Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/531/16 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.11.2016 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0002337 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, який не одружений, не працює, інвалід 3 групи, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України вважається особою, яка не має судимості, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 6 місяців без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Також, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1424, 79 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.; на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 33092, 57 грн. та збитки за визначення вартості матеріального збитку в розмірі 700 грн.; на користь держави в особі Світловодської міської ради грошові кошти в сумі 3270, 42 грн. витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_8 та судовий збір на користь держави в сумі 551, 20 грн., а також на користь держави судові витрати в сумі 2764, 80 грн.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим за порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за таких обставин:

19.12.2015 року, приблизно о 08.30 год., керуючи автомобілем MERCEDES-BENS E 290 TD, номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , рухаючись по вул. Б.Хмельницького в м. Світловодську, Кіровоградської області зі сторони вул. Правди в напрямку перехрестя вулиць Богдана Хмельницького та Комсомольської, ОСОБА_7 , порушив вимоги п.п. 2.3 (б, д), 12.1, 12.3 та 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, проявивши безпечність до дорожньої обстановки яка склалась, з моменту виявлення перешкоди для руху, яка виразилась у наявності автомобіля «ЗАЗ-110307» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався попереду в попутному напрямку, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із вказаним автомобілем.

В результаті зіткнення, автомобіль «ЗАЗ-110307», під керуванням ОСОБА_9 , рухаючись у некерованому стані, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , який рухався в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судової медичної експертизи № 26 від 28.01.2016 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з фактом ДТП.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині та кваліфікації його дій, просить змінити вирок міськрайонного суду та вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання за ст. 286 ч. 1 КК України у виді 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_7 незаконно звільнено від покарання на підставі ст. 75 КК України, так як дана стаття не підлягає застосуванню до покарання у виді арешту.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, потерпілого та цивільного позивача, які не заперечували проти апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого, який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали провадження, які характеризують особу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає, обвинувачений згоден з кваліфікацією його дій за вказаною статтею кримінального закону.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, а тому на думку колегії суддів, призначене покарання у виді арешту не є таким, що забезпечить можливість перевиховання обвинуваченого, профілактику та попередження вчинення ним нових злочинів, та не відповідає тяжкості злочину та характеризуючим даним про особу обвинуваченого.

Крім того, судом першої інстанції незаконно звільнено обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України.

Згідно ст. 75 ч. 1 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам необхідно мати на увазі, що ч. 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад 5 років суд не вправі.

Але, суд першої інстанції, призначив ОСОБА_7 покарання у виді арешту та звільнив останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України, не врахувавши, що звільнення від відбування покарання з випробуванням не може бути застосовано, якщо особі призначено основне покарання у виді арешту.

Таким чином, судом першої інстанції застосовано норму закону, яка не підлягає застосуванню.

Колегія суддів вважає, що при таких обставинах суд неправильно застосував закон України про кримінальність відповідальність та істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, про що цілком правильно зазначив прокурор в своїй апеляційній скарзі, а тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.
Відповідно до ст.ст. 409, 413 КПК України однією з підстав підстава для скасування або зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Колегія суддів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до злочинів невеликої тяжкості, особу винуватого, який не працює у зв`язку з інвалідністю, за місцем проживання, характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час судимість погашена, що в цілому характеризує його з негативної сторони, не одружений, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, обставинами, що пом`якшують покарання є - щире каяття, неналежний стан здоров`я інвалідність 2 групи (у зв`язку з ампутацією кисті), відсутність обставин, що обтяжують покарання, - вважає доцільним призначити покарання у виді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначене покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи у сукупності викладені вище обставини, які взято до уваги судом першої інстанції при призначені покарання, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність неправильно застосовано ст. 75 КК України щодо основного покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції слід змінити, в частині призначення ОСОБА_7 покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407- 411, 413, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2016 року змінити, в частині призначення ОСОБА_7 покарання.

ОСОБА_7 вважати засудженим за ст. 286 ч. 1 КК України до покарання у виді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4