Справа №487/2744/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/677/16 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 ;
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок скасувати в частині покарання, ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_6 :
- за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р. виконувати самостійно.
За ч.2 ст.186 КК України засудити на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р. і остаточно призначити до відбуття 4 роки 1 місяць позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислювати з 21.04.2016 р. з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р., шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р. виконувати самостійно.
За ч.2 ст.186 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р. і остаточно призначено до відбуття - 4 роки позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислювати з 21.04.2016 р.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме - не застосування судом закону, який підлягав застосуванню.
Посилається на роз`яснення п.25 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., згідно якого, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70 КК, так і ст.71 КК України - спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після чого - за правилами ч.4 ст.70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.
Проте, суд першої інстанції, призначивши покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання за даним вироком не відбуту частину покарання за вироком від 08.02.2016 р., остаточно призначив покарання у вигляді тих же 4 років позбавлення волі, що, на думку апелянта, є неприпустимим.

Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 20 липня 2014 року, маючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, перелізши через паркан, потрапив на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , де через дах проник у сарай, звідки таємно викрав майно: будівельні рівні, майстерок, затірки для шпаклювання та штукатурки, сокиру, бур садовий, граблі з дерев`яною ручкою, металеві форми для випічки хліба, оцинковані відра та розкладні металеві сходи, спричинивши потерпілій майнову шкоду у розмірі 2465 грн.
Крім того, 2 серпня 2014 року, близько 4 год. 19 хв., ОСОБА_6 , проник до горища будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрав майно: металеві лом, кувалду, скрутки металопластикових труб, скрутки нержавіючих дротів, сталеві труби, алюмінієві гардини, штикові та совкову лопату, спричинивши потерпілій майнову шкоду у розмірі 2749 грн.
Крім того, 11 листопада 2014 року, ОСОБА_6 знаходився на загальному подвір`ї по АДРЕСА_4 , де побачив на території домоволодіння АДРЕСА_5 , яке належить ОСОБА_9 , металеві вироби, після чого таємно викрав: сталеві лист, труби, стійку, металевий кутник та прути, спричинивши потерпілій майнову шкоду у розмірі 2562 грн.
Крім того, в середині липня 2015 року, ОСОБА_6 , перелізши через паркан, потрапив на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , де побачив металеві вироби і скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, таємно викрав: металеві труби і листи, та крім того, із сараю, який розташований на території вказаного домоволодіння, викрав двадцять гайкових ключів, спричинивши потерпілій майнову шкоду у розмірі 5800 грн.
Крім того, на початку серпня 2015 року, ОСОБА_6 , перелізши через паркан, потрапив на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрав: металеві мийку і прути, а також із сараю, який розташований на території вказаного домоволодіння, викрав упаковку електродів, спричинивши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1050 грн.
Крім того, на початку вересня 2015 року, ОСОБА_6 , перелізши через паркан, потрапив на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , де через дах проник у сарай, викравши звідти: електричну переноску, дзеркало та 10-літрове відро із цвяхами та металевими кріпленнями, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 370 грн.
Крім того, на початку вересня 2015 року ОСОБА_6 , перелізши через паркан, потрапив на територію домоволодіння АДРЕСА_6 , яке належить ОСОБА_11 , де побачив сарай, до якого проник через кришу, та викрав: металеві труби, внутрішні замки, металеві крани, металеві перехідники, бронзові розпилювачі, металевий молот та телевізійний кабель, спричинивши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 2920 грн.
Крім того, 2 квітня 2016 року, близько 22 години, ОСОБА_6 , знаходячись на території стадіону «Піонер», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Садова, 45, та рухаючись у сторону вул. Скороходова у м. Миколаєві через стадіон «Піонер», побачив ОСОБА_12 , який йшов перед ним в тому ж напрямку. Після чого ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, наздогнав ОСОБА_12 , та відкрито застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме наніс декілька ударів кулаками в області обличчя та тулубу потерпілого, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, синця в області 1-го пальця лівої стопи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого заволодів мобільним телефоном «Nomi і401», вартістю 1628 грн., курткою чорного кольору, вартістю 200 грн., светром, вартістю 50 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду у розмірі 1878 грн.
Скоєне обвинуваченим кваліфіковане судом за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) з проникненням у приміщення, вчинене повторно; за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинене повторно.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника про згоду із доводами прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація ним скоєного вид та розмір призначеного йому покарання за статтями обвинувачення у цьому кримінальному провадженні апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Що стосується визначення покарання за сукупністю злочинів та вироків, а також розміру остаточного покарання обвинуваченого, суд апеляційної інстанції зважає на такі обставини.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 у цьому провадженні засуджено за крадіжки (ч.ч.2,3 ст.185 КК України), скоєні у період з 20 липня 2014 року до початку вересня 2015 року, а також за грабіж (ч.2 ст.186 КК України), вчинений 2 квітня 2016 року.
Крім того, він же засуджений вироком Заводського райсуду м. Миколаєва від 08.02.2016 р. за ч.ч.2,3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, за злочини, вчинені у період з 17 квітня до 2 вересня 2015 року.
Отже злочини за ч.ч.2,3 ст.185 КК України у чинному кримінальному провадженні ОСОБА_6 вчинено до постановлення вироку від 08.02.2016 р., а грабіж - після постановлення цього вироку та у період іспитового строку.
За такого, апеляційний суд, погоджуючись із доводами прокурора з посиланням на наведені у скарзі відповідні роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р., визнає, що при призначенні покарання за оскаржуваним вироком (від 14.06.2016 р.) суд 1-ї інстанції мав спочатку застосувати положення ч.1 ст.70 КК України, тобто за сукупністю злочинів (крадіжки), потім за ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю цих злочинів та злочинів за вироком від 08.02.2016 р., а після цього покарання - правила ст.71 КК України щодо покарання за цим вироком та за вироком від 08.02.2016 р. (тобто за сукупністю вироків).
При цьому, остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком (п.25 вказаної постанови).
Фактично в оскаржуваному прокурором вироку суд цих вимог щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та вироків дотримався, проте не вірно застосував принцип складання покарань за ч.4 ст.70 КК України та за ст.71 КК України.
Так, за ч.4 ст.70 КК України суд ухвалив про часткове складання покарання за вироком від 08.02.2014 р., що є неприпустимим, оскільки від відбування покарання за цим вироком засуджений був звільнений на підставі ст.75 КК України, тому цей вирок має виконуватись самостійно (п.23 вище зазначеної постанови № 7).
Після того суд ухвалив про виконання вироку від 08.02.2016 р. самостійно.
За такого, посилання суду на застосування ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання має бути виключено із резолютивної частини вироку.
При призначенні покарання за сукупністю цього вироку (4 роки позбавлення волі) та вироку від 08.02.2016 року (три роки позбавлення волі), суд у резолютивній частині вироку ухвалив про часткове приєднання невідбутого покарання за останнім вироком і остаточно визначив ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Такий розмір остаточного покарання суперечить як вимогам ч.4 ст.71 КК України і наведеним роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, так і змісту самого принципу часткового складання покарань.
Отже, доводи прокурора про неправильне визначення судом покарання за сукупністю вироків є слушними, тому вирок стосовно ОСОБА_6 у цій частині має бути скасовано, з ухваленням апеляційним судом свого вироку відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України.
Щодо розміру остаточного покарання обвинуваченого апеляційний суд погоджується із апелянтом і відносно приєднання до покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком від 08.02.2016 р. у виді 1 місяця позбавлення волі, та визнає, що таке покарання відповідає вимогам ст.65, ч.4 ст.71 КК України, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Також підлягають задоволенню доводи прокурора про застосування положень ч.5 ст.72 КК України до покарання ОСОБА_6 шляхом зарахування попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні у період з 21 квітня 2016 року до набрання вироком законної сили.
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст.405,407,420,424,426,532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 задовольнити.
Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2016 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 у частині призначення покарання за сукупністю злочинів скасувати.
Ухвалити свій вирок.
Вважати ОСОБА_6 засудженим:
- за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати засудженим на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р. виконувати самостійно.
За ч.2 ст.186 КК України вважати засудженим на 4 роки позбавлення волі.
Згідно ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р. і остаточно призначити ОСОБА_6 до відбуття - 4 роки 1 місяць позбавлення волі.
Виключити із резолютивної частини вказаного вироку районного суду посилання на застосування положень ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.02.2016 р.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 перебування його під вартою у даному кримінальному провадженні з 21 квітня до 18 серпня 2016 року включно, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині зазначений вирок районного суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.
Головуючий
Судді: