Справа № 676/5936/15-к
Провадження № 1-кп/676/51/16
ч.3 ст. 153 КК України
УХВАЛА
Іменем України
19 липня 2016 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , законного представника потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , секретарів судового засідання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, непрацюючого, в силу ст.89 КК України не судимого, якому інкриміновано вчинення суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.3ст.153 КК України -

встановив:
ОСОБА_9 , будучи неосудним, тобто не усвідомлюючи свої дії та не будучи здатним керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, 16 травня 2015 року о 21 год. 16 хв. в м.Кам`янець-Подільському, на перехресті вул.Привокзальної та вул. Данила Гальцького (що переходить у вул.Вокзальну), з погрозою застосування фізичного насильства до малолітньої ОСОБА_10 2005 р.н.., вчинив посягання на статеву свободу, статеву недоторканість, моральний розвиток потерпілої. Зокрема, за вказаних обставин, з метою вчинення розпусних дій сексуального характеру, здатних викликати фізичне та моральне розбещення потерпілої, ОСОБА_9 підійшов до малолітньої ОСОБА_10 ззаду, закрив однією рукою їй рот, а іншою обхопив за тулуб, таким чином позбавивши ОСОБА_10 можливості втекти, при цьому наказав останній мовчати та пригрозив, що у випадку вчинення опору їй буде боляче, переконавшись, що потерпіла не чинить опору, забрав руку від рота та просунувши між ногами ОСОБА_10 , підніс потерпілу і поніс на руках у чагарники біля колій на залізничний міст, де з метою задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, засунув свою руку в труси ОСОБА_10 та почав торкатися її статевих органів, намагаючись викликати статеве збудження. Не викликавши статевого збудження у малолітньої ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , переслідуючи мету задоволення сексуальних потреб, застосовуючи фізичне насильство, яке виразилося у тому, що ОСОБА_9 схопив ззаду малолітню ОСОБА_10 за волосся, утримуючи її голову, таким чином спричинив останній фізичного болю та силоміць, всупереч її волі, вступив з малолітньою ОСОБА_10 в статевий акт неприроднім способом шляхом орогенітального контакту.

ОСОБА_9 вину у суді заперечив, проте, його свідчення суд не бере до уваги, оскільки ОСОБА_9 згідно висновку судово-психіатричної експертизи, в силу психічної хвороби не міг правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати адекватні свідчення про них, відповідати на запитання. Психічне захворювання ОСОБА_9 перешкоджало проведенню процесуальних дій за його участю та участю його у судовому засіданні, а тому суд, відповідно до ч.2 ст.506 КПК України, проводив подальший судовий розгляд у його відсутності.

Незважаючи на заперечення сторони захисту, докази сторони обвинувачення доводять, що суспільно небезпечне діяння вчинив саме ОСОБА_9 .

Так, малолітня ОСОБА_10 у присутності законного представника ОСОБА_5 (матері), педагога ОСОБА_11 (класного керівника з 2011року) та психолога ОСОБА_12 у суді категорично і послідовно стверджувала, що 16 травня 2015 року після 21 год. поверталась додому, неподалік перехрестя вул. Привокзальної і Данила Галицького (Вокзальної), вона побачила ОСОБА_9 , якого пізніше у міліції впізнала. ОСОБА_9 був одітий у темний одяг,вона пройшла повз нього, тоді він став іти у слід. Під залізничним мостом, ОСОБА_9 закрив рота, схопив її, пригрозив та насильно взяв і поніс в кущі сходами, які ведуть на залізничний міст і колії. Коли він її ніс, вона детально розглянула його обличчя, а на руках вона бачила у ОСОБА_13 наколку, від нього було чути дуже димом цигарок. За спиною ОСОБА_13 мав рюкзак. Вона налякалась і просила відпустити її, проте, ОСОБА_9 не реагував. У кущах він розвернув її обличчям до себе, і засунув руку в труси і торкався її статевих органів. Далі, ОСОБА_9 розстібнув свої штани і задовольнив статеву пристрасть неприроднім способом, шляхом орогенітального контакту. В цей час до неї телефонувала мати і ОСОБА_9 наказав відповісти, що все з нею добре. Його обличчя вона добре запам`ятала, воно, як «перед очима». Далі, вона вирвалась від нього і втекла сходами на дорогу. На місці події вона загубила обруч і сумочку, яку пізніше відшукав слідчий. Під мостом вона побачила молодих людей і брата, який завіз її додому, де розповіла все матері. Під час досудового розслідування, на наступний день у неділю вона з художником і працівниками міліції склали фоторобот, а коли затримали підозрюваного, вона у міліції впізнала ОСОБА_9 серед пред`явлених їй чотирьох чоловіків по рисах обличчя, по голосу і по тату на руці, яку вона розгледіла під час насильницьких дій.

Педагог ОСОБА_11 , яка є класним керівником малолітньої і спілкується з нею з 2011року, стверджувала у суді, що свідченням малолітньої слід довіряти, оскільки ОСОБА_10 є достатньо розвинутою дівчинкою, вона розуміє обставини інкримінованих дій, логічно, правдиво і однаково (незалежно від часу) дає свідчення про них, розуміє наслідки. ОСОБА_11 запевнила суд, що дитина дає вірні свідчення, у неї дуже розвинена візуальна пам`ять, на досудовому слідстві при впізнанні дитині ніхто не підказував, при цьому, малолітня відразу і впевнено впізнала ОСОБА_9 . Одночасно, слідчий спитав у ОСОБА_9 , на що той зухвало відповів, зізнавшись при всіх у вчиненому, при цьому ОСОБА_9 називав не своє прізвище. Педагог запевнила, що малолітня ОСОБА_10 не здатна обманювати і їй не характерні такі риси як самонавіювання чи перебільшення. ОСОБА_11 підтвердила в суді, що приймала участь у слідчих діях на досудовому слідстві, де дитина також категорично, прямо і відразу впізнала і вказувала на ОСОБА_13 , як на особу, котра скоїла суспільно небезпечне діяння.

Психолог ОСОБА_12 повідомив у суді, що він після вчинення щодо потерпілої насильства, надавав їй допомогу для відновлення психічного здоров`я малолітньої. При цьому, психолог стверджував, що був на допитах і інших слідчих діях з малолітньою, вважає, що ОСОБА_10 не обманює, вона прямо і категорично вказує на ОСОБА_9 , як на особу, яка вчинила щодо неї сексуальне насильство.

Про відмінну візуальну пам`ять малолітньої підтвердила у суді і її законний представник - ОСОБА_5 , мати потерпілої. Вона стверджувала, що не сумнівається у свідченнях доньки, а тому вона переконана, що насильство вчинив ОСОБА_9 .

Допитаний у суді свідок ОСОБА_14 повідомив, що він є художником, працює викладачем у художній школі, має навики малювання фотопортрету зі слів особи, неодноразово допомагав слідчим органам малювати фотороботи злочинців. На наступний день після зґвалтування був залучений працівниками міліції для складання фотороботу. У приміщенні міліції на другому поверсі він з малолітньою ОСОБА_10 , її матір`ю та іншими учасниками, зі слів дитини малював обличчя злочинця. При цьому, як стверджував свідок ОСОБА_14 , малолітня потерпіла дуже чітко пам`ятала всі риси обличчя ґвалтівника, повідомляла особливі прикмети, при ньому вона розповідала обставини суспільно небезпечних дій. У суді свідок підтвердив що фоторобот а.с.30 і 89 т.1 намальовані ним спільно з малолітньою потерпілою.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у суді підтвердили, що були понятими і бачили, як малолітня ОСОБА_10 впізнала черевики, які пред`являв слідчий у кількості не менше чотирьох пар.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у суді підтвердили, що були запрошені працівниками міліції як поняті. Вони стверджували, що у їх присутності малолітня ОСОБА_10 категорично і відразу впізнала ОСОБА_9 .

Дослідчжені у суді протоколи слідчих дій, речові докази підтверджують причетність ОСОБА_9 до вчиненого злочину.

Так, згідно протоколу огляду місця події від 16 травня 2015 року слідчими органами зафіксовано місце вчинення суспільно небезпечних дій в м.Кам`янець-Подільському, біля перехрестя вул.Привокзальної та вул. Данила Гальцького, що переходить у вул.Вокзальну. Так, за 10м. від краю проїжджої частини від в`їзду на територію складу було відшукано сумочку потерпілої ОСОБА_10 . Окрім цього, неподалік колії, до якої ведуть бетонні східці у зелених чагарниках слідчими зафіксовано сліди зім`ятої трави, тобто безпосереднє місце насильницьких дій (т.1 а.с. 13). Додатковим оглядом, на місці злочину відшукано обруч потерпілої (т1.а.с.17-21). Інші відшукані речі на місці події (пачка від чіпсів, пляшка від пива, записка з телефоном не мають значення у справі, і суд їх не бере до уваги, оскільки ними не підтверджуються і не спростовуються обставини справи (т.1 а.с. 176).

Протоколом обшуку від 6 червня 2015 року, зафіксовано факт вилучення одягу у житлі ОСОБА_9 , зокрема слідчими органами вилучено чотири пари чоловічого взуття, штани, шапку чорного кольору та рюкзак (т.1 а.с. 212-213). Серед пред`явлених для впізнання чотирьох пар взуття малолітня ОСОБА_10 впізнала черевики ОСОБА_9 , які були вилучені у його житлі і стверджувала, що саме у цьому взутті був взутий ОСОБА_9 під час насильства. Протоколом зафіксовано факт впізнання взуття (т.2а.с.5-6).

Згідно висновку есперта № 843 від 26 серпня 2015 року, на зовнішній поверхні штанів ОСОБА_9 виявлено і вилучено двадцять сім волокон нашарувань, в числі яких виявлено: п`ять волокон бавовни червоного кольору, які мають спільні родові ознаки (природа, колір, та його відтінок, хімічний клас барвника азобарвник), а також спільну групову ознаку однакова хроматографічна рухливість барвників з відповідними волокнами, які входять до складу за волокном штанів ОСОБА_10 . За результатами дослідження сукупності ідентифікаційних ознак свідчать, що порівнювані волокна, зазначені вище, мають спільну групову належність ; вісім волокон бавовни білого кольору мають збіжні морфологічні ознаки (природа, колір та його відтінок) з відповідними волокнами, які входять до складу сорочки і штанів ОСОБА_10 (т.2а.с.117-123). Отже, у суду є достатньо підстав вважати, що одяг ОСОБА_9 та одяг ОСОБА_10 мали контакт до їх вилучення, а тому, цей факт прямо доводить причетність ОСОБА_9 до насильницьких дій.

Судом встановлено, що фоторобот злочинця складений свідком ОСОБА_14 зі слів малолітньої ОСОБА_10 має достатньо багато ознак характерних рисам обличчя ОСОБА_9 (т.1 а.с. 30, 88, 218, 224).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 6 червня 2015 року зафіксовано факт впізнання ОСОБА_9 , якого серед чотирьох осіб, малолітня ОСОБА_10 відразу впізнала ОСОБА_9 , як особу яка її згвалтувала прямо вказавши на нього (т.1а.с. 215-218).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 514 від 26 серпня 2015 року малолітня потерпіла ОСОБА_10 будь-яким психічним захворюванням не страджала, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними при вчиненні відносно неї інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення. Потерпіла ОСОБА_10 відхилення у психічному розвитку не має. Психічний стан потерпілої ОСОБА_10 дозволяв їй розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій. У ОСОБА_10 виявлено такі індивідуально-психологічні особливості : емоційність, подільчивість, екстравертованість, комунікабельність, товариськість. У потерпілої ОСОБА_10 не має таких психологічних особливостей, які суттєво вплинули на характер її дій та поведінку стосовно вчинюваних неї розпусних дій зі сторони підозрюваного ОСОБА_9 . До психологічних особистісних якостей можна віднести довірливість, відкритість, безпосередність, екстравертованість, активність. Потерпіла ОСОБА_10 не має індивідуально- психологічних особливостей, що суттєво вплинули на характер її показань у провадженні. Ситуація, що досліджується у проваджені є психотравмуючою для потерпілої ОСОБА_10 . Потерпіла ОСОБА_10 з урахуванням її емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку, здатна правильно сприймати обставини, що мають значення у проваджені і давати про них відповідні показання. Потерпіла ОСОБА_10 не схильна до фантазування та навіювання, перекручування фактів об`єктивної дійсності та може вірно сприймати факти об`єктивної дійсності (т.2а.с.108-111).

Такі висновки експерта свідчать про правдивість свідчень малолітньої ОСОБА_10 , яка впізнала ОСОБА_9 та прямо вказує на нього як на особу яка скоїла суспільно-небезпечні дії .

Оглянуті у суді речові докази, свідчать, що малолітня ОСОБА_10 вірно описувала ознаки одягу і взуття ОСОБА_9 . У судовому засіданні законний представник стверджувала, що її донька впізнала взуття на якому є напис 283806 з 42 розміром. У суді вказані черевики оглянуті і суд переконався, що це взуття має вказаний напис і за розміром («42») його міг носити ОСОБА_13 . При цьому, на досудовому слідстві малолітня ОСОБА_10 впізнала черевики і стверджувала, що саме у цьому взутті був взутий ОСОБА_9 під час насильства (т.2а.с.5-6). З протоколу освідування вбачається, що у арештованого ОСОБА_9 розмір стопи відповідає 42 розміру (т.3а.с.63-65). Отже, зважаючи на переконливі свідчення потерпілої та дані протоколу освідування, інші наведені докази суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 вчинив щодо малолітньої суспільно-небезпечні дії інкриміновані йому, при цьому був на місці злочину взутий у взуття, яке в суді представив прокурор як речовий доказ. Суд не бере до уваги свідчення ОСОБА_19 , рідного брата, який повідомив, що впізнані черевики належать йому, оскільки цей свідок заінтересований у розгляді справи на користь його близького родича. До того ж, свідчення цього свідка є нелогічними, оскільки він повідомив, що носить взуття 40-41 розміру, а впізнані черевики є 42 розміру, тобто розміру ноги ув`язненого ОСОБА_9 . Одночасно свідчення ОСОБА_19 не спростовують переконливих показань малолітньої потерпілої, оскільки вони не виключають, що у час вчинення злочину ОСОБА_9 міг користуватись взуттям (42 розміру) своїх близьких.

Суд вважає недопустимим докази зафіксовані у протоколі і додатках - звукозаписах розмов ОСОБА_9 у камері ІТТ, які виконані в ході проведення оперативно-розшукових дії (т.2 а.с. 92-99), оскільки згідно висновку судової психіатричної експертизи, ОСОБА_9 на час досудового розслідування та судового розгляду ( червень 2015-квітень 2016 р.р.) виявляв шизофренію, параноїдну форму, безперервний тип перебігу, зі стабільним дефектом. З урахуванням його психічного захворювання, психологічного стану, він не міг правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, та давати свідчення про них, відповідати на запитання та давати адекватні показання. Психічне захворювання ОСОБА_9 у зазначений період перешкоджало проведенню процесуальних дій за його участю (т.3а.с.183-186).

Суд не бере до уваги висновки експертизи № 293 від 4 червня 2015 року, під час якої будь-яких тілесних ушкоджень у дитини ОСОБА_10 на момент проведення судово-медичної експертизи не виявлено, та при мікроскопічному дослідженні марлевого тампона (об`єкт № 1) з вмістом ротової порожними дитини ОСОБА_10 сперматозоїдів не виявлено (т.1 а.с.24). Встановлено, що ексертиза проводилась через певний проміжок часу, після того, як неповнолітня користувалась засобами гігієни. Одночасно, такий висновок не спростовує факту вчинення насильницьких дій щодо малолітньої та не спростовує її свідчень і інших доказів.

Свідчення свідків захисту не спростовують здобутих у суді доказів про вчинення суспільно небезпечних дій ОСОБА_9 .

Так, свідок захисту ОСОБА_20 у суді не спростувала свідчень малолітньої та інших доказів у справі. Її свідчення про те, що після затримання ОСОБА_9 вона бачила у маршрутному таксі особу подібну до фотороботу не є категоричними. Такі свідчення не спростовують добутих у справі доказів. Водночас суд враховує, що свідок ОСОБА_20 , могла бути заінтересована у розгляді справи на користь затриманого, оскільки працює помічником адвоката ОСОБА_21 , який після затримання ОСОБА_9 надавав йому правову допомогу. Цей свідок з`явилась до правоохоронних органів 11 червня 2015 року для дачі свідчень про особу схожу на ґвалтівника (т.2 а.с.13), тобто, через п`ять днів після залучення адвоката ОСОБА_21 для захисту затриманого ОСОБА_9 .

Свідчення свідка ОСОБА_22 жодним чином не стосують обставин справи, її свідчення про те, що у травні 2015 року, невідома особа на велосипеді напала на неї і хотіла пограбувати не стосуються обставин справи і не спростовують вини ОСОБА_9 .

Свідчення свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 про те, що вони бачили на автовокзалі підозрілого чоловіка, який поводив себе дивно, не спростовують і не підтверджують обставин справи, оскільки цей чоловік не був ОСОБА_9 .

Свідку ОСОБА_25 жодних обставин справи не відомо, обставин справи він не підтвердив і не спростував.

Свідчення ОСОБА_26 , яка є матір`ю ОСОБА_9 про те, що 6 червня 2015 року, о 15 год. затримали її сина і вона відразу попередила слідчого про психічне захворювання ОСОБА_9 не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки будь-яких офіційних заяв до правоохоронних органів вона не робила, протоколів слідчих дій з ОСОБА_9 о 15 год у матеріалах справи немає, перша слідча дія з ОСОБА_9 була проведена о 18 год.35 хв. (протокол впізнання). Отже, такі свідчення ОСОБА_26 є голослівними не підтверджені жодним належним доказом. Її свідчення про те, що вилучене у житлі взуття не належить ОСОБА_9 , а належить іншому сину ОСОБА_27 , не спростовують ту обставину, що ОСОБА_28 міг бути взутий у взуття брата. Аналогічно, свідчення свідка ОСОБА_19 , рідного брата, не спростовують інкримінованих ОСОБА_9 обставин та факту впізнання малолітньою взуття. При цьому, в чому був одітий і взутий ОСОБА_9 та чи носив рюкзак в день вчинення суспільно-небезпечних дій, свідок не міг знати, оскільки виїхав з м.Кам`янець-Подільського до іншої області для несення прикордонної служби. Його свічення про те, що впізнані потерпілою черевики належать йому і мають 41 розмір не відповідає написам на речовому доказі - черевиках, які оглянутий в суді (т.2а.с.126). Свідчення цього свідка спростовані об`єктивними речовими доказами оглянутими у суді. Суд не бере до уваги свідчення рідних, оскільки свідок ОСОБА_26 та ОСОБА_19 заінтересовані у розгляді справи на користь їх родича.

Не підтвердилась у суді і версія захисту про вчинення злочину іншою психічно хворою особою. Так, допитаний з адвокатом свідок ОСОБА_29 у суді стверджував, що хворіє на психічне захворювання, проте, будь-яку участь у інкримінованих ОСОБА_9 подіях не брав і про зґвалтування йому відомо лише по чутках, які поширювались містом. Малолітню ОСОБА_10 він не бачив і не знайомий.

Доводи захисника про те, що у ОСОБА_9 після затримання були виявлені тілесні ушкодження (т.1а.с.241) не можуть впливати на суть рішення, оскільки зізнавальних свідчень та доказів проти себе ОСОБА_9 не давав. Обставини отримання тілесних ушкоджень ув`язненим є предметом окремої перевірки органів прокуратури та не входять в межі судового розгляду.

Твердження захисту про порушення правил проведення впізнання і обшуку є голослівними. Належними і допустимими доказами суд вважає представлені прокурором у суді протокол впізнання ОСОБА_9 та протокол обшуку його житла. Цими доказами суд обґрунтовує вину ОСОБА_9 . Доводи захисту про порушення права ОСОБА_9 на захист під час впізнання і обшуку не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, а також щодо осіб, які внаслідок психічних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад (ст.52КПК України). Згідно ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Впізнання ОСОБА_9 проводилось о 18год. 35хв. 6 червня 2015 року, а довідку про психічну хворобу слідчий офіційно отримав лише через два дні, тобто 8 червня 2015 року (т.1а.с.227). Статус підозрюваного ОСОБА_9 на момент пред`явлення його для впізнання не набув, оскільки був затриманий о 21 год.50 хв. 6 червня 2015 року , тобто після того, як малолітня ОСОБА_10 прямо вказала на нього як на особу, яка скоїла насильницькі дії (т.1а.с.220), а підозра йому була пред`явлена лише 7 червня 2015 року (т.1а.с.238). Таким, чином, на момент пред`явлення ОСОБА_9 для впізнання він не мав статусу підозрюваного, тому участь захисника у цій слідчій дії не була обов`язковою. Аналогічно, на час початку обшуку житла, ОСОБА_9 не був підозрюваним, до того ж, за законом, участь захисника під час обшуку житла не є обов`язковою. Таким чином суд вважає, що вказані слідчі дії проведені з дотриманням вимог ст.ст.223,228, 231, 233,234 КПК України, а тому доказами здобутими у ході їх проведення обґрунтовує вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння.

Доводи захисту про те, що слідчі органи невірно встановили власника і жильців житла, де проводили обшук є невірними, оскільки факт проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , ніким не оспорюється, а згідно довідки житлово-комунальної організації КП «Господар», ця обставина підтверджується документально, в тому числі й записами про реєстрацію у паспорті ОСОБА_9 (т.1а.с. 224, 231). Факт проживання ОСОБА_9 за вказаною адресою підтвердили у суді і його рідні - мати і брат.

Отже, наведені вище докази сторони обвинувачення доводять, що суспільно небезпечні дії ОСОБА_9 містять ознаки умисних суспільно небезпечних дій, які виразились у задоволені статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства та погрозами його застосування, вчинені щодо малолітньої, тобто містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.3ст.153 КК України.

Водночас, згідно висновків судово-психіатричних експертиз № 431 від 15 липня 2015 року та № 253 від 4 травня 2016 року ОСОБА_9 у період часу вчинення кримінального правопорушення, в період досудового розслідування і судового розгляду виявляв шизофренію, параноїдну форму, безперервний тип перебігу, зі стабільним дефектом, внаслідок чого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, передбачати їх наслідки. ОСОБА_9 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні із суворим режимом нагляду. З урахуванням його психічного захворювання, психологічного стану, він не міг правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати свідчення про них, відповідати на запитання та давати адекватні показання. Психічне захворювання ОСОБА_9 у зазначений період перешкоджало проведенню процесуальних дій за його участю та участю його у судовому засіданні ( т.2 а.с.49-51, т.3 а.с.183-186).

З врахуванням викладеного суд вважає ОСОБА_9 неосудним.

Згідно ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно-небезпечного діяння перебувала в стані неосудності, тобто, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру. Згідно вимог ст.ст.93,94 КК України та ст.503 КПК України до особи застосовуються примусові заходи медичного характеру, якщо суспільно-небезпечне діяння вчинено в стані неосудності.

Прокурор направив до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 , довів факт вчинення ним суспільно небезпечних дій і підтримав клопотання у судовому засіданні.
Законний представник ОСОБА_5 та представник (адвокат) ОСОБА_6 також вважали, що ОСОБА_9 потребує примусового лікування.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні наполягав на закритті кримінального провадження щодо ОСОБА_9 вважав, що доказів вчинення ОСОБА_9 , суспільно-небезпечних дій у прокурора немає.

Провівши судове слідство, дослідивши матеріали кримінального провадження, висновки експертиз, заслухавши думку учасників, суд приходить до висновку, що відносно ОСОБА_9 слід застосувати примусові заходи медичного характеру в психіатричній лікарні з суворим режимом нагляду.

Встановлено, що ОСОБА_9 , який хворів і хворіє на хронічне психічне захворювання, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто, на момент вчинення інкримінованих дій був неосудним, 16 травня 2015 року о 21 год. 16 хв. в м.Кам`янець-Подільському, на перехресті вул.Привокзальної та вул.Данила Гальцького (що переходить у вул.Вокзальну), вчинив суспільно небезпечні дії, які виразились у задоволені статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства та погрозами його застосування, вчинені щодо малолітньої ОСОБА_10 , тобто вчинив дії, які містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.3ст.153 КК України.
Поведінка ОСОБА_9 в момент вчинення кримінального правопорушення і після нього була неадекватною, ОСОБА_9 в силу психічного стану є небезпечний для себе і інших осіб, спричинення іншої істотної шкоди такою людиною є високо ймовірне, а тому щодо ОСОБА_9 слід застосувати примусові заходи медичного характеру. У ОСОБА_9 наявні облігатні симптоми ендогенного психічного захворювання, а саме: втрата єдності психічних процесів, дисоціація психічних функцій, порушення мислення, зниження енергетичного потенціалу, згасання емоцій, апатичність, гіперболючість, специфічні зміни особистості особливого типу, наявні психотичні включення у вигляді слухових псевдогалюцинацій та маячних ідей, порушення мислення, недостатність критики, замкненість. Суд, при визначенні виду міри медичного характеру, враховує характер душевного захворювання, рекомендації експертів про тип лікувального закладу та тяжкість вчиненого суспільно-небезпечного діяння, з урахуванням ступеня небезпеки психічно хворого для себе та інших осіб. ОСОБА_9 за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Таким чином, суспільно небезпечне діяння мало місце, його вчинив ОСОБА_9 , який перебував у стані неосудності, до нього слід застосовувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації його до психіатричної лікарні із суворим наглядом.

З цих підстав доводи захисту про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 не ґрунтуються на вимогах ст.94 КК України, матеріалах справи та висновку судово-психіатричної експертизи.

Речові докази: конверти з волокнами слід зберігати при справі (т.2а.с.124,125), взуття (чотири пари черевик), рюкзак і одяг ОСОБА_9 (чоловічі штани, шапка) слід повернути ОСОБА_26 , а сумочку, обруч та одяг потерпілої ОСОБА_10 (куртку, сорочку, штани, плавки) слід повернути законному представнику (т.2а.с.126-128).

З метою забезпечення виконання ухвали суду ОСОБА_9 слід обрати запобіжний захід у виді тримання у психіатричному закладі до набрання ухвалою законної сили.

Керуючись ст.ст.503-516 КПК України, ст. 94 КК України, ст.ст.13, 19 Закону України Про психіатричну допомогу, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора задоволити.

Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації його до психіатричної лікарні із суворим наглядом .

До набрання ухвалою законної сили, обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання у психіатричному закладі.

Речові докази : 1) конверти з волокнами - зберігати при справі; 2) взуття чоловіче (чотири пари черевик), рюкзак і одяг ОСОБА_9 (чоловічі штани, шапка) - повернути ОСОБА_26 ; 3) сумочку, обруч та одяг потерпілої ОСОБА_10 (куртку, сорочку, штани, плавки) - повернути законному представнику ОСОБА_5 .

Копію ухвали направити на виконання до медичної установи та негайно вручити прокурору, захиснику, законному представнику, представнику та ОСОБА_9 .

Ухвала може бути оскаржена через суд, який її ухвалив, до апеляційного суду Хмельницької області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Кам"янець-Подільського
міськрайонного суду ОСОБА_1