Провадження №1-кп/761/240/2016
В И Р О К
Іменем України
29 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 141 001 000 006 51, у якому

гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, який має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не засуджувався,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

у с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив злочин проти здоров`я особи за таких обставин.

ОСОБА_10 09.12.2013, приблизно о 12.50 год., перебуваючи в офісі своєї колишньої дружини приватного нотаріуса ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 , діючи з мотивів неприязних стосунків з останньою, завдав удар правою рукою у ліву щелепу ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений своєї вини не визнав, категорично заперечував вищезазначені обставини, просив ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.

Суду обвинувачений пояснив, що 09.12.2013 він прибув до офісу ОСОБА_9 , щоб домовитися про можливість відсвяткувати новорічні свята разом з їхніми спільними дітьми, які проживають з потерпілою. Під час розмови повідомив ОСОБА_9 , що, за його інформацією, проти чоловіка ОСОБА_9 порушена кримінальна справа за шахрайство. У відповідь ОСОБА_9 зазначила, що будь-яку людину можна обмовити. На підтвердження своїх слів вона дала вказівку своїй колишній помічниці ОСОБА_13 , яка перебувала в офісі, викликати міліцію, посилаючись на те, що ОСОБА_10 , нібито, побив ОСОБА_9 . Після цього між ними відбулася сварка, що супроводжувалася нецензурною лайкою. Через деякий час, не дочекавшись приїзду міліції, він залишив офіс. Факт того, що під час конфлікту ОСОБА_13 встала між ним та ОСОБА_9 не заперечував, однак причини такої поведінки ОСОБА_13 пояснити не зміг.

Обвинувачений стверджував, що ніяких тілесних ушкоджень потерпілій не спричиняв. Кримінальне провадження щодо нього ініційовано потерпілою з метою позбавлення його батьківських прав, а також для здійснення тиску під час вирішення питань майнового характеру, пов`язаних з розірванням шлюбу.

Показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 просив дати критичної оцінки. Зокрема, ОСОБА_13 , на його думку, не могла бачити події, що відбувалися у кабінеті ОСОБА_9 , оскільки перебувала у коридорі, а доступний для її огляду сектор не дозволяв спостерігати за тим, що відбувається у кабінеті. Крім того, розташування меблів у кабінеті не дозволяло йому завдати удар потерпілій.

Місце, де на момент конфлікту перебувала ОСОБА_14 , розташоване на значній відстані від кабінету нотаріуса, що перешкоджало вказаному свідку візуально сприйняти дії присутніх у названому приміщенні осіб.

Обвинувачений просив визнати недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи від 12.03.2014 № 244/Е щодо характеру та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої з огляду на те, що даний висновок ґрунтується на висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 10.12.2013 № 2260/ж ОСОБА_15 , однак потерпіла, на переконання ОСОБА_10 , судово-медичного обстеження 10.12.2013 не проходила, отже висновок спеціаліста є сфальсифікованим.

Суд, надає критичної оцінки показанням обвинуваченого, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої та свідків, сукупністю інших, досліджених судом доказів. Крім того, суд враховує, що обвинувачений, перебуваючи не в отворі дверей кабінету ОСОБА_9 , будучи повернутим до неповно прикритих дверей правим боком, не міг бачити місце розташування в коридорі свідка ОСОБА_13 , тобто його твердження в цій частині не ґрунтуються на фактичних обставинах.

Потерпіла ОСОБА_9 суду повідомила, що у зазначених у даному вироку день та час до її офісу приватного нотаріуса прибув її колишній чоловік ОСОБА_10 . Вона на той момент перебувала у своєму кабінеті разом з ОСОБА_13 своїм попереднім помічником. ОСОБА_10 відразу повів себе агресивно, почав вимагати від неї забезпечити йому зустріч з дітьми. ОСОБА_13 залишила кабінет, однак перебувала в коридорі неподалік від дверей. Після того, як потерпіла повідомила ОСОБА_10 про небажання дітей бачитися з ним та про свою вагітність, той вдарив її кулаком правої руки у ліву щелепу, внаслідок чого вона, відступивши назад, обперлась на спинку крісла, що стояло позаду неї. ОСОБА_13 , побачивши те, що відбувається, зайшла до кабінету, допомогла їй підвестися та, зупиняючи агресію ОСОБА_10 , встала між ними. Обвинувачений продовжував погрожувати застосуванням до ОСОБА_9 фізичного насильства, у зв`язку з цим вона попросила свого секретаря ОСОБА_14 викликати міліцію. Після зазначених подій ОСОБА_10 пішов з офісу. Вона також не дочекалась прибуття міліції, оскільки була вимушена відправитися на раніше заплановану зустріч.

У подальшому - 13.12.2013 вона подала заяву до райвідділу міліції, однак 25.01.2014 від дільничного інспектора дізналася, що, оскільки ОСОБА_10 є достойною людиною, заява не зареєстрована, будь-яких заходів по ній не вжито. Дані обставини змусили її повторно звернулась до міліції з заявою про вчинене кримінальне правопорушення. Наступного дня після конфлікту з ОСОБА_10 вона звернулась до бюро судово-медичної експертизи, де пройшла відповідний огляд.

Спростовуючи доводи обвинуваченого, ОСОБА_9 зазначила, що будь-яких намірів позбавляти ОСОБА_10 батьківських прав вона не мала, жодних, юридично значимих для цього дій не вчиняла.

Щодо покарання обвинуваченого потерпіла покладалася на рішення суду.

Свідок ОСОБА_13 як в цілому, так і в окремих деталях підтвердила показання потерпілої, пояснивши, що з ОСОБА_9 її пов`язують товариські стосунки. Коли в один з днів грудня 2013 року вона перебувала у ОСОБА_9 , до кабінету останньої зненацька увірвався агресивно налаштований обвинувачений. Оскільки розмова між ним та ОСОБА_9 стосувалася особистих речей - їхніх дітей, нинішнього чоловіка ОСОБА_9 , свідок з кабінету вийшла. Однак, враховуючи емоційний стан ОСОБА_10 , вона вирішила перебувати неподалік від дверей кабінету, які залишались відчиненими. У поле її зору потрапляла права частина тіла обвинуваченого - його плече та рука. Вона чітко бачила, як ОСОБА_10 своєю правою рукою вдарив потерпілу у ліву частину обличчя, від чого потерпіла впала на крісло. Після цього ОСОБА_13 зайшла до кабінету, допомогла підвестись ОСОБА_9 , яка спиралась на спинку офісного кресла, та з метою перешкодити подальшим діям обвинуваченого, встала між конфліктуючими. Свідок просила ОСОБА_10 покинути офіс, а ОСОБА_14 сказала викликати міліцію. На обличчі ОСОБА_9 вона бачила припухлість та почервоніння.

Показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_14 , яка повідомила суду, що під час наведених у даному вироку обставин вона бачила, що після того, як до кабінету потерпілої увійшов ОСОБА_10 , ОСОБА_13 звідти вийшла, однак залишалася біля дверей. Потім ОСОБА_13 покликала її та повідомила, що відбувається сварка. Свідок безпосередньо чула нецензурну лайку ОСОБА_10 , гуркіт меблів. Коли вона викликала міліцію, ОСОБА_10 залишив приміщення нотаріальної контори. Зайшовши до кабінету ОСОБА_9 , від останньої вона дізналася, що її вдарив ОСОБА_10 . Крім того свідок бачила, що потерпіла була дуже схвильована, трималася за ліву щелепу, на вказаному місці було почервоніння.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілої та свідків, які є логічними та послідовними, узгоджуються між собою.

Суд, перевіряючи показання вказаних осіб на достовірність, дійшов висновку, що вони підтверджуються іншими доказами - проведеними під час судового розгляду слідчими експериментами за участю як потерпілої та свідка ОСОБА_13 , так і обвинуваченого, а також висновком проведеної з урахуванням результатів слідчих експериментів судової експертизи.

Так, згідно з висновком судово-медичної (комісійної) експертизи від 26.02.2016 № 289-2015/о щодо можливості спричинення ушкодження ОСОБА_9 в обстановці, яка зафіксована при проведенні слідчих експериментів, не вбачається наявності перешкод для ударної дії тупого предмету з утворенням синця в лівій нижньощелепній ділянці ОСОБА_9 , при цьому виключена можливість утворення даного ушкодження внаслідок удару при боковому замаху.

Матеріалами слідчих експериментів, висновком вищевказаної експертизи спростовуються заперечення обвинуваченого про неможливість через розташування меблів завдати удар правою рукою.

Згідно з висновком від 12.03.2014 № 244/Е судово-медичного експерта ОСОБА_16 у потерпілої ОСОБА_9 зафіксований синець у лівій нижньощелепній ділянці. Дане тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження та утворилося від травматичної дії тупого предмета, за давністю може відповідати 09.12.2013.

Доводи обвинуваченого про те, що потерпіла не відвідувала 10.12.2013 спеціаліста в галузі судової медицини спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_15 , який підтвердив факт проведення ним 10.12.2013 огляду ОСОБА_9 .

Крім того, суд приймає до уваги, що огляд ОСОБА_9 проведений наступного дня після інкримінованих обвинуваченому подій, що не може бути випадковим збігом обставин та свідчить про фактичне відвідування потерпілою бюро судово-медичної експертизи.

Відповідно до постанови слідчого від 12.02.2014 про призначення судово-медичної експертизи для проведення дослідження експерту направлялась копія висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_15 від 10.12.2013 № 2260/ж.

Допитана судом експерт ОСОБА_16 пояснила, що в архіві Київського міського бюро СМЕ зберігається другий екземпляр вказаного висновку, який має силу оригінала, і нею під час проведення експертного дослідження використовувався саме вказаний документ.

Згідно з п.4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (затв. наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6) допускається проведення судово-медичної експертизи за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Враховуючи обставини справи, а саме тривалий проміжок часу між отриманням ОСОБА_9 тілесних ушкоджень - 09.12.2013 та призначенням слідчим відповідної експертизи 12.02.2014, проведення останньої було можливе виключно на підставі медичних документів потерпілої, що не суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства та відповідає вищевказаному наказу Міністерства охорони здоров`я України.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом висновку від 12.03.2014 № 244/Е судово-медичного експерта ОСОБА_16 .

Не впливають на висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 показання матері обвинуваченого - свідка ОСОБА_17 , яка стверджувала, що ОСОБА_10 не міг вдарити жінку. Враховуючи, що даний свідок не була очевидцем подій 09.12.2013 в офісі ОСОБА_9 , тому не має достовірної інформації про обставини вказаного кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України органом досудового розслідування кваліфіковані правильно, оскільки ОСОБА_10 спричинив потерпілій умисне легке тілесне ушкодження.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_10 раніше не засуджувався, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, є соціально-адаптованою особою.

Обставини, які відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлені.

При призначенні покарання суд у відповідності з ст.65 КК України враховує обставини скоєння злочину, характер та ступінь його суспільної небезпеки.

За сукупністю обставин вчинення злочину, його ступеню тяжкості, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що покарання у виді штрафу зможе вплинути на обвинуваченого та дозволить запобігти вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості, найсуворіше покарання за яке передбачене у виді виправних робіт.

Згідно з ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 5 ст.74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК.

Приймаючи до уваги, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_10 злочину 09.12.2013 минуло понад два роки, обвинувачений, у разі його згоди, має бути звільнений від кримінальної відповідальності, за відсутності згоди така особа звільняється від покарання.

Під час обговорення питання про застосування положень закону щодо застосування строків давності ОСОБА_10 наполягав на відсутності складу злочину та недоведеності його вини.

Дану позицію суд сприймає, як заперечення проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, що тягне прийняття рішення про звільнення його від покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати не понесені. Речові докази долучені до матеріалів судового провадження, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 49, 53, 65, ч.5 ст.74 КК України, ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
На підставі ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності ОСОБА_10 звільнити від покарання.

Речові докази - відеодиск з записом слідчого експерименту зберігати при матеріалах судового провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1