Справа № 172/648/15-к
Провадження № 1-кп/191/23/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000276 від 26.05.2015 року відносно: ОСОБА_3 , який народився 1993 року в грудні місяці 12 числа в с. Григорівка, Васильківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо - технічною освітою, не працюючого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.389, ч.2 ст.186 КК України,-

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , 30 жовтня 2014 року був засуджений Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт.

На адресу кримінально-виконавчої інспекції Васильківського району 04 грудня 2014 року надійшов на виконання вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області на громадянина ОСОБА_3 . У зв`язку із чим на адресу засудженого направлялись виклики до кримінально-виконавчої інспекції на 12.12.2014 р. та повторний на 23.12.2014 р., за жодним з яких засуджений не з`явився.

16.01.2015 року до Васильківського РВ ГУМВС в Дніпропетровській області було направлено подання щодо передачі матеріалів для проведення подальших розшукових заходів. 04.02.2015 року працівниками міліції було встановлено, що ОСОБА_3 на той час перебував на лікуванні у Дніпропетровській обласній лікарні ім. Мечникова з приводу поранення в зоні АТО у зв`язку з чим матеріали були повернені до кримінально-виконавчої інспекції без заведення ОРС.

25.03.2015 року працівниками інспекції ОСОБА_3 було роз`яснено права та обов`язки покладені на нього судом, ознайомлено з порядком відбування покарання у виді громадських робіт, про що було відібрано підписку, винесена постанова про встановлення днів явок на реєстрацію, відповідно до якої засуджений повинен з`являтися на реєстрацію в перший понеділок кожного місяця, а також засудженого було попереджено, що в разі ухилення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 389 КК України він може бути притягнений до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_3 того ж дня повідомив, що категорично відмовляється відпрацьовувати громадські роботи та відмовився від вручення йому направлення до сільської ради. Також, під час бесіди обвинувачений знову категорично відмовився від відбування громадських робіт та заявив, що у подальшому відпрацьовувати їх не бажає.

Станом на 01.04.2015 року засуджений ОСОБА_3 до відпрацювання громадських робіт не приступав, із призначених судом покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, не відпрацьовано жодної, що згідно п. 2 ч. З ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України « невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин...» - являється ухиленням від відбування покарання в вигляді громадських робіт.

Крім того, ОСОБА_3 , 30 травня 2015 року, близько 02.00 годині, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння на ринковій площі, розташованій по вул. 9-го Січня, 4 в сел.Чаплине, Васильківського району, Дніпропетровській області зустрів раніше не знайомого йому ОСОБА_6 , який в цей час розкладав на прилавках свою продукцію на продаж, а саме м`ясо та сало свинини. Побачивши останнього, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_6 .

Діючи з прямим умислом на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , яке полягало у тому, що ОСОБА_3 після нанесення декількох ударів биткою по автомобілю «Москвич 412», та електронних вагах, власником яких є потерпілий, утримуючі битку в руках погрожуючи спричинити ОСОБА_6 тілесні ушкодження у випадку відмови виконувати його волю, відкрито, з корисливих мотивів, заволодів двома задніми окостами свині, загальною вагою 30,700 кг, вартістю 60,0 грн. за 1 кг, на загальну суму 1842 грн.

Після чого ОСОБА_3 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на загальну суму 1842 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389, ч.2 ст. 186 КК України, визнав у повному обсязі, щиро покаявся та пояснив обставини подій таким чином, як вони викладені вище. Просив суд суворо його не наказувати.
Свідчення обвинуваченого відповідають обставинам справи, викладеним в обвинувальному акті і які ніким не оспорюються.
Обставини справи об`єктивно, повно і всесторонньо підтверджені доказами у справі у встановленому об`ємі.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився , направив на адресу суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, завдана шкода йому відшкодована; на суворій мірі покарання не наполягає.
Окрім зізнання обвинуваченого, його вина у скоєних діяннях підтверджується сукупністю достатніх даних, отриманих за допомогою зібраних доказів, достовірність яких сторонами обвинувачення і захисту не заперечується, на підставі чого фактичні обставини у судовому засіданні з`ясовані згідно з істиною у встановленому порядку за частиною третьою статті 349 КПК України.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 у тісному зв`язку з доказами, які його викривають, дійшов стійкого внутрішнього переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття згідно зі ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, відтак, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин суд прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх з`ясованих обставин в їх сукупності, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 та обставини ним скоєного знайшли своє підтвердження в судовому засіданні дослідженими достатніми доказами, а його умисні дії, що виразилися в відкритому викраденні чужого майна поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК Українита за ч.2 ст. 389 КК України.

Обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України для ОСОБА_3 є щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України для ОСОБА_3 - є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину.
Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений вчинив злочини, один з який відноситься до категорії невеликої тяжкості, інший до категорії тяжких злочинів, раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, брав участь у бойових діях в зоні АТО, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному.
Суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів ( ст. 65 КК України).

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З урахуванням обставин справи та обставин, що характеризують обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.2 статті 186, ч.2 ст.389 КК України.

Під час судового розгляду, детально проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку, що також, при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо без його ізолювання від суспільства, а покарання йому повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Речові докази слід повернути відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до положень ч.ч.3,5, п.7) ч.9 ст.100 КПК України - документи, які надані суду з матеріалами кримінального провадження зберігаються в суді.

Керуючись ст. ст. 99,100, 374,377 КПК України суд, -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 186 КК України - чотири роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 389 КК України - два роки обмеження волі.

Відповідно до ст.70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України перевести не відбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_3 за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року, у вигляді 200 годин громадських робіт у покарання у виді позбавлення волі строком 25 (двадцять п`ять) днів.

Відповідно до ст. 71 ч. 1 КК України ОСОБА_3 до покарання, призначеного за новим вироком, приєднати покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року, та остаточно до відбування визначити покарання у виді чотирьох років та двадцяти п`яти днів позбавлення волі.

В порядку ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 зобов`язання: періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази по справі два шматка м`яса - залишити у володінні потерпілого ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно вручається засудженому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1