АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/6188/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2438/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду м.Харкова матеріали провадження № 11-кп/790/2438/16 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м.Харкова, громадянина України, не одруженого,

не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз:

-05.09.2013 року Київським районним судом м.Харкова за ч.3 ст.185 КК

України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК

України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання

за вироком Київського районного суду м.Харкова від 15.06.2012 року

остаточно визначено покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Суд мотивував своє рішення тим, що поведінка і ставлення засудженого до праці не доводять його виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього умовно-дострокового звільнення. Зазначає, що за час його перебування у виправній колонії до нього не було застосовано стягнень, він має одне заохочення, працевлаштований та отримує заробітну плату, у вільний від праці час долучався до благоустрою колонії. Указав, що відмовився від застосування ст.82 КК України у зв`язку з тим, що ним не було закінчено навчання.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги і вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вимог вищевказаних законів, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання.

Як слідує із матеріалів провадження судом було встановлено, що засуджений з 19 листопада 2013 року відбуває покарання в Темнівській виправній колонії і за цей період характеризується посередньо. Заохочувався адміністрацією установи один раз, стягнень не має. Працевлаштований на дільниці енергоблоку. Відповідно до ст.123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», але до реалізації програми ставиться без зацікавлення. Питання щодо можливого застосування ст.ст.100, 101 КК України відносно засудженого ОСОБА_7 було розглянуте 01.04.2015 року, та було відмовлено, як особі яка не стала на шлях виправлення. Питання про застосування ст.82 КК України розглядалось 16.12.2015 року, проте засудженому було відмовлено у застосуванні даної статті враховуючи особисту заяву засудженого. 10 серпня 2016 року питання щодо можливості застосування ст.81 КК України відносно засудженого розглянуто комісією установи виконання покарань, про те як особі яка не довела свого виправлення, йому було відмовлено.

Згідно характеристики від 25 серпня 2016 року, за період відбування покарання ОСОБА_7 характеризується посередньо; з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався один раз. На виробництві установи працевлаштований до дільниці енергоблоку, поставлені завдання виконує повністю, але потребує постійного контролю з боку виробничого персоналу установи; під час індивідуальних бесід не завжди відвертий; утримує в чистоті і порядку своє спальне місце, має охайний зовнішній вигляд, але інколи отримує зауваження. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально, не вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Маючи цивільний позов, до його відшкодування ставиться байдуже.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за весь період часу відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про його звільнення, поведінка і ставлення засудженого ОСОБА_7 до праці не доводить його виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Що стосується посилання у скарзі засудженого про наявність у нього одного заохочення, то воно саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання і до того ж воно було застосоване 01 жовтня 2015 року, тобто рік тому та з метою стимулювання правослухняної поведінки Холодного, після чого останній ніяких дієвих заходів для доведення свого виправлення не вжив.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: