Справа № 344/2877/16-к
Провадження № 1-кс/344/1240/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , начальника сектору у складі відділу Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , а також психолога ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000053, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором, в обґрунтування якого покликався на те, що 04.03.2016р. близько 21год. 30хв. неповнолітній ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прибули до будинку АДРЕСА_1 для зустрічі із знайомою ОСОБА_13 , де між неповнолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт на побутовому ґрунті, під час якого ОСОБА_10 став наносити удари руками по голові неповнолітньому ОСОБА_6 . Поведінка ОСОБА_10 розлютила неповнолітнього ОСОБА_6 і він будучи обурений діями ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , умисно розбив рукою шибку вікна в будинку та взявши в руку уламок скла, умисно наніс ОСОБА_10 декілька ударів у передпліччя, спину та один цілеспрямованих удар у життєво важливу ділянку тіла шию, спричинивши йому тілесні ушкодження. Таким чином, неповнолітній ОСОБА_6 виконав всі дії, які вважав необхідними для умисного позбавлення життя потерпілого, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а саме ОСОБА_10 після отримання тілесних ушкоджень був доставлений у лікувальний заклад, де йому своєчасно була надана медична допомога.

04.03.2016р. о 22год. 00хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 05.03.2016р. йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, обґрунтована підозра у вчиненні яких на думку слідчого повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Матеріалами клопотання зазначено, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, також незаконно впливати на потерпілого та свідків, які є його товаришами, крім цього йому повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, він на шлях виправлення не став, а знову вчинив особливо тяжкий злочин, що вказує на його стійку злочинну спрямованість та можливість вчинення нових кримінальних правопорушень, тому, з метою запобігання вказаним ризикам на думку слідчого є необхідність в застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, покликаючись на викладені в ньому обставини, просила клопотання задоволити, застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк два місяці, не визначаючи при цьому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В судовому засіданні захисник підозрюваного клопотання заперечив, оскільки вважає підозру частково не обґрунтованою, а наведені прокурором ризики - не доведеними, просив врахувати характеризуючі особу підозрюваного дані та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Неповнолітній підозрюваний, його законний представник та психолог в судовому засіданні підтримали думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного, його захисника, законного представника та психолога, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з Мінімальними стандартними правилами ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила») від 29.11.1985p., тримання під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого періоду часу. Тримання під вартою до суду по можливості замінюється іншими альтернативними заходами, такими як постійний нагляд, активна виховна робота або поміщення в сім`ю або виховний заклад чи будинок (ст. 13).

З матеріалів клопотання вбачається, що 04.03.2016р. о 22год. 00хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 05.03.2016р. йому повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, зокрема покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Так, відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В той же час наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище злочину підтверджується показаннями неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколом огляду місць події та іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.

При цьому доводи захисника фактично зводяться до оцінки зібраних органом досудового розслідування доказів на предмет доведеності вини ОСОБА_6 , що не стосується питань даного судового розгляду.

Враховуючи наведене вважаю, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 вказаного вище злочину, характеризуючі особу неповнолітнього підозрюваного дані, умови його життя та виховання його вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію підозрюваного, відсутність судимості, а також наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого злочину, відповідальність за який передбачено зокрема ч. 2 ст. 289 КК України.

В той же час обставини, які зазначені захисником підозрюваного, не можуть бути підставами для відмови в задоволенні даного клопотання та відповідно для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки такі характеризують підозрюваного і не виключають наявність встановлених в судовому засіданні ризиків.

Відтак, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити частково, як крайній захід і протягом найкоротшого періоду часу застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк тридцять днів, який рахувати з моменту фактичного затримання, без визначення розміру застави, оскільки інкримінований злочин вчиненого із застосуванням насильства.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись Мінімальними стандартними правилами ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила») від 29.11.1985p., Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 376, 395, 484-485, 487, 488, 491, 492 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задоволити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк тридцять днів - до 03 квітня 2016 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора начальника відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 10 березня 2016 року.