УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора засудженого при секретарі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні 24 листопада 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від

16 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 липня 2012 року за

ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 липня 2012 року, та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2016 року вирок залишено без зміни. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання зараховано попереднє ув`язнення в період з 16.11.2015 року по 22.01.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення два дні позбавлення волі, що становить 4 місяці і 16 днів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватими за те, що він 17 липня 2014 року близько 22 години, маючи умисел на заволодіння чужим майном, проник до приміщення літньої кухні будинку АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав гроші в сумі 100 грн та з іншого підсобного приміщення велосипед марки «Strom» вартістю 910 грн, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1 010 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 зазначає, що при призначенні покарання судом не враховано визнання ним вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, а також пенсійний вік і стан здоров`я його матері із якою проживає та яка потребує сторонньої допомоги, та безпідставно не застосовано до нього положення ст. ст. 69, 69-1 КК України. У зв`язку з цим просить судові рішення щодо нього скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який просив пом`якшити йому покарання, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши кримінальне провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, засудженим у скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого про застосування щодо нього положень ст. 69-1 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки суд призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, яке не перевищує двох третин максимального строку санкції зазначеної статті.

Також суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу винного, і навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_5 умисно вчинив злочин, який відповідно зі ст. 12 КК України є тяжким та скоєний у період іспитового строку, визначеного попереднім вироком, за яким було засуджено за вчинення аналогічного злочину.

Окрім того, судом ураховано ті дані й обставини, на які є посилання в касаційній скарзі, а саме: визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків.

Із урахуванням цих даних суд призначив засудженому покарання за своїм видом та розміром, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Також суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення щодо відсутності підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення покарання, як про це ставиться питання у касаційній скарзі засуджений.

Апеляційним судом при перевірці даного кримінального провадження в апеляційному порядку прийнято правильне рішення. Свої висновки суд належним чином умотивував.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 434-436 КПК України суд,
п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від

16 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2016 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3