У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:

За цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 06 лютого 2015 року приблизно о 10.20 год., проходячи повз пункту обміну валют на АДРЕСА_2 , вирішив заволодіти грошовими коштами, що могли там знаходитися. Зайшовши до приміщення, належного підприємцю ОСОБА_8 вслід за ОСОБА_7 , яка мала доступ до вказаного пункту і до цього перебувала на вулиці, обвинувачений, скориставшись її зайнятістю, проник за нею через вхідні двері до однієї з кімнат, де із застосуванням фізичного насильства, яке не було небезпечним для життя й здоров`я потерпілої, відкрито заволодів грошима останньої в розмірі 90 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2015 року вирок місцевого суду змінено. Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК і призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що крім показань потерпілої інших доказів, у тому числі об`єктивних, які би підтверджували суму викраденого саме у розмірі 90 000 грн, стороною обвинувачення не надано. А отже, на думку цього суду, доведеними слід вважати обставини заволодіння ОСОБА_6 коштів на суму 15 000 грн, внаслідок чого з обвинувачення підлягає виключенню така кваліфікуюча ознака, як завдання значної шкоди потерпілій.
Крім того, суд указав, що з урахуванням наявних доказів та показань потерпілої немає підстав вважати доведеним той факт, що умисел на викрадення грошей виник у обвинуваченого ще тоді, коли він перебував на вулиці біля приміщення. Більше того, на підставі досліджених у суді доказів установлено, що до приміщення пункту обміну ОСОБА_6 зайшов з метою позалицятися до потерпілої, а умисел на викрадення грошей виник пізніше. За таких обставин суд апеляційної інстанції виключив з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення злочину з проникненням у приміщення.
Таким чином, апеляційний суд вважав доведеним вчинення ОСОБА_6 відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в цьому суді на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Прокурор указує на те, що ухвала суду апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 419 КПК не містить відповідей на усі доводи, наведені в апеляційних скаргах, а рішення суду про перекваліфікацію дій винного з ч. 3 на ч. 2 ст. 186 КК прийнято без безпосереднього дослідження доказів, не відповідає фактичним обставинам справи та доказам, дослідженим у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки суму викрадених коштів доведено показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_9 , а намір обвинуваченого позалицятися, задля чого він нібито зайшов до приміщення пункту обміну, не підтверджується доказами. Крім того, суд не повною мірою дослідив усі дані про особу засудженого і прийняв безпідставне рішення про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.

Потерпіла ОСОБА_7 у своїй касаційній скарзі просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції внаслідок неправильного застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а також через м`якість призначеного місцевим та апеляційним судами покарання. Потерпіла стверджує, що суд апеляційної інстанції безпідставно виключив з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку, як завдання значної шкоди, і неправильно визначив суму, викрадену в неї, а також необґрунтованим, на думку ОСОБА_7 , є висновок цього суду про відсутність у ОСОБА_6 умислу на крадіжку в момент проникнення його до приміщення обмінного пункту. Крім того, зазначає, що призначене місцевим та апеляційним судами покарання не враховує ступеня тяжкості вчиненого винним злочину та даних про його особу і є надто м`яким. Також апеляційний суд, як вважає потерпіла, не перевірив безпосередньо в судовому засіданні доказів, не вмотивував свого висновку про те, що завдана їй шкода у розмірі 15 000 грн, як установив цей суд, не є для неї значною відповідно до п. 2 Примітки до ст. 185 КК.

На касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_10 подав заперечення, в якому він просить залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав скаргу прокурора повністю, а скаргу потерпілої частково, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, які істотно порушив.

Апеляційний суд дійшов висновку, що з обвинувачення слід виключити такі кваліфікуючі ознаки, як вчинення злочину з проникненням в інше приміщення та завдання значної шкоди потерпілій, оскільки вони є недоведеними, пославшись при цьому на показання обвинуваченого, виписку з його банківської картки та витяг із кримінального провадження про внесення до ЄРДР відповідних даних про вчинене кримінальне правопорушення.

Разом із тим, цей суд дав критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_11 і вдався до оцінки показань потерпілої ОСОБА_7 , надані ними в суді першої інстанції, хоча безпосередньо в суді апеляційної інстанції цих осіб не допитав. Отже, апеляційний суд не мав права дати іншу оцінку показанням цих осіб, ніж дав суд першої інстанції, безпосередньо не допитавши їх.

Між тим, винуватість ОСОБА_6 обґрунтовується в обвинувальному вироку й іншими доказами, які місцевий суд безпосередньо досліджував. В ухвалі апеляційного суду нічого не зазначено про те, чому ці докази також не доводять винуватості обвинуваченого, що свідчить про недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК.

Також суд не мотивував, чому не вважає завдану потерпілій шкоду в розмірі 15 000 грн. значною із урахуванням матеріального становища потерпілої, як того вимагає п. 2 Примітки до ст. 185 КК.

Вищевказані порушення закону могли вплинути на остаточні висновки цього суду при перегляді обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 .

Той факт, що жодна зі сторін не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, не виключало обов`язку апеляційного суду в цьому випадку безпосередньо дослідити докази, виходячи із засад кримінального провадження.

При цьому слід ураховувати, що згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тобто якщо апеляційний суд при перегляді кримінального провадження убачає можливу недоведеність винуватості засудженої особи або інше можливе поліпшення становища такої особи, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження, вказані у ст. 2 КПК, та необхідність дотримання інших його засад, зокрема верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності винуватості, і це не суперечить такій засаді кримінального провадження, як диспозитивність.

Таким чином, на думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 є передчасним, адже рішення цього суду ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги прокурора та потерпілої підлягають частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду скасуванню на підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляд у цьому суді, під час якого суду слід звернути увагу на вищенаведене, усунути зазначені порушення, ретельно перевірити усі доводи, викладені в апеляційних та касаційних скаргах, а також обставини вчиненого протиправного діяння, дати на них обґрунтовані відповіді, і з урахуванням установлених обставин правильно кваліфікувати дії винної особи та призначити покарання відповідно до вимог статей 50, 65 КК. За умови підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, призначене покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК слід вважати неправильним через його м`якість унаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3