АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/197/2016 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, кримінальне провадження № 0001257 за апеляційною скаргою прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П`ятівка Бершадського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,-

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді застави повернуто заставодавцю ОСОБА_7 .

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Стороною обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 06 жовтня 2014 року, він, як старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, являючись службовою особою, діючи умисно в особистих інтересах, одержав для себе від боржника по виконавчому провадженню № 44372315 ОСОБА_11 неправомірну вигоду у сумі 400 доларів США, що відповідно до встановленого курсу Національного Банку України на момент вчинення злочину складало 5 179, 6196 гривень за невжиття заходів щодо тимчасового обмеження ОСОБА_11 у праві виїзду за межі України, тобто за не вчинення ним в інтересах ОСОБА_11 будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища.

Такі дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 368 КК України як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних та достатніх доказів причетності ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади чи займатися певною діяльністю строком на 3 роки.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що винесений з порушенням норм чинного законодавства, а саме: неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенню фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує що, у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, а саме: заява ОСОБА_11 щодо протиправних дій ОСОБА_7 , процесуальні документи та відеозаписи проведених негласних слідчих (розшукових) дій, у тому числі аудіо-, відеоконтролю особи, контролю за вчиненням злочину, протоколом від 06.10.2014 року про огляд, помітку та вручення ОСОБА_11 заздалегідь ідентифікованих грошових коштів, протокол огляду місця події, в ході якого у автомобілі, яким користувався ОСОБА_7 виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 400 доларів США, протокол огляду службового кабінету ОСОБА_7 , висновок комп`ютерно-технічної експертизи № 285ітк згідно якої на робочому комп`ютері ОСОБА_7 виявлено файли, що стосуються виконавчого провадження, відкритого щодо ОСОБА_11 , речові докази, показання свідків, а тому висновок суду про недоведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення є необґрунтованим. Крім того, прокурор вказує що судовий розгляд у кримінальному провадженні проведено неповно, оскільки судом відхилено клопотання сторони обвинувачення щодо допиту свідка ОСОБА_11 за допомогою технічних засобів, оскільки останній перебував за кордоном та показання якого мають істотне значення для встановлення фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення або спростування обставин, на які вказує сторона захисту, що в сукупності з іншими обставинами дає підстави вважати вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню.

На подану апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_7 подав заперечення, в яких просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, вирок Святошинського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 залишити без змін. Зазначає, що судом першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи зроблено висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги, прокурор просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з здійсненням функцій представників влади чи місцевого самоврядування на три роки. Повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, а саме: витяг з ЄРДР про внесення 30.09.2014 року відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, заяву ОСОБА_11 від 29.09.2014 щодо протиправних дій ОСОБА_7 , процесуальні документи та відеозаписи негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: аудіо-відеоконтролю особи ОСОБА_7 та контролю за вчиненням злочину, протокол від 06.10.2014 про огляд, помітку та вручення ОСОБА_11 заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів грошових коштів у сумі 400 доларів США (4 купюри номіналом 100 доларів США), протоколи огляду місця події від 06.10.2014, висновок комп`ютерно - технічної експертизи № 285ітк від 22.10.2014, речові докази грошові кошти у розмірі 400 доларів США, які були предметом неправомірної вигоди, висновок судово-почеркознавчої експертизи № 976 від 23.10.2014, копії виконавчого провадження № 44372315, відкритого відносно ОСОБА_11 , лист відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві від 09.10.2014, лист Святошинського районного суду м. Києва про те, що до Святошинського районного суду м. Києва подання щодо тимчасового обмеження ОСОБА_11 у праві виїзду за межі України не надходило, документи, що підтверджують функції, повноваження та обов`язки ОСОБА_7 , зокрема посадову інструкцію, накази про призначення на посаду та переведення, а також допитати свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, пояснення ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін, задовольнивши клопотання сторони обвинувачення та повторно дослідивши докази для перевірки доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.

Обов`язок доказування винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за змістом ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК випадках на потерпілого.

Відповідно до ст. 373 КПК України, у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст. 374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд дотримався і висновок суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 у зв`язку із недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України є обґрунтованим, законним та вмотивованим.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Такий висновок суду ґрунтується на оцінці перевірених в судовому засіданні доказів, які були надані стороною обвинувачення.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 1 КК України, а саме у тому, що 06 жовтня 2014 року, він перебуваючи на посаді старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві являючись службовою особою, діючи умисно в особистих інтересах, одержав для себе від боржника по виконавчому провадженню № 44372315 ОСОБА_11 неправомірну вигоду у сумі 400 доларів США, що відповідно до встановленого курсу Національного Банку України на момент вчинення злочину складало 5 179, 6196 гривень за невжиття заходів щодо тимчасового обмеження ОСОБА_11 у праві виїзду за межі України, тобто за невчинення ним в інтересах ОСОБА_11 будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища.

Виходячи із законодавчого опису ознак складу злочину, передбаченого ст. 368 ч. 1 КК України, відповідальність за його вчинення настає за умови одержання службовою особою предмета неправомірної вигоди для себе за вчинення чи невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії, яку вона могла або повинна була виконати з використанням наданого їй службового становища.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч. 1 КК України покладається на сторону обвинувачення.

Так, як вбачається із показань обвинуваченого, наданих ним в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 категорично заперечував свою винуватість у інкримінованому йому злочині та, при цьому, пояснив, що працював у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на посаді старшого державного виконавця. 13.08.2014 за виконавчим листом № 2-2638/2010, виданим Деснянським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_11 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу в сумі 519 590,88 грн., виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, копії яких направив на адресу боржника разом із викликом. У зв`язку з цим, до нього на прийом декілька разів з`являвся ОСОБА_11 та останнього разу 03.10.2014 попросив чи не може він, ОСОБА_7 , видати йому довідку про те, що у нього на даний час немає ніяких обмежень щодо виїзду за кордон для пред`явлення на роботі. 06.10.2014 він (Похила) надрукував дану довідку, але перед тим попередив ОСОБА_11 , що дана довідка ніякої юридичної сили не має. При цьому, він (Похила) запитав ОСОБА_11 чи не відмовляється той перед виїздом за кордон надати йому (Похилі) у добровільному порядку дозвіл до його помешкання для перегляду матеріального стану, і зазначив, що всі ці дії передбачені чинним законодавством, на що ОСОБА_11 погодився. Після цього, коли вони сіли в автомобіль та від`їхали від виконавчої служби, його підрізав незнайомий автомобіль і він вийшов запитати в чому справа, ОСОБА_11 в цей час залишався у автомобілі. До нього підійшов слідчий та повідомив, що він підозрюється в отриманні хабара. Після чого слідчий повідомив йому, що зараз буде проведено його обшук та обшук його автомобіля, на що він відповів, що автомобіль не його, він лише ним користується і надав слідчому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому, заяву про дозвіл на проведення огляду автомобіля він писав у приміщенні СУ ГУ МВС України в м. Києві., вже після проведення обшуку. Потім почали обшук автомобіля. Відкривши передні дверцята автомобіля з боку пасажира, він побачив, що ОСОБА_11 на передньому пасажирському сидінні вже не було, але замість нього виявили 400 доларів США. Запитали чи знає він звідки вони взялися, на що він відповів що не знає,самому цікаво.

З показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . В апеляційному суді, слідує, що відділ державної виконавчої служби довідок не видає, а тільки розглядає звернення громадян.
При цьому, як показання ОСОБА_7 , так і показання свідків сторони обвинувачення - ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не підтверджують в діях ОСОБА_7 наявності такої складової об`єктивної сторони злочину як вчинення службовою особою дії, яку вона повинна була виконати з використанням службового становища, оскільки, як встановлено судом, Законом України «Про виконавче провадження» видача довідок державними виконавцями не передбачена, а отже надана ОСОБА_7 ОСОБА_11 довідка про відсутність обмежень для виїзду за кордон, юридичної сили не має.
Обґрунтовано не взято судом до уваги також як доказ вини ОСОБА_7 показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які перевірені безпосередньо в апеляційній інстанції, оскільки вони не підтверджують факту отримання ОСОБА_7 неправомірної вигоди, а свідчать лише про виявлення у автомобілі «Ауді-А6», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_7 грошових коштів, у сумі 400 доларів США та подальшого їх вилучення.
Згідно висновку експерта від 24.10.2014 року № 961х, на серветках волокнистого матеріалу, якими було зроблено змиви з рук ОСОБА_7 , сліди спеціальної хімічної речовини, в межах чутливості використаних методів дослідження, не виявлено.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимими, тобто такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини - протокол про результати аудіо-, відео контролю за особою від 18.10.2014 року; карту пам`яті № 169н/т, на якій міститься відеозапис розмови ОСОБА_7 та ОСОБА_11 від 03.10.2014 року; карту пам`яті, на якій міститься відеозапис від 03.10.2014 року про проведення огляду автомобіля «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 , а також заяву ОСОБА_7 від 06.10.2014 року про надання дозволу на проведення огляду автомобіля «Ауді А 6».
Так, відповідно до ст. 260 КПК України аудіо- відео контроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без її відома на підставі ухвали слідчого судді, якщо є достатні підстави вважати, що розмови цієї особи або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю або місцем перебування можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування.
Згідно ч. 2 ст. 246 КПК України, аудіо- відео контроль особи як негласна слідча дія проводиться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Як встановлено апеляційним судом, 29 вересня 2014 року ОСОБА_11 звернувся із заявою про те, що державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, ОСОБА_7 , вимагає неправомірну вигоду у розмірі 500 доларів США за ненакладення ним обмеження у вигляді тимчасового обмеження виїзду за кордон.

30 вересня 2014 року повідомлена ОСОБА_11 інформація внесена до ЄРДР за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто за кваліфікуючою ознакою прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди у великому розмірі, тобто у розмірі, що у 200 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно до ст. 248 КПК України у клопотанні до слідчого судді про надання дозволу про проведення негласної слідчої дії (проведення аудіо- відео контролю) обов`язково зазначаються: правова кваліфікація злочину із зазначенням статті (частини статті) та короткий виклад обставин злочину, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання.

Слідчий суддя постановляє ухвалу про дозвіл на проведення негласної слідчої дії, якщо прокурор, слідчий доведе наявність достатніх підстав вважати, що вчинений злочин відповідної тяжкості.

Як вбачається з протоколу про результати аудіо-, відео контролю за особою ОСОБА_7 від 18.10.2014 року, негласні слідчі дії щодо нього проведені на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 03.10.2014 року.

Разом з тим, у матеріалах провадження відсутні докази надання Апеляційним судом міста Києва дозволу на здійснення оперативно-розшукових засобів, пов`язаних з тимчасовим обмеженням прав і свобод ОСОБА_7 , як того вимагає норма закону.

Отже, в даній ситуації суд першої інстанції, відхиливши зазначені докази обвинувачення, обґрунтовано застосував фундаментальний принцип, відповідно до якого норми внутрішнього права мають забезпечувати захист від свавілля і зловживань при використанні прихованих методів спостереження.

Крім того, відповідно до ст. 252 КПК України, фіксація ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. За результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії складається протокол. Проведення негласних слідчих (розшукових) дій може фіксуватись за допомогою технічних та інших засобів.

Відповідно до ст. 104 КПК України у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Протокол, між іншим, має містити відомості про особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада), інформацію про характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок її використання.

З протоколу про результати аудіо-, відео контролю за особою ОСОБА_7 від 18.10.2014 року слідує, що 03 жовтня 2014 року за участю працівника УОТЗ ГУ МВС України в м. Києві було проведено таку процесуальну дію як аудіо-, відео контроль за особою ОСОБА_7 .

При цьому, із змісту протоколу та з відео на карті пам`яті № 169 н/т слідує, що у приватному спілкуванні між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , крім зазначених осіб, участі ніхто не приймав, отже, можна зробити висновок, що до проведення даної негласної слідчої дії був залучений ОСОБА_11 та безпосередньо він здійснював аудіо-, відео контроль.

Разом з тим, в жодному процесуальному документі, в порушення вимог процесуального закону, не вказано яка саме особа із зазначенням її прізвища, ім`я, по батькові та посади проводила дану процесуальну дію або ж була залучена до її проведення згідно Інструкції про організацію проведення слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затверджена наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, СБ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 16.11.2012 року.

Не зазначено також у протоколі інформацію про характеристики технічних засобів фіксації.

При цьому, посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що карта пам`яті № 169н/т, на якій міститься відеозапис розмови ОСОБА_7 та ОСОБА_11 від 03.10.2014 року про надання ОСОБА_11 довідки про відсутність обмежень у праві виїзду за кордон та умови її отримання, додана до протоколу про проведення аудіо-, відео контролю за особою від 18.10.2014 року як додаток і закон не вимагає додаткових способів його ідентифікації, не заслуговують на увагу, оскільки ст. 104 ч.3 КПК України чітко розмежовує поняття технічного засобу та носія технічного засобу як додатку до протоколу і ставить чіткі вимоги до їх ідентифікації та опису характеристик.

Крім того, аналіз даного аудіо- відео запису не дає можливості ідентифікувати осіб, які беруть участь у зустрічі, у спосіб, передбачений ст. 260 КПК України, зокрема, розмови особи, за якою відбувається аудіо- відеоконтроль або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю, оскільки жодного з облич співрозмовників на даному записі не зафіксовано. У зв`язку з цим, відсутні підстави стверджувати, що участь у розмові брав саме ОСОБА_7 .

Крім того, як правильно зазначив у рішенні суд першої інстанції, стороною обвинувачення також при розгляді справи в суді першої інстанції не було надано доказів на спростовування показань обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що його заява від 06.10.2014 року про надання дозволу на огляд автомобіля «Ауді А 6», д.н.з. НОМЕР_1 , яким він керував, відбиралась у нього під тиском у приміщенні СУ ГУ МВС України, а не на місці проведення слідчої дії.

Інші досліджені судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, докази, як кожний окремо, так і в сукупності, жодним чином не свідчать про безсумнівну причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, а отже всі сумніви тлумачаться на його користь.

Безпідставними є твердження апелянта про необґрунтовану відмову суду першої інстанції у допиті свідка ОСОБА_11 за допомогою технічних засобів.

Відповідно до ч. 9 ст. 352 КПК України, у виняткових випадках для забезпечення безпеки свідка, який підлягає допиту, суд за власною ініціативою або за клопотанням сторін кримінального провадження чи самого свідка постановляє вмотивовану ухвалу про проведення допиту свідка з використанням технічних засобів з іншого приміщення, у тому числі за межами приміщення суду, або в інший спосіб, що унеможливлює його ідентифікацію.

Отже, виходячи із змісту даної норми закону, проведення допиту свідка дистанційно з використанням технічних засобів дозволяється у випадку вжиття щодо такої особи заходів безпеки.

В даному кримінальному провадженні заходи безпеки щодо свідка ОСОБА_11 не вживались, навпаки, його особа у відповідності до правил допиту свідків, передбачених ч. 1 ст. 352 КПК України, судом, так, як і органами досудового розслідування в ході слідства, не встановлена, а отже зазначені обставини виключають допит свідка ОСОБА_11 дистанційно за допомогою технічних засобів.

Таким чином, доводи прокурора в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та однобічність у дослідженні доказів, є необґрунтованими, а тому підстав для скасування оскаржуваного виправдувального вироку та ухвалення апеляційним судом обвинувального вироку, колегія суддів не вбачає.

Перевіривши матеріали кримінального провадження колегією суддів встановлено, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції перевірив зібрані під час досудового розслідування та досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення та оцінивши їх за внутрішнім переконанням, надав цим доказам належну оцінку.

Судом у відповідності до ст. 22 КПК України забезпечено принцип змагальності та рівності сторін у поданні доказів, а також створено необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, на підставі досліджених з достатньою повнотою та належним чином оцінених доказів, що стосуються пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 у зв`язку із недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, є обґрунтованим, законним та вмотивованим.

З огляду на викладене, враховуючи ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 , яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури м. Києва ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 14 червня 2016 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4