Ухвала іменем україни 03 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:
Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2015 року,
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 150 год.,

засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців; за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Вказаний вирок в частині засудження за ч. 2 ст. 389 КК України в касаційному порядку засудженим не оскаржується.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 12 листопада 2014 року, близько 21 год., знаходячись у літній кухні будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 , під час розпивання спритних напоїв, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_6 удар дерев`яною табуреткою по голові та удар металевим предметом по тілу, від яких потерпілий упав на підлогу. Після чого ОСОБА_4 витяг із будинку ОСОБА_6 на подвір`я вищевказаного домоволодіння, де декілька разів ударив потерпілого головою об кам`яну сходинку й наніс ще декілька ударів руками та ногами по різних частинах тіла. Даними діями засуджений ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 умисні тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер, і які згідно висновку судово-медичної експертизи №187 від 10.12.2014 року знаходяться в прямому причинному зв`язку з настоям смерті потерпілого ОСОБА_6 , яка є насильницькою і наступила в результаті набряку та здавлення головного мозку, що розвинулась на фоні відкритої черепно-мозкової травми з вогнищами забою головного мозку та крововиливами під оболонку мозку.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2016 року вказаний вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення щодо нього в частині засудження за ч. 2 ст. 121 КК України та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Своє прохання обґрунтовує тим, що судове слідство проведено неповно та з обвинувальним ухилом, судові рішення ухвалено незаконно, без урахування всіх обставин провадження, а висновок суду про доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не ґрунтується на досліджених під час судового розгляду доказах. Крім того, засуджений указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, зазначає при цьому, що в ухвалі відсутні мотиви та підстави відхилення його апеляційної скарги, а також докази, що спростовують наведені в ній доводи.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Зі змісту наданих судових рішень убачається, що висновок районного суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_4 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 , суди зробили на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до процесуального законодавства, зокрема на підставі показань потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також даних, що містяться у протоколах слідчих дій та інших матеріалах.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №187 від 10.12.2014 року смерть потерпілого ОСОБА_6 , є насильницькою і наступила в результаті набряку та здавлення головного мозку, що розвинулась на фоні відкритої черепно-мозкової травми з вогнищами забою головного мозку та крововиливами під оболонку мозку.
Незважаючи на невизнання вини засудженим ОСОБА_4 , про обставини та механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, про які розповідала свідок ОСОБА_8 за участю понятих, під час відтворення обстановки та обставини події, відповідають медичним даним, які встановленні при судово-медичному дослідженні тіла ОСОБА_6 .
Отже, характер заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація, механізм завдання та застосування знаряддя злочину підтверджують висновок суду про спрямованість умислу ОСОБА_4 на нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 .
Жодних даних, які би ставили під сумнів достовірність зазначених показань свідків, судом не встановлено. Крім того, ці показання не містять розбіжностей щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій учасників.

Наведені докази в сукупності спростовують зазначені у скарзі доводи засудженого ОСОБА_4 про відсутність доказів його винності та за встановлених фактичних обставин справи його дії за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_4 покарання, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України.

Крім того, аналогічні за змістом доводи засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, однобічність дослідження доказів, були ретельно перевірені апеляційним судом, який для їх спростування з дотриманням вимог ст. 419 КПК України у своїй ухвалі навів належні аргументи про повний, всебічний і об`єктивний судовий розгляд у суді першої інстанції та перевірив усі доводи засудженого ОСОБА_4 наведені в апеляційній скарзі, всебічно їх розглянув і відмовив у їх задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали є належним чином вмотивованим та обґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2016 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2