Справа № 357/5628/16-к
1-кп/357/509/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.06.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовучому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000105 від 26.12.2014 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоні Яри, Таращанського району Київської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, несудимого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Згідно з обвинуваченням молодший сержант ОСОБА_7 , будучи призваним 25 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу по мобілізації, зарахованим наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (військова частина польова пошта НОМЕР_3 ) до списків особового складу зазначеної частини та призначеним на посаду навідника 2-ї танкової роти танкового батальйону, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 29.08.2014 року № 137 (по стройовій частині) зарахованим у розпорядження командира вказаної військової частини, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , на б-рі 50-річчя Перемоги, 1 вересня 2014 року, близько 08 год., самовільно, упорушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, без наказу та дозволу відповідних командирів і начальників, залишив розташування військової частини НОМЕР_3 і до 22 квітня 2015 року аперебував за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , проводячи час на свій розсуд та не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби.

Уподальшому ОСОБА_7 23 квітня 2015 року звернувся за медичною допомогою до Білоцерківського військового госпіталю і, пройшовши лікування, 30 квітня 2015 року добровільно з?явився до військової частини польова пошта НОМЕР_3 для звільнення з військової служби.

Наказом командира вказаної військової частини від 30 квітня 2015 року № 119 (по стройовій частині) ОСОБА_8 виключено зі списків особоворго складу частини і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дії обвинуваченого кваліфіковані досудовим слідством за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто особою, зазначеною в частині другій ст. 407 КК України.

17.05.2016 року до суду надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 з угодою про визнання винуватості, укладеною 16.05.2015 року прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим.

Згідно з указаною угодою ОСОБА_7 , добровільно ініціювавши укладення цієї угоди, беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідно до обставин та правової кваліфікації, викладених в угоді та в обвинувальному акті, і щиро кається у вчиненому.

При цьому сторони, приймаючи до уваги наявність у обвинуваченого декількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як то повне та беззаперечне визнання вини і щире каяття у вчиненому, враховуючи особу обвинуваченого, котрий посередньо характеризується по службі, уперше притягується до кримінальної відповідальності, є учасником антитерористичної операції, а також відсутність будь-яких обтяжуючих покарання обставин, узгодили призначення обвинуваченому покарання за ст. 407 ч. 3 КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі та звільнення останнього від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням та іспитовим строком 1 /один/ рік, з покладенням обов?язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця постійного проживання, роботи або навчання, періодично з?являтись до інспекції для реєстрації.

В судовому засіданні сторони підтвердили зазначену угоду, ствердили про добровільність її укладення і просять вказану угоду затвердити.

Суд, дослідивши обставини укладення сторонами угоди про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам чинного КПК України, дійшов висновку про те, що клопотання сторін про затвердження вказаної угоди підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Укладена сторонами угода відповідає вимогам ст.ст. 469, 470 та 472 КПК України, містить необхідні реквізити, формулювання обвинувачення та його належну правову кваліфікацію, істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, узгоджене сторонами покарання та згоду обвинуваченого на його призначення,

Угода також містить детальне роз?яснення передбачених ст. 473 КПК наслідків затвердження її судом та наслідків невиконання сторонами умов зазначеної угоди, роз?яснення права обвинуваченого на судовий розгляд справи відповідно до положень ч. 4 ст. 474 КПК, роз?яснення визначених ст. 394 та ст. 424 КПК підстав оскарження вироку суду, яким затверджено угоду, підписи сторін.

Зогляду на викладене укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам чинного КПК.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України є правильною.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства. Права, свободи та інтереси сторін або інших осіб не порушуються.

На переконання суду сторони дійшли зазначеної угоди добровільно, без будь-якого стороннього впливу. Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарань, визначеним ст. 65 КК України. Виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є реальним.

За таких обставин укладена прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 374-376, 474-475 КПК України, суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16 травня 2015 року прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_9 .

На підставі зазначеної угоди ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, і призначити йому покарання за ст. 407 ч. 3 КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

Всилу ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 /один/ рік, зобов?язавши останнього не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця постійного проживання та регулярно з?являтись до інспекції для реєстрації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 30 діб.

Суддя: ОСОБА_1 ,