Код суду 233 Справа № 233/3812/15-к
Вирок
Іменем України
07 липня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костянтинівка Донецької області, росіянина, громадянина України, не одруженого, освіта середня, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 05 листопада 1996 р. Костянтинівським міським судом за ст. 206 ч.2 КК України (в ред.1960р.) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку строком на 2 роки;
- 13 серпня 1997 р. Костянтинівським міським судом за ст.140 ч.3, 145 ч.3, 42, 43 КК України (в ред.1960р.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, був звільнений 31 грудня 1998 року за постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 25.12.1998 року умовно-достроково на не відбутий строк терміном 1 рік 10 місяців 8 днів;
- 20 січня 2000 р. Костянтинівським міським судом за ст. 206 ч.2, 43 КК України (в ред.1960р.) до 3 років 10 місяців позбавлення волі, звільнений 12 липня 2003 року по відбуттю строку покарання;
- 12 січня 2006 р. Костянтинівським міськрайонним судом за ст. 186 ч.2, КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 12.01.2010 році по відбуттю строку покарання;
- 11.09.2012 р. Кіровським районним судом м. Донецька за ст. 309 ч.1 КК України до 3 місяців арешту, звільнений 15.03.2013 року по відбуттю строку покарання,
- 04.03.2015 р. Костянтинівським міськрайонним судом за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений, з іспитовим строком на 3 роки. Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року вирок скасовано в частині призначення покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 Кримінального кодексу України,
20 червня 2015 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового та судового слідства не встановлено, обвинувачений ОСОБА_9 проходив неподалік від буд. АДРЕСА_3 , де зустрів раніше не знайому йому ОСОБА_10 . Побачивши, що навколо немає людей у обвинуваченого ОСОБА_9 виник злочинний намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Негайно реалізуючи свій злочинний намір обвинувачений ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_10 та діючі умисно, повторно з корисних мотивів, відкрито, шляхом ривка зірвав з шиї останньої золотий ланцюжок вагою 7.60 г, 585 проби вартістю 5964,48 грн., після чого обвинувачений ОСОБА_9 з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 5964,48 грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою провину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, та пояснив, що за наведених у обвинувальному акті обставин він зірвав у потерпілої з шиї золотий ланцюжок. Це сталося на вул.. Громова у м. Костянтинівка, приблизно о 9.30 годині. Ланцюжок він того ж дня здав у ломбард, отримавши за нього гроші, які витратив на власні потреби. Пізніше, після його затримання він розповів усе це працівникам міліції і ланцюжок повернули потерпілій.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом обвинуваченому ОСОБА_9 роз`яснено, що в цьому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 186 ч. 2 КК України, тому що він умисно, відкрито, будучі неодноразово судимим за скоєння корисних злочинів, судимість за які не погашена - тобто повторно, викрав чуже майно (грабіж).
Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому порядку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не стоїть, перебуває на обліку у лікаря фтизіатра із діагнозом туберкульоз, до адміністративної відповідальності не притягувався, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, повне визнання своєї вини, сприяння у розслідуванні злочину. Крім того, суд враховує позицію потерпілої ОСОБА_10 яка претензій до обвинуваченого ОСОБА_9 не має.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_9 04.03.2015 р. був засуджений вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки, і вироком Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року цей вирок скасовано в частині призначення покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, то при призначенні йому остаточного покарання слід керуватись правилами ст. 71 КК України.
З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання що його виправлення, у силу скоєного, неможливе без ізоляції від суспільства, і вважаючи що дана міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Враховуючи обраний судом вид покарання обвинуваченому, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити без змін раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Судових витрат немає.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України:
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 ч.1 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року за ст. 185 ч. 3 КК України, у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі, та остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_9 до набуття цим вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою у Артемівському слідчому ізоляторі Донецької області.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту затримання з 20 червня 2015 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в ред. ЗУ від 26.11.2015 року) строк тримання під вартою ОСОБА_9 з 20 червня 2015 року по день набрання вироком законної сили зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Речові докази:
- золотий ланцюжок 585 проби вагою 7,60 г, який переданий під розписку потерпілій ОСОБА_10 , - закріпити за нею за належністю;
Копія вироку після його проголошення негайно вручається обвинуваченим та прокурору.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з його проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Суддя