Справа № 359/2061/16-к
Провадження №1-в/359/614/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника адміністрації установи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль в режимі відеоконференції з приміщенням Бориспільської виправної колонії № 119 клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування вказівки заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури,

встановив:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2011р. ОСОБА_4 визнаний винним в скоєнні злочинів, передбачених п.7 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, 70 КК України з призначенням покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року вищевказаний вирок Дніпровського райсуду та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2012 року змінено: перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з п.7 ч. 2 ст. 115 КК України на 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 ( в редакції 2001 року), ч. 2 ст. 121 (в редакції 2001 року) КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 296 КК України - у виді обмеження волі на строк 4 роки, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від призначеного за цим законом покарання звільнено за закінченням строку давності; за ч. 1 ст. 122 КК України ( в редакції 2001 року ) - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 121 КК України ( в редакції 2001 року) - у виді позбавлення волі на строк 10 років. Вважати його засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Відповідно до вказаних рішень ОСОБА_4 відбуває покарання у Бориспільській виправній колонії № 119 Управління Державної пенітенціарної служби України в Київській області(далі - БВК)(т.1 особової справи).

Починаючи з серпня 2015р. по грудень 2015р. включно засуджений виконував роботи по виготовленню дерев`яних кухонних дошок в майстерні по виготовленню дерев`яних кухонних дошок, що знаходилась в приміщенні адміністративної будівлі гаражу установи(аркуш особової справи 246,252-259 т.7).

Постановою начальника БВК від 27.01.2016р. на підставі заяви замовника робіт ОСОБА_6 від 12.01.2016р., про заохочення всіх робітників, які виконували вищевказані роботи у зв`язку з якісним виконанням договірних зобов`язань(аркуш особової справи 245 т.7) та рапортів: начальника дільниці-свідка ОСОБА_7 (аркуш особової справи 243 т.7), начальника дільниці соціальної реабілітації(аркуш особової справи 242 т.7) першого заступника начальника БВК (аркуш особової справи № 249 т.7) та помічника начальника установи БВК(аркуш особової справи 244,250 т.7), де встановлено даний факт, засуджений отримав заохочення у вигляді подяки за сумлінне виконання розпоряджень адміністрації установи, дотримання встановлених правил поведінки, поліпшення своєю роботою якісного та кількісного показника виконуваної роботи, бережне ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки за підсумками 4 кварталу 2015р. (аркуш особової справи № 241 т.7).

Вказівкою заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області від 29.02.2016р. зобов`язано начальника БВК скасувати дану постанову, як видану з порушенням законодавства та притягнути винних осіб до дисциплінарної відповідальності з підстав відсутності об`єктивних даних, які б відображали вказану поведінку засудженого та його ставлення до праці, приймаючи до уваги нетривалий період, який складає квартал, і за який неможливо врахувати всі дані щодо засудженого, а також з підстав незаконності заохочення засудженого за ті дії, які і так входять до кола обов`язків засудженого.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в порядку ст.539 КПК України, про скасування даної вказівки, посилаючись на те, що чинне законодавство не містить обмежень у часі, за який може бути застосовано заохочення, сумлінна поведінка і ставлення до праці може бути підтверджена виконанням конкретної роботи, а відсутність стягнень та зауважень за весь час відбування покарання підтверджує факт зразкової поведінки, а сама вказівка є особистою помстою прокурора за відмову взяти участь у корупційних схемах останнього.

Представник адміністрації установи в судовому засіданні вважає, що заохочення до засудженого застосовано правомірно на підставі отриманих об`єктивних даних, які вказують на сумлінну поведінку та ставлення до праці засудженого не тільки за І// квартал , а за більш тривалий період, а заохочення за період кварталу не суперечить чинному законодавству.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка начальник дільниці ОСОБА_7 показав, що засуджений ОСОБА_4 разом з іншим засудженим сумлінно виконував вищевказані роботи з серпня 2015р. та зауважень до останнього, не було.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, в їх сукупності, дійшов висновку, що клопотання обґрунтоване і підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 Розділу ІІІ «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами , утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна установи виконання покарань і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням , носити одяг встановленого законодавством зразка та нагрудні знаки, затверджені зразками поіменної картки та нагрудного розпізнавального знака для засуджених, засуджені, які тримаються у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації, засуджені жінки, звільнені від роботи у зв`язку з вагітністю і пологами, а також які мають дітей до трьох років, мають право носити цивільний одяг , виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань , виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою установи виконання покарань , дотримуватися санітарно-гігієнічних норм, мати охайний вигляд , дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Згідно з ч.1 ст.130, ч. 1 ст.131 КВК України за сумлінну поведінку і ставлення до праці, навчання, активну участь у роботі самодільних організацій до засуджених можуть застосовуватись заходи заохочення в т.ч. у виді подяки, які мають на меті здійснення виховного впливу як на тих осіб, до яких ці заходи застосовуються на основі об`ективної оцінки поведінки засуджених, їхнього ставлення до праці, так і на інших засуджених.

Таким чином, судом встановлено факт сумлінної поведінки та ставлення до праці засудженого ОСОБА_4 за підсумками І// кварталу 2015р. за що останній правомірно був заохочений правами начальник установи.

Посилання ж прокурора на відсутність підстав для заохочення засудженого ОСОБА_4 , т.я. вищевказана поведінка засудженого, ставлення до праці, бережне ставлення до обладнання і інструментів є обов`язком засуджених, а тому останні не можуть бути за це заохоченні, обладнання та інструментів у засудженого не було, наданий наждачний папір не належить установі, а сам договір на виконання робіт носить необ`єктивний характер, суд оцінює критично, як таке, що не вказує на відсутність підстав для заохочення засудженого, оскільки саме належне та сумлінне виконання засудженими своїх обов`язків, незалежно від періоду даного виконання, навпаки і є саме тією підставою для заохочення засуджених, до яких застосовується такий захід так і для прикладу іншим засудженим. З наданого прокурором акту прийому-передачі інструментів та матеріалів, а також з показів свідка ОСОБА_7 вбачається, що засуджений використовував обладнання у вигляді столу та стільців та інструменті, які зазначені в акті, вслід чого, також зобов`язаний був бережно ставитись до них, що він і робив, незалежно від власника даного майна. А правомірність укладення угоди з замовником не відносить до предмету розгляду даної справи, оскільки не стосується поведінки засудженого.

Крім того, до самої оскаржуваної вказівки не додано жодного належного та допустимого доказу, який б підтверджував наведені в ній обставини та спростовував відомості викладені в постанові про заохочення, в той час як навпаки обґрунтованість вказаної постанови доведена сукупністю всіх вищевказаних доказів по справі.

Керуючись ст. 539 КПК України, ч.1 ст.130, ч.1 ст.131 КВК України, Розділом ІІІ «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014р., зареєстрованого 30.12.2014р. за № 1656/26433, суд,

ухвалив:
Клопотання задовольнити.

Вказівку Заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, ОСОБА_3 № 34-2761 від 29.02.2016р. Начальнику Бориспільської виправної колонії № 119 про усунення та недопущення в подальшому зазначених вимог КПК України, скасування постанови від 27.01.2016р. та про вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ДСР ОСОБА_5 скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області на протязі 7 діб з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1