АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/1235/15-к Номер провадження 11-кп/786/532/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 125 ч.2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2016 року по кримінальному провадженню № 0000530 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець Сумської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

з участю прокурорів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Гребінківського районного суду від 28 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та засуджений до покарання у виді арешту строком на 6 місяців.

Обрано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу у виді тримання під вартою та взято його під варту негайно в залі суду.

Вирішено строк відбуття покарання рахувати з часу затримання 28.04.2016 року.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 10 жовтня 2015 року близько 18-40 годин він, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_12 , на подвір`ї домогосподарства по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс три удари кулаком правої руки по голові та два удари кулаком правої руки по тулубу, а також кулаком правої руки у праве вухо потерпілої ОСОБА_12 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 389 від 02.11.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

З вироком місцевого суду не погодився захисник обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 , який у поданій апеляційній скарзі прохає вирок скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення ним цього злочину.

Покликається на те, що жоден зі свідків, допитаних у судовому засіданні, викликаних як з ініціативи потерпілої, так і з ініціативи обвинуваченого, не змогли чітко та беззаперечно підтвердити те, що ОСОБА_7 наносив три удари кулаком правої руки по голові та два удари кулаком правої руки по тулубу, а також кулаком правої руки у праве вухо потерпілої. Вказує, що покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та потерпілої ОСОБА_12 мають суперечності у хронології обставин, а тому крім показів самої потерпілої, на думку апелянта, жоден зі свідків не зміг підтвердити обставини скоєного проти ОСОБА_12 злочину.

Вважає, що пояснення прокурора та висновок суду про те, що неповнолітні свідки змінили свої покази та плутаються у хронології дій в результаті спливу тривалого часу є лише припущеннями.

Звертає увагу на те, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 389 від 02.11.2015 року в потерпілої не виявлено жодних зовнішніх тілесних пошкоджень шкіряного покрову та кістково-травматичних змін на тілі, а потерпіла згідно за медичною допомогою лише через три дні після події 13.10.2015 року.
Вважає, що для об`єктивного встановлення такого необхідно було б аналізувати дані досліджень внутрішньочерепного тиску, електроенцефалографії, комп`ютерної томографії, ядерного магнітного резонансу хворої. Тому апелянт вважає, що довіряти встановленому на основі лише тільки усних скарг потерпілої, зовнішніх оглядів невропатологом та одного огляду окулістом, діагнозу «ЗЧСМТ. Струс головного мозку» є непрофесійним виконанням експертом своїх обов`язків та вимог чинних нормативних актів.
При цьому вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на покази потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_16 , про те, що вони знаходиться у неприязних відносинах, а тому вважає, що об`єктивність та правдивість наданих потерпілою показів необхідно взагалі поставити під сумнів, як такі, що можуть бути надані з метою наклепу на підсудного ОСОБА_7 , а тому, на думку апелянта, відсутня не лише об`єктивна та суб`єктивна сторона складу злочину, оскільки з боку ОСОБА_7 були відсутні умисні дії спрямовані на нанесення ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень, але й відсутня сама подія злочину.

На подану апеляційну скаргу захисником обвинуваченого, прокурором військової прокуратури Полтавського гарнізону були подані заперечення, відповідно яких вирок суду першої інстанції вбачається законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у них підстав та в судовому засіданні прохали зменшити розмір покарання, думку прокурора, який вважав за необхідне вирок залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини скоєного злочину та обґрунтовано визнав винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину за який він засуджений. Винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого злочину доведена сукупністю доказів, зібраних та перевірених у відповідності до чинного законодавства. Судова колегія вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку дій із відповідною їх кваліфікацією. Даних про те, що у справі допущені порушення кримінально - процесуального чи матеріального закону, які б могли бути підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Апеляційні твердження захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 не вчиняв інкримінований злочин не відповідають дійсності та суперечать не тільки матеріалам кримінального провадження а і показанням потерпілої та свідків наданих під час судового засідання.

Як вбачається даний злочин ОСОБА_7 вчинив в умовах очевидності. Мати обвинуваченого ОСОБА_7 не заперечувала факт того, що її син дійсно забіг на подвір`я потерпілої після висловленої нею образи на його адресу, не зважаючи на її намагання утримати обвинуваченого. Судом першої інстанції надана критична оцінка показанням ОСОБА_16 стосовно намагання уникнення її сином кримінальної відповідальності та відповідного тільки часткового зазначення суду всіх дій обвинуваченого.

Не зважаючи на доведений факт тривалих неприязних стосунків між потерпілою та родиною обвинувачених внаслідок земельних спорів, у колегії суддів відсутні будь які підстави ставити під сумнів показання потерпілої стосовно обставин її побиття обвинуваченим. ОСОБА_12 1953 року народження, є пенсіонеркою і відповідно до віку не мала фізичної можливості чинити опір значно молодшому та фізично розвитому обвинуваченому, який на її власному подвір`ї спричинив їй тілесні ушкодження шляхом нанесення їй ударів кулаками, в тому рахунку і по голові. До лікарні ОСОБА_12 звернулась за медичною допомогою внаслідок погіршення стану її здоров`я внаслідок поганого самопочуття, яке не покращувалось, тільки 13.10.2015 року, оскільки в неї були виявлені та діагностовано лікарями ЗЧМТ та струс головного мозку з відповідними симптомами цього тремору, головокружіння, ністагмоїду, головної болі, нудоти та блювання. Зазначений діагноз був встановлений після комплексного дослідження стану потерпілої різними лікарями за фахом - стоматологом, окулістом та невропатологом, після проходження ОСОБА_12 рентгенограми. Відповідно, ні яких порушень того, що судмедекспертом було проведено судмедекспертизу стосовно потерпілої з урахуванням даних її амбулаторної карти - не вбачається. Данні, які б могли спростувати або поставити під сумнів висновок судово- медичної експертизи № 389 в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Крім того факт побиття обвинуваченим потерпілої, в судовому засіданні та під час проведеного слідчого експерименту, підтвердили неповнолітні онуки ОСОБА_12 - ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , які початку конфлікту та побиття не бачили, оскільки в цей час в погріб загружали картоплю. Але коли вийшли з погрібу та побачили, що обвинувачений б`є їх бабусю, були вимушені тікати з подвір`я від ОСОБА_7 .. При цьому ОСОБА_17 зазначив, що кричав обвинуваченому, щоб той не бив бабусю. ОСОБА_14 вказала, що бабуся падала від дій ОСОБА_7 та ударялась при цьому головою об горіх від дій обвинуваченого, який рукою бив потерпілу та ще й після побиття, намагався проникнути до будинку куди заховалася бабуся.

Свідок ОСОБА_18 донька потерпілої - вказала, що мати повідомила по телефону, що її побив ОСОБА_7 . При уїхавши до подвір`я потерпілої, побачила обвинуваченого та його матір, яка намагалася заспокоїти його. Була вимушена з сином тікати через огород від ОСОБА_7 , який гнався за ними. Бачила у матері ушкодження на голові.

Таким чином апеляційні вимоги обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає методом захисту з метою уникнення покарання за вчинений злочин та такими, що не підлягають до задоволення.

При призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції, відповідно до вимог статей 6568 КК України фактично вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, мотив, спосіб та характер вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу ОСОБА_7 та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченому у вигляді арешту призначено відповідно до меж санкції інкримінованого злочину відповідно до того, що потерпілою являється особа похилого віку. Суд першої інстанції вірно вважав за не можливе застосувати до обвинуваченого вимоги ст. ст. 69 та 75 КК України, оскільки раніше ОСОБА_7 неодноразово скоював злочини в тому рахунку і проти здоров`я люди, хоча на підставі ст. 89 КК України обвинувачений вважається не судимим, не розкаявся у скоєному ним злочині, заперечував свою вину, намагався уникнути відповідальності та не намагався відшкодувати завдану його діями шкоду потерпілій.

Але визначаючі обвинуваченому покарання у вигляді зазначеного максимального терміну арешту, суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі данні про особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, був кулеметником та позитивно характеризувався за вказаний період, добровільно виявив бажання захищати Батьківщину не зважаючи на значну кількість захворювань, одне з яких є тяжким, у зв`язку з чим визнаний обмежено придатним для проходження військової служби, з військової служби звільнений за демобілізацією, має неповнолітню дитину. Посилання суду першої інстанції на факт того, що ОСОБА_7 самостійно покинув військову частину під час проходження військової служби та у зв`язку з чим відповідно на даний час притягується до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає не вірними, оскільки з цього приводу на даний час відсутнє прийняте рішення суду, так як кримінальне провадження не розглянуте по суті.

Вище наведені обставини стосовно обвинуваченого, на думку колегії судів, перешкоджають застосуванню максимально суворого покарання у вигляді арешту на зазначений строк і відповідно колегія судів вважає апеляційні вимоги обвинуваченого та його захисника частково задовольнити, зменшивши термін визначеного судом першої інстанції покарання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції колегія судів вважає законними та обґрунтованим і підстав для його зміни не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 частково задовольнити.

Вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_9 змінити. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 125 ч.2 КК України до 3 ( трьох) місяців арешту.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками кримінального провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженому в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21