Провадження № 11-кп/792/284/16
Категорія: 1 ст. 389 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002751 від 21 травня 2015 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05 лютого 2016 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05 лютого 2016 року,

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, приватний підприємець, не має судимостей;

визнаний винуватим за ч.1 ст.389 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.71 КК України із застосуванням ст.72 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року, остаточно визначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 11 місяців 10 днів.

Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання та взяття ОСОБА_8 під варту.

За вироком суду, ОСОБА_8 відповідно до вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 грудня 2014 року, що набрав законної сили 15 січня 2015 року, засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до основного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки. При цьому обвинувачений, будучи обізнаним щодо позбавлення його права керувати транспортними засобами на три роки, близько 03 години 30 хвилин 01 квітня 2015 року ухилився від такого виду покарання та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Красовського, 37 м. Хмельницького і скоїв дорожньо-транспортну пригоду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просив вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

Посилався на однобічність та неповноту досудового слідства та судового розгляду.

Стверджував, що Інструкцією «Про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань», затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства внутрішніх справ України від 19 грудня 2003 року (далі Інструкція), при контролі за виконанням покарань у виді позбавлення права займатись певною діяльністю розмежовано поняття порушення порядку і умов відбування покарання та ухилення від відбування покарання.

На переконання апелянта, ОСОБА_8 з 04 лютого 2015 року по 01 квітня 2015 року порушення умов та порядку відбування покарання не допускав, до адміністративної відповідальності не притягувався, застереження у вигляді письмового попередження не отримував.

За адміністративні правопорушення, скоєні обвинуваченим 01 квітня 2015 року, письмове застереження у вигляді письмового попередження згідно додатку 30 Інструкції працівниками КВІ винесено лише 23 червня 2015 року, тобто після скерування прокурором подання про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, після порушення кримінального провадження за ч.1 ст.389 КК України 21 травня 2015 року.

Уважав, що ОСОБА_8 своїми діями вчинив порушення порядку та умов відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а не ухилення від відбування покарання, а таке обвинувачення йому не пред`являлось.

Оскільки органом досудового розслідування ОСОБА_8 не ставилось у провину порушення ним порядку та умов відбування покарання після письмового попередження 04 лютого 2015 року, засудження його за ч.1 ст.389 КК України є незаконним.

Крім того, стверджував, що у ОСОБА_8 не було умислу на ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження; думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду винуватість ОСОБА_8 в ухиленні від відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим та підтверджений сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, яким судом дана належна оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому не визнав та відмовився від показань. При цьому не заперечував, що 01 квітня 2015 року близько 03 години 30 хвилин керував належним його матері автомобілем Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Красовського, 37 м. Хмельницького. Однак зазначав, що лише перемістив автомобіль на незначну відстань з метою його збереження, щоб не залишати в нічний час у безлюдному місці.

Судом установлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року ОСОБА_8 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно розпорядження Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2015 року цей вирок набрав законної сили 15 січня 2015 року, після чого органами КВІ на засудженого ОСОБА_8 була заведена особова справа.

04 лютого 2015 року йому роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування такого виду покарання, що стверджено його підпискою та розпискою, які містяться в матеріалах особової справи.

Указані обставини підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 старший інспектор Центрального РП Хмельницького МВ кримінально-виконавчої інспекції.

Недотримання ОСОБА_8 вимог вироку суду в частині позбавлення його права керувати транспортними засобами засвідчили в місцевому суді свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 працівники АЗС «Shell» по вул. Красовського, 37 м. Хмельницького. Вони були очевидцями того, як у нічний час 01 квітня 2015 року ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом Mercedes-Benz та скоїв дорожньо-транспортну пригоду.

Керування ОСОБА_8 транспортним засобом підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення відносно нього за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та постановою Хмельницького міськрайонного суду від 15 квітня 2015 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення цих правопорушень.

Як випливає зі змісту диспозиції ч.1 ст.389 КК України, з моменту вступу вироку в законну силу і вчинення особою хоча б однієї дії чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від виконання обов`язку відбути покарання, призначеного цим вироком, злочин визнається закінченим і набуває триваючого характеру.

Відповідно до п.4.11 Інструкції, особа, засуджена до покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, зобов`язана виконувати вимоги вироку суду, надавати на вимогу інспекції документи, які пов`язані з виконанням даного покарання; повідомляти інспекцію про місце роботи і проживання чи їх зміну, з`являтися за викликом до інспекції.

Проте, як видно з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 вимоги інспекції надати посвідчення водія не виконав та 01 квітня 2015 року керував транспортним засобом, тобто не виконав вимоги вироку суду.

Відсутність відповідного реагування з боку працівників КВІ на дії ОСОБА_8 щодо здачі посвідчення водія, на що вказує в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не звільняли обвинуваченого від виконання зазначених обов`язків та від відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно вимог Інструкції, ухиленням від відбування покарання вважається порушення поряду та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження, невиконання вимог вироку суду, неповідомлення інспекції про місце роботи і проживання чи їх зміну.

З огляду на викладене, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність в діянні ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, бо останній лише порушив порядок та умови відбування покарання, що на його думку, не є ухиленням від його відбування та підлягає застереженню у виді письмового попередження про кримінальну відповідальність, є надуманими та на увагу не заслуговують.

Саме по собі керування ОСОБА_8 автомобілем вже свідчить про невиконання ним вимог вироку суду щодо відбування покарання у виді позбавлення права і не потребують притягнення до адміністративної відповідальності та винесення будь-яких попереджень.

Винесення попереджень та неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності є обов`язковою умовою такої форми ухилення від виконання вироку суду як порушення громадського порядку та недотримання порядку та умов відбування покарання, як то неповідомлення інспекції про місце роботи і проживання чи їх зміну, нез`явлення без поважної причини до інспекції, таке інше.

У даному випадку ухилення від виконання ОСОБА_8 вироку суду в частині позбавлення його права керувати транспортними засобами є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.389 КК України та як наслідок, призначення йому покарання в порядку ст.71 КК України за сукупністю вироків

Тому твердження захисника про обов`язкову систематичність таких порушень як підстави для скасування звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі відповідно до ч.2 ст.78 КК України, також є безпідставними.

Непереконливими є посилання апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність в діянні ОСОБА_8 умислу на вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

Причини керування ОСОБА_8 транспортним засобом вночі, ще й в стані алкогольного сп`яніння, на які він та свідок ОСОБА_12 вказували в місцевому суді, на переконання колегії суддів, не були обумовлені крайньою необхідністю і не можуть визнаватися поважними, а свідчать саме про його умисел на вчинення такого злочину.

Ретельно проаналізувавши докази, суд дав їм належну оцінку в їх сукупності й дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , який будучи засудженим до покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, ухилився від відбування такого покарання.

Покарання ОСОБА_8 призначено судом відповідно до вимог ст.65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

ОСОБА_8 посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, учинив злочин невеликої тяжкості в стані алкогольного сп`яніння, під час іспитового строку, що свідчить про його зухвалу поведінку, підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення, а тому суд дійшов аргументованого висновку про призначення йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.389 КК України.

Правильно призначено судом покарання і на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону, істотних порушень норм кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, які б потягнули зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, та вважає його законним і обґрунтованим, призначене покарання справедливим, а відтак апеляційну скаргу залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2