Справа № 1-КП/303/356/16
303/3621/16-К
Ряд стат звіту 55
В И Р О К
29 червня 2016 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000209 внесене до ЄРДР від 19 серпня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Свалява, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця призваного на військову службу за мобілізацією військової служби ПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,
-у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4
сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3
- захисника-адвоката ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
Угода про визнання винуватості досягнута між прокурором та обвинуваченим у присутності захисника обвинуваченого, під час досудового розслідування 07 червня 2016 року.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за таких обставин:
31.07.2014 року військовозобов`язаний ОСОБА_3 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 . 31.07.2014 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 призначено на посаду оператора-навідника. 28.08.2014 року військова частина НОМЕР_2 перейшла на умовне найменування військова частина пп НОМЕР_1 . Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного військовослужбовця захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України. Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Поряд з цим, відповідно до ст. ст. 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, встановлено, що для забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, військовослужбовців у службовий час зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). Натомість ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби. Так, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем призваним на військову службу за мобілізацією, у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, через особисту недисциплінованість, з метою ухилитися від проходження військової служби, 16.03.2015 самовільно залишив військову частину пп НОМЕР_1 та без поважних причин відсутній на військовій службі до 29.01.2016, проводячи час на власний розсуд, перебуваючи весь вказаний період за місцем проживання.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті.
Обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, щиро розкаявся.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 та військового прокурора Ужгородського гарнізону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000209 внесеному до ЄРДР 19.08.2015 року, на підставі ст. ст. 468,469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості, із зазначенням сторін, формулюванням обвинувачення та його правової кваліфікації, із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини. ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 407 КК України за вказаних обставин. Між обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 та військовим прокурором в угоді досягнута домовленість про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. Угода підписана обвинуваченим, його захисником та прокурором..
ОСОБА_3 повідомив, що йому цілком зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому, обвинувачений повідомив про добровільність своєї позиції, просить суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання.
Захисник обвинуваченого просить затвердити угоду про визнання винуватості та призначити його підзахисному узгоджене сторонами покарання.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив угоду затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Заслухавши учасників судового провадження, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні, вивчивши зміст угоди про визнання винуватості, суд встановив наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.
Згідно з положеннями п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 4 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент, після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що зміст дослідженої угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Угода про визнання винуватості, укладалася за участі захисника, відповідно до вимог ст. 52 КПК України.
Крім того, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, сторони цілком розуміють наслідки затвердження угоди судом, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.
Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, - тобто самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, який відповідно до приписів ст. 12 КК України є злочином тяжким, а відтак підпадає під дію ч.4 ст. 469 КПК України.
Узгоджена сторонами в угоді про визнання винуватості міра покарання установлена в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та з урахуванням особи обвинуваченого.
Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття, безпосередня участь в бойових діях в зоні проведення антитерористичної операції.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відсутні.
Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним в присутності захисника, повністю відповідають вимогам КПК України та КК України, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін, з врахуванням, що передбачена ч.2 ст. 50 КК України мета кримінального покарання в такому випадку буде досягнута, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись: ст.ст.314, 372, 373, 374, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000209 внесеному до ЄРДР 19.08.2016 року, укладену в присутності захисника 07 червня 2016 року.
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, призначивши йому узгоджену сторонами угоди міру покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено з підстав передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості, у відповідності до ст. 476 КПК України, потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1