2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею дотримані вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 183 КПК України.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали, слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та доведеності органами досудового розслідування щодо наявності викладених в клопотання слідчого ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав обвинуваченого, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи щодо обрання саме такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою.

Крім того, слідчій суддя при прийнятті рішення взяв до уваги, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що дало суду підстави вважати, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про недостатність застосування у даному випадку більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

З апеляційної іскри вбачається, що апелянт висловив свою незгоду лише в частині визначення слідчим суддею розміру застави.

Проте, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині вважає такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, а відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів мінімальної заробітної плати.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не можу бути завідомо непомірним для нього.

При визначені розміру застави слідчий суддя враховує обставини кримінального правопорушення, майновий і сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу, та ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

При цьому, ч. 5 ст. 182 КПК України закріплені межі розміру застави залежно від ступеня тяжкості вчиненого підозрюваним злочину і дозволяє у виключних випадках призначити її у розмірі, що перевищує встановлені межі.

Так, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, то відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається в межі від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати.

Лише у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів мінімальної заробітної плати.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчого судді з урахуваннях всіх обставин справи дійшов висновку про те, що є всі підстави для виходу за вказані вище межі щодо розміру застави з визначенням її розмір у виді 100 мінімальних заробітних плат.

Підстави вважати вказаний розмір застави недостатнім, як про це зазначає прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Так, позиція Європейського суду з прав людини у рішенні в справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009 року, де заявник, який був капітаном судна,що спричинило забруднення морського середовища, зазначив, що розмір застави у 3 мільйони євро, не був пропорційним його можливостям, внаслідок неврахування його соціального становища. Європейський суд з прав людини визнав, що розмір застави був великим тощо.

Отже, розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення, та слідчому судді необхідно враховувати майновий стан підозрюваного, обвинуваченого та не допускати встановлення такого розміру застави як альтернативи триманню під вартою, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Проте, запропонований апелянтом розмір застави у сумі 2000856 грн., на думку колегії суддів, завідомо є непомірним до особи, відносно якої її обрано.

Захисником ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції надано довідку про доходи ОСОБА_6 за листопад-грудень 2015 рік, та січень-вересень 2016 року, згідно якої, загальна сума якого становить 61423,32 коп., що відповідно підтверджує непомірність запропонованого прокурором розміру застави у сумі 2000856 грн.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не навів переконливих тверджень, в забезпечення виконання якого ж саме обов`язку пропонується обратись більший розмір застави, та не мотивував, що саме, на його думку є виключними обставини для застосування щодо ОСОБА_6 застави саме у такому розмірі - 1452 розмірів мінімальної заробітної плати.

На думку колегії суддів, тяжкість обвинувачення не може бути єдиним обґрунтуванням застосування щодо ОСОБА_6 більшого розміру застави аніж визначеного слідчим суддею, оскільки в такому випадку судові рішення щодо її застосування не буде відповідати вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК.

Таким чином, посилання апелянта на тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 , та санкцію статті, що передбачає покарання до 10 років позбавлення волі, самі по собі не є підставою для визнання вказаних обставин виключними випадками та збільшення розміру застави до вказаного в апеляційній скарзі розмірі.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо визначення застави достатньої для запобігання наведеним прокурором ризиків, а саме у розмірі 100 (сто) мінімальних заробітних плат, що становить 137800 грн., що є достатнім для мети забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків під умовою звернення внесених коштів в дохід держави в разі невиконання цих обов`язків, а тому апеляційна скарга прокурор не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 182, 183, 194, 404, 407, 419 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.10.2016 року про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 100 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 137800 грн., - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2