Дата документу Справа № 332/1003/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/684/16 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №332/1003/14-к ОСОБА_1
Категорія: ст.78 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді подання судом першої інстанції, на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04 березня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мурманськ Російської Федерації, громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.04.2014р. Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді подання судом першої інстанції, просить ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання Заводського МВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області та скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 та направити останнього для відбування покарання, призначеного вироком, посилаючись на те, що ОСОБА_7 допустив порушення умов відбування покарання, а саме систематично та без поважних причин не з`являвся до КВІ для реєстрації. Крім того, ОСОБА_7 виїхав за межі України без дозволу КВІ, що потягло за собою зміну місця проживання, про що він не повідомив інспекцію, таким чином засуджений не виконав усі обов`язки, які були покладені на нього вироком. Посилання суду як на підставу відмови в задоволенні подання, на те, що в поданні відсутня прохальна частина та не містяться вимоги КВІ, є необґрунтованими, оскільки подання складено у відповідності до вимог Інструкції, а в судовому засіданні представник КВІ просив скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 та направити його для відбування покарання.

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04 березня 2016 року відмовлено в задоволенні подання Заводського MB КВІ УДПтС України в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції: прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; засуджений ОСОБА_7 заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в ухвалі, вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.04.2014р. ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

У зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_7 систематично допускав порушення умов відбування покарання, начальник Заводського MB КВІ УДПтС України в Запорізькій області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 та направлення останнього для відбування покарання, призначеного вироком.

Суд відмовив у задоволенні подання, мотивуючи тим, що після письмового попередження 04.02.2016р. ОСОБА_7 вчасно з`являвся на реєстрацію до інспекції, при цьому, в поданні і в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_7 не виконував покладені на нього судом обов`язки або систематично вчиняв правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, після письмового попередження від 04.02.2016р.

Однак з такими висновками суду колегія суддів погодитися не може.

Так, відповідно до ч.2 ст.78 КК України, суд направляє засудженого для відбування призначеного вироком покарання, якщо той не виконує покладені на нього при звільненні від відбування покарання з випробуванням обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Вивченням матеріалів провадження встановлено, що вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.04.2014р. ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої інспекції.

12.05.2014 року відносно останнього на виконання вироку суду Заводською МВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області заведено особову справу №95/2014, з якої вбачається, що засуджений 15.05.2014 року був ознайомлений з правилами і умовами відбування призначеного покарання з випробуванням та постановою про встановлення днів явки на реєстрацію.

Але під час перебування на обліку в КВІ, обов`язки, покладені за вироком суду, ОСОБА_7 виконував не належним чином, оскільки з`явився на реєстрацію тільки 11.06.2014 року та 09.07.2014 року, а з 13.08.2014 року по 13.01.2016 року не з`явився на реєстрацію 18 разів без поважної причини, у зв`язку з чим до нього неодноразово застосовувався привід, який не дав позитивний результат, оскільки за місцем проживання засуджений не перебував.

Враховуючи, що місце знаходження засудженого не було відомо, 26.02.2015 року він був оголошений в розшук.

Після затримання засудженого на території України, останній пояснив, що не з`являвся на реєстрацію в КВІ, оскільки виїжджав до Російської Федерації на заробітки і знаходився там до моменту депортації, про зміну місця проживання інспектора КВІ не повідомляв.

Твердження засудженого про те, що йому необхідно було виїхати на заробітки, оскільки потрібні були кошти на лікування матері, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять довідок про стан здоров`я його матері, такі довідки не були надані засудженим і в апеляційному суді.

Враховуючи, що засуджений систематично порушував встановлені ч.2 ст.75, ст.76, ч.2 ст.78 КК України умови звільнення його від відбування покарання з випробуванням, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді подання судом першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04 березня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні подання Заводського MB КВІ УДПтС України в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 , скасувати.

Подання Заводського MB КВІ УДПтС України в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 та направити його для відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.04.2014р. за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4