Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 червня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000461 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2015 року та вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2015 року, а також прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2015 року.

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мислів Калуського району Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що судимостей не має,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_6 500,12 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 2000 грн. витрат на оплату правової допомоги, 300 грн. судового збору.

Вирішено питання процесуальних витрат у провадженні.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2015 року вирок суду першої інстанції змінено в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України та в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 щодо стягнення суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, яку збільшено, а в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України скасовано та ухвалено свій вирок. Визначено вважати ОСОБА_6 засудженим: за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 1 ст. 122 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. У стягненні решти сум в рахунок відшкодування моральної шкоди відмовлено. В решті вирок суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило втрату органу та розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, а також за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто таке, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

25 лютого 2013 року, о 16.00 год., ОСОБА_6 прийшов до ОСОБА_7 , який проживає на АДРЕСА_2 та став пред`являти претензії, в ході чого наніс потерпілому кілька ударів по обличчю дерев`яною палицею, яку взяв під будинком. В результаті нанесених ударів згідно з висновком судово-медичної експертизи № 122 від 09 квітня 2013 року ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: травми лівого ока з розривом склери, кон`юктиви, випорожнення очного бокалу, крововилив у порожнину ока, що викликало необхідність проведення операції «Евісцерація лівого ока», які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що викликали стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину; ран та синців в ділянці обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

22 квітня 2013 року, приблизно о 18.00 год., ОСОБА_6 прийшов до будинку сімї Івасівих, який розташований на вул. Масловського в с. Мислів Калуського району, де побачив ОСОБА_8 , з яким став конфліктувати, в ході чого наніс йому удар руками по тілу в область грудної клітини, однак потерпілий вирвався та втік. Наступного дня, приблизно о 13.00 год. ОСОБА_6 знову зустрів ОСОБА_8 та вчинив з ним скандал, в ході якого умисно наніс кілька ударів руками та ногами по тілу та голові ОСОБА_8 . В результаті вказаних дій, ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломами 9, 10 ребра справа та 7-го ребра зліва, яка відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення; синців та саден в ділянці обличчя, синця в ділянці грудної клітки справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та вирок суду апеляційної інстанції в частині його засудження за ч. 1 ст. 121 КК України і провадження в цій частині закрити в зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. В обґрунтування своїх вимог наводить доводи щодо неповноти судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Не погоджується з оцінкою судами доказів у провадженні та вважає, що відсутні докази, які б підтверджували його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що апеляційний суд безпідставно скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного за ч. 1 ст. 122 КК України покарання, так як прийняв рішення про необхідність його пом`якшення в цій частині, а тому мав постановити ухвалу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який підтримав свої касаційні вимоги та заперечував проти задоволення касаційних вимог прокурора, думку прокурора, який вважав, що підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та прокурора немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_6 не погоджується з його засудженням за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та, при цьому, оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вказує на неповноту судового слідства, наводить власну оцінку доказам, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку згідно з ст. 409 КПК України.

При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Винуватість ОСОБА_6 в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 підтверджується зібраними у встановленому законом порядку доказами,дослідженими в судовому засіданні, належно оціненими. Так, суд першої інстанції такого висновку дійшов на підставі аналізу: показань потерпілого ОСОБА_7 про обставини заподіяння ОСОБА_6 йому тілесних ушкоджень, показань неповнолітнього свідка ОСОБА_9 , допитаного в присутності законного представника та психолога, який був очевидцем конфлікту та бачив як ОСОБА_6 бив ОСОБА_7 , показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про обставини подій 25 лютого 2013 року, які узгоджуються між собою та в своїй сукупності підтверджують встановлені судом фактичні обставини; даних, що містяться у письмових доказах, зокрема, у карті виїзду швидкої медичної допомоги № 4856, у висновку судово-медичної експертизи № 122 від 09 квітня 2013 року. Надано правову оцінку та обґрунтовано спростовано показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які заперечували можливість нанесення ОСОБА_6 . ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника стосовно недоведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, мотивовано визнав їх необґрунтованими. Усі наведені в апеляційній скарзі доводи, у тому числі й ті, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги засудженого, належним чином перевірено судом апеляційної інстанції і спростовано із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з чим погоджується також суд касаційної інстанції.

Таким чином, доводи касаційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 є необґрунтованими.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора, то як убачається з вироку суду першої інстанції при обранні ОСОБА_6 виду та розміру покарання судом було враховано всі дані про особу засудженого, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання. При цьому, з огляду на наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, судом було прийнято рішення про наявність достатніх підстав для призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 122 КК України - покарання у виді обмеження волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів визначено засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
В ході апеляційного розгляду, враховуючи що ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи та в силу положень ст. 61 КК України до нього не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі, суд апеляційної інстанції прийняв рішення про призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачене в санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді штрафу. Водночас, з огляду на всі наявні в справі дані про особу ОСОБА_6 та обставини, які пом`якшують покарання, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України та прийняв рішення про необхідність призначення йому покарання в межах санкції зазначеної статті, в зв`язку з чим постановив свій вирок.
Посилання прокурора про необхідність постановлення в частині пом`якшення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України ухвали, а не вироку, як це зробив апеляційний суд, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з огляду на те, що ОСОБА_6 вчинив два злочини та суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність призначення йому більш суворого покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, і остаточно визначене йому покарання на підставі ст. 70 КК України цим судом є суворішим ніж те, що було визначене вироком суду першої інстанції. Вирок апеляційного суду постановлено у відповідності до вимог ст. 420 КПК України.

Призначене судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних скарг засудженого та прокурора немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2015 року та вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2015 року, а також прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2015 року - залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2015 року та вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2