АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1942/16 Справа № 176/1838/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську, в порядку дистанційного судового провадження у режимі відеоконференції матеріали клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2016 року якою,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, засудженого:

- 22 липня 2009 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст.185, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 06 квітня 2009 року по 14 серпня 2009 року, який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії УДПтС України у Дніпропетровській області (№ 26),

відмовлено у задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від покарання.
УхвалоюЖовтоводського міського суду Дніпропетровської області, від 29 липня 2016 року, засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від покарання.
Відмовляючи ОСОБА_7 в задоволені його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання, суд першої інстанції послався на те, що останній, не підлягає умовно-достроковому звільненню від подальшого відбування покарання, оскільки відбуває покарання за особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи. До того ж, ОСОБА_7 за весь період відбування покарання мавстягнення і заохочення (13 стягнень і 8 заохочень), протягом періоду відбування покарання чередувались одне за одним (заохочення-стягнення-заохочення), та останнє заохочення застосоване майже за місяць до звернення з клопотанням, та не доводять того, що ОСОБА_7 змінився та став на шлях виправлення, а тим більше виправився.

Не погодившись із судовим рішенням міського суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2016 року та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_7 посилається на те, що ухвала міського суду є незаконною та необґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку засудженого ОСОБА_7 , якій підтримав свою апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, скасувавши ухвалу міського суду, позицію прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, та просив залишити її без задоволення, а увалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали клопотання, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про необхідність його звільнення від відбування покарання є необґрунтованими.
Судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції повно обґрунтовані усіма дослідженими під час судового провадження відомостями які характеризують особу засудженого, відомостями про заохочення та стягнення застосовані на протязі всього періоду відбування покарання, погашених та не погашених стягнень, з урахуванням тяжкості злочинів, тобто усіма відомостями, які підлягають встановленню та дослідженню для встановлення факту доведення засудженим свого виправлення, які могли б бути підставами для звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновків, що засуджений ОСОБА_7 , відповідно матеріалам особової справи засудженого, характеристики, матеріалами про стягнення та заохочення з 10 квітня 2009 року утримувався в Дніпропетровському слідчому ізоляторі. За цей час режим утримання порушував, мав 2 стягнення до вступу вироку в законну силу. Заохочень не мав, працевлаштований не був.

Крім того, в Жовтоводській виправній колонії УДПтС України у Дніпропетровській області (№ 26) на протязі часу відбування покарання 2011-2013 років мав 3 заохочення з періодичністю майже в один рік, а також 3 заохочення у 2015 році та 1 заохочення отримане за місяць перед зверненням з клопотанням про його дострокове звільнення. Однак при цьому протягом 2013-2015 років мав 10 стягнень, з яких 7 стягнень були за суттєві порушення режиму перебування в установі та за які був підданий до сурових стягнень у вигляді тримання в ДІЗО, а також з поміщенням 26 жовтня 2014 року де дільниці посиленого контролю на 6 місяців за систематичне порушення режиму утримання. Останнє суворе стягнення у вигляді 5 діб тримання в ДІЗО за вилучені заборонені речі отримав в поточному році, а саме 03 лютого 2016 року, тобто за менш ніж за 6 місяців перед зверненням до суду з клопотанням про дострокове звільнення.

До того ж, згідно передуючих характеристик перебування в Жовтоводській виправній колонії УДПтС України у Дніпропетровській області (№ 26) переважно характеризувався задовільно та негативно, при цьому тривалий час з 19 серпня 2013 року по 28 квітня 2015 року характеризувався вкрай негативно.

Станом на 26 жовтня 2014 року за передуючий період відбування покарання в установі зарекомендував себе вкрай негативно, в його особистості не відбулося позитивних змін, які свідчили про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки, потребує постійного контролю. Схильний до відродження та підтримання традицій так званої «злочинної романтики». Суспільну небезпеку свого злочину не визнає та не розкаюється. В колективі засуджених схильний до створення конфліктних ситуацій, своєю поведінкою негативно впливає на інших засуджених. За характером не стриманий, високомірний, егоістичний, скритний, хитрий, здатний до необдуманих вчинків, схильний до створення конфліктних ситуацій, свої поведінкою негативно впливає на інших засуджених, провокує непокори та протидії законним вимогам адміністрації. На заходи виховного характеру реагує не вірно, систематично ігнорує вимоги працівників адміністрації. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. Соціально-корисна активність на дуже низькому рівні.

У зв`язку з такою поведінкою з 06 листопада 2014 року перебуває на профілактичному обліку в установі як схильний до злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу установи.

З часу перебування в установі працевлаштований не був. Являвся працевлаштованим різноробочим бригади № 71 станом на 17 грудня 2015 року.

На думку судової колегії, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги останню, позитивну, характеристику ОСОБА_7 оскільки матеріали особистої справи засудженого свідчать про те, що ОСОБА_8 є злісним порушником режиму відбування покарання.

Крім того суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків, про те що наявність лише одного заохочення в поточному році від 31 травня 2016 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці під час опалювального сезону 2015-2016 років, яким було знято попереднє стягнення від 03 лютого 2016 року у вигляді 5 діб ДІЗО, яке було застосоване майже за місяць, за нетривалий строк до звернення з клопотанням та після накладеного попереднього стягнення, не утворює підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 як такому який став на шлях виправлення, так як за весь період відбування покарання наявні систематичні стягнення, що свідчить про його не бажання ставати на шлях виправлення.

Після накладання стягнення 03 лютого 2016 року мав лише одне заохочення від 31 травня 2016 року, яке є єдине після попереднього стягнення, а не два і більше, що також не доводить систематичні регулярні прояви примірної поведінки, а тим більше на протязі певного тривалого часу, та як таке не доводить стабільну примірну поведінку і те, що засуджений ОСОБА_7 після останнього стягнення, яке мало місце 03 лютого 2016 року, на цей час став на шлях виправлення і довів своє виправлення.

З цих підстав колегія суддів вважає, що доводизасудженого ОСОБА_7 про необхідність звільнення його від відбування покарання умовно-достроково з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалуЖовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2016 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді