УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/188/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.15,185 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря : ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №1-кп/287/93/15 за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2015 року.
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, непрацюючого, неодруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, громадянина України, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15,ст. 185 ч. 2 КК України, та призначено покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до цього покарання приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком від 11.04.2012 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі і штрафом в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 8500 грн. На підставі ст.72 ч.3 КК України вирок в частині сплати штрафу виконується самостійно.
У відповідності до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку один рік шість місяців.
Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без відповідного дозволу, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Цим же вироком засуджено за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.2 КК України ОСОБА_8 , однак щодо останнього вирок не оскаржується.
Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу обрано особисте зобов`язання.
Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Як визнав суд, 01.05.2015 р. близько 00-20 год. ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , групою осіб , з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, підійшли до домогосподарства ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 . Через відчинені металеві ворота проникли на територію домогосподарства і переконавшись , що за їх діями ніхто не спостерігає , таємно викрали однокорпусний тракторний плуг вартістю 1176 грн. Під час переміщення плуга до воріт господарства ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були помічені і зупинені ОСОБА_10 , тому не довівши свої злочинні дії до кінця з причин , що не залежали від них , залишили плуг і з місця вчинення правопорушення втекли.
В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, вказуючи, що ОСОБА_7 раніше, 11.04.2012 року , вироком Олевського районного суду Житомирської області був засуджений за ст.296 ч.1 КК України до штрафу, тобто до покарання, яке є меншим ніж обмеження волі.
Відповідно до вимог ст.80 ч.1 п.1 КК України, особа звільняється від відбування покарання , якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років, в разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Поскільки визначений законом дворічний термін для виконання цього вироку вже закінчився, на думку прокурора, судом безпідставно застосовано ст.71 КК України та визначено покарання за сукупністю вироків.
В зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність прокурор просив вирок суду від 07.12.2015 року щодо ОСОБА_7 змінити та виключити вказівку про застосування вимог ст.71 КК України.
Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора , яка підтримала вимоги апеляції , перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляції доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованим, законним і вмотивованим, ніким з можливих апелянтів не оскаржується.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Цим вироком покарання ОСОБА_7 було призначено судом з урахуванням вимог ст. 65 КК України - тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання суд першої інстанції , разом з тим, застосував ст.71 ч.1 КК України та за сукупністю вироків приєднав не відбуте покарання у вигляді штрафу, вказавши про самостійне його виконання в частині сплати штрафу.
Згідно попереднього вироку Олевського районного суду Житомирської області від 11.04.2012 року за ст.296 ч.1 КК України ОСОБА_7 було засуджено до штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
Як вбачається з повідомлення відділу державної виконавчої служби Олевського РУЮ, станом на 07.12.2015 року, тобто на день постановлення вироку , штраф ОСОБА_7 не сплачено.
Відповідно до вимог ст.80 ч.1 п.1 КК України, особа звільняється від відбування покарання ,якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарання менш суворого ,ніж обмеження волі.
Поскільки визначений законом дворічний термін для виконання вироку минув, судом безпідставно застосовано ст.71 ч.1 КК України та визначено покарання за сукупністю вироків.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України , колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області, -
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити, а вирок Олевського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про застосування ст.71 ч.1 КК України.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: