АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1048/16 Справа № 175/2914/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

При секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_6 , - на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської обл. від 01 серпня 2016 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської обл. від 01 серпня 2016 року про арешт майна - автомобіля «КРАЗ» 250, номер кузову НОМЕР_1 , 1991 року випуску, та про постановлення нової ухвали, якою в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП в Дніпропетровській області щодо накладення арешту на зазначене майно відмовити.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 01.08.2016 р. було задоволене клопотання старшого слідчого Дніпропетровського ВП Дніпропетровського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль «КРАЗ» 250, державний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , 1991 року випуску, тип автокран-10-20Т-С, жовтого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що клопотання старшого слідчого відповідає вимогам КПК України та з метою забезпечення кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, клопотання старшого слідчого необхідно задовольнити та накласти арешт на зазначене майно, що є предметом кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області є незаконною, необґрунтованою та постановлена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

Зазначає, що автомобіль «КРАЗ» 250 перебував у с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області без його відома, оскільки вже приблизно півроку працював на умовах оренди в м. Дніпро.

Вказує, що до вчиненого злочину він не має будь-якого відношення, йому або іншим особам у даному кримінальному провадженні не було повідомлено про підозру, цивільний позов не заявлений, потерпілі відсутні, арештовану техніку не визнано знаряддям злочину та доказом у кримінальному провадженні, а арешт зазначеного майна ставить його в скрутне матеріальне становище.

Крім того, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що вона є безстроковою, оскільки слідчий суддя в порушення норм КПК України не зазначив строки її дії, що в свою чергу дозволяє слідчому не здійснювати жодних процесуальних дій.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, полягає у тому, що особами, які не були встановлені на час внесення відомостей про нього до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 29.07.2016 р. поблизу с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області був здійснений замах на розкрадання металевих труб шляхом їх викопування, розрізання на частини та завантаження на вантажні автомобілі за допомогою спеціальної техніки, в тому числі автокрану «КРАЗ» 250, державний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , 1991 року випуску, тип автокран-10-20Т-С, жовтого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 .
Обґрунтованість підозри у вчиненні згаданого кримінального правопорушення наданими матеріалами, - протоколами огляду місця події, письмовими поясненнями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , що брали участь у відповідних подіях, - підтверджується достатньою мірою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.
Наявність такої обґрунтованої підозри дає підстави для висновку, що автомобіль «КРАЗ» 250, державний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , 1991 року випуску, тип автокран-10-20Т-С, жовтого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , використовувався для завантаження відрізків металевих труб на вантажні автомобілі у межах замаху на їх викрадення, а отже є знаряддям вчинення злочину. Таким чином, це майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Що стосується посилань апелянта на те, що він не має будь-якого відношення до розслідуваного кримінального правопорушення, а автомобіль «КРАЗ» 250, державний знак НОМЕР_2 , перебував на місці подій без його відома, то вони не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки з його власних письмових пояснень від 29.07.2016 р. вбачається, що він у цей день, перебуваючи поблизу с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, особисто керував зазначеним автокраном та здійснював за його допомогою завантаження металевих труб б/в на вантажні автомобілі.
Посилання апелянта на необхідність визначення в ухвалі слідчого судді строку арешту майна колегія суддів оцінює критично зважаючи на те, що кримінальний процесуальний закон, зокрема ч. 5 ст. 173 КПК України, не містить таких вимог до ухвал даного виду, а також не встановлює процедури продовження згаданого строку.
З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської обл. від 01 серпня 2016 року про арешт майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3