АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1862/16 Справа № 206/5073/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року м. Дніпро

20 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0001343 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 6 місяців арешту. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання ОСОБА_7 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 6 місяців арешту.

Провадження № 11-кп/774/1862/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .

Також зазначеним вироком стягнуто з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 5000 гривень.

На зазначений вирок обвинувачений ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі просить вирок щодо останнього скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з недоведеністю того, що в його діях є склад вказаного злочину, у задоволенні позову-відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що судовий розгляд судом першої інстанції був неповним, оскільки під час розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції, порушуючи приписи Правил та інструкцій, якими регулюються проведення медичних експертиз, переплутав поняття експерта зі спеціалістом, що зумовило незаконний та необґрунтований висновок суду, щодо визнання висновку експерта №3582е від 16.09.2014 р. належним та допустимим доказом. Автор апеляції зазначає, що судом не надано належної оцінки показам свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , неодноразово та невмотивовано відмовлено викликати у судове засідання для допиту слідчого ОСОБА_14 та сімейного лікаря ОСОБА_15 , а також витребувати у потерпілого ОСОБА_9 амбулаторну карту або виписки з неї та прийняти відеозапис, зроблений 05.08.2014, тобто на наступний день після сварки. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що в матеріалах справи відсутня виписка щодо проходження потерпілим стаціонарного або амбулаторного лікування, у зв`язку з чим, неможливо встановити період лікування потерпілого. Також, апелянт звертає увагу судової колегії на те, що залучення ОСОБА_10 в якості потерпілої в зазначеному кримінальному провадженні, не відповідає загальним засадам кримінального процесуального закону, оскільки, остання не подавала заяву про вчинення кримінального правопорушення. За твердженням адвоката, судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи, оскільки, на думку апелянта, відповідна ухвала суду постановлена без належної оцінки зібраних досудовим розслідуванням доказів. Захисником завертається увага і на те, що сторона захисту подавала клопотання про визнання доказів недопустимими, а саме, протоколів проведення слідчих експериментів, однак, відповідно до вироку, суддя не вирішував питання допустимості зазначених доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті.

Обвинувачений в своїй апеляції, виходячи з її змісту, просить скасувати вирок суду, посилаючись на свою невинуватість в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Апелянт зазначає, що потерпілі його обмовили, а докази у кримінальному провадженні сфабриковані. На думку обвинуваченого, суд першої інстанції безпідставно відмовляв стороні захисту у задоволенні клопотань про допит свідків, витребування документів.

Прокурор просить вирок суду змінити в частині позовних вимог потерпілих та задовольнити позовні вимоги потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, прокурор посилається на те, що при визначенні обсягу позовних вимог, які повинні бути задоволені, судом не враховано стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для встановлення нормального (попереднього) життєвого стану.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в апеляціях просять змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову та стягнути на їх користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 гривень кожному.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, потерпілі зазначають, що судом було необґрунтовано зменшено розмір моральної шкоди. При цьому, апелянти посилаються на те, що судом не враховано довготривалість розгляду кримінального провадження, яке відбувалось не з їх вини, у зв`язку з чим, вони вимушені були витрачати кошти на поїздки до суду, що негативно відображається на їх здоров`ї.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , 4.08.2014 року приблизно о 9 годині 30 хвилин, прийшовши до будинку АДРЕСА_1 , побачив ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , з якими в нього на побутовому ґрунті раніше склалися неприязні відносини. На ґрунті вказаних неприязних відносин між останніми виникла сварка, в ході якої у обвинуваченого ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, реалізуючи який в той же день, тобто 4.08.2014 року приблизно о 09 годині 30 хвилини у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 діючи умисно, виштовхав ОСОБА_10 на подвір`я, де продовжуючи діяти з прямим умислом, правою рукою завдав одного удару по тулубу ОСОБА_10 , яка намагаючись захиститись від удару, виставила праву руку. Після чого ОСОБА_7 правою рукою взяв ОСОБА_10 за шию, а лівою рукою - за ліву руку останньої і виштовхав її до воріт вказаного домоволодіння. У результаті умисних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синця та садна по задній поверхні правого передпліччя від середньої до нижньої третини, які, згідно висновку судово-медичної експертизи, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Крім того, ОСОБА_7 в той же день, приблизно о 10 годині, знаходячись на прибудинковій території вищезазначеного домоволодіння, побачив ОСОБА_9 , з яким в нього на побутовому ґрунті раніше склалися неприязні відносини. На ґрунті вказаних неприязних відносин між останніми виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, реалізуючи який 4.08.2014 року приблизно о 10 год. 00 хв. у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 , обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, кулаком своєї правої руки завдав не менше одного удару в голову ОСОБА_9 .. В результаті умисних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які, згідно висновку судово-медичної експертизи, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
В суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали подані апеляційні скарги, повторили доводи, викладені в них, та просили задовольнити апеляційні скарги. Апеляції інших учасників обвинувачений та захисник просили залишити без задоволення.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу державного обвинувача та просила її задовольнити.

Потерпілі та їх представник наполягали на задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Доводи апеляцій захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неповноти судового розгляду, його необ`єктивності та упередженості, колегія суддів вважає безпідставними.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що при розгляді справи судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для її правильного вирішення, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінальних правопорушень, допитані всі особи, показання яких мали суттєве значення для справи.

Як слідує з вироку суду, в якості доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, суд привів показання допитаних в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , висновки судових експертиз та показання експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ..

Отримані фактичні дані вказують та підтверджують той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , за обставин, викладених у вироку, спричинив потерпілим умисні тілесні ушкодження.

По кримінальному провадженні не викликає сумніву та обставина, що між потерпілими та обвинуваченим на протязі тривалого часу існують особисті неприязні відносини, що і стало причиною протиправних дій обвинуваченого проти свого батька та мачухи.

Однак, наявність таких стосунків не свідчить про те, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обмовляють обвинуваченого ОСОБА_7 , як про це останній вказує в своїй апеляційній скарзі.

Крім того, покази потерпілих, підтверджуються та узгоджуються з показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і висновками судових медичних експертиз та іншими фактичними даними, які наведені у вироку.

Поклавши вказані докази в основу вироку, суд належним чином та відповідно до вимог кримінального процесуального закону дав об`єктивну та критичну оцінку показам свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , вказавши мотиви їх неврахування.

Викладені в апеляції захисника ОСОБА_8 доводи щодо визнання в якості недопустимих доказів висновків судових медичних експертиз, які підтверджують наявність у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, були предметом ретельного дослідження під час судового розгляду.

Мотивуючи належність та допустимість вказаних експертиз, суд обґрунтовано вказав у вироку на те, що ці експертизи були проведені у встановленому законом порядку та у відповідності з Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи.

Дослідивши висновки судових медиків, та допитавши їх в судовому засіданні, взявши до уваги хронологію та послідовність подій, які мали місце 4 серпня 2014 року, враховуючи пояснення потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , суд мотивовано визнав висновки експертиз щодо наявності у потерпілих тілесних ушкоджень, їх локалізації, характеру та часу отримання, об`єктивними.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_10 не є потерпілою по цьому кримінальному провадженні та визнаючи ці доводи безпідставними, місцевий суд обґрунтовано послався на ст. 55 КПК України та вказав, що ОСОБА_10 , відповідно до вимог кримінального процесуального закону набула статус потерпілої особи під час досудового розслідування, коли 15 жовтня 2014 року вона звернулась з відповідною заявою до слідчого та їй була вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілої особи.

Отже, враховуючи достатність, належність та допустимість доказів, досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України.

Одночасно, колегія суддів не погоджується і з доводами апеляцій прокурора та потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про те, що судом було необґрунтовано зменшено розмір моральної шкоди, стягнутої на їх користь.

Як слідує з вироку, суд, визначаючи розмір такої шкоди, врахував моральні страждання потерпілих та інші обставини, і об`єктивно вважав заявлену потерпілими суму позову завищеною, оскільки вказані потерпілими обґрунтування зводились до тривалого часу розгляду кримінального провадження та процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , яку він займав під час судового розгляду.

Зважаючи на викладене, підстави для задоволення принесених апеляцій відсутні, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області