АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2072/16 Справа № 209/3961/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2016 року місто Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кам`янське Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-16.08.2007 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 289, ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 01 червня 2009 року по відбуттю строку покарання;
-25.02.2014 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, -
у провадженні за його клопотанням про зняття судимості, відповідно до ст. 108 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

В с т а н о в и л а:

09 вересня 2015 року засуджений подав клопотання про зняття судимості в порядку ст. 108 КК України, в якому посилався на те, що 16 серпня 2007 року щодо нього був ухвалений вирок за ч. 2 ст. 289 КК України Дніпровським райсудом м. Дніпродзержинська та призначено покарання 2 роки та 6 місяців позбавлення волі. Початок строку 01.12.2006 року, кінець строку 01.06.2009 року. У відповідності до ст. 108 КК України, особа вважається такою, що не має судимості, якщо на протязі трьох років з дня відбуття покарання не здійснить нового злочину. Вважає, що з 01.06.2012 року він має вважатися таким, що не має судимості за вказаним вироком.
Ухвалою суду відмовлено в задоволенні вказаного клопотання. В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений ОСОБА_6 вчинив новий злочин після відбуття покарання за попереднім вироком та до спливу строків, передбачених п. 3 ч. 2 ст.108 КК України, у зв`язку з чим строк погашення судимості перервався і його обчислення здійснюється відповідно до вимог ст. 90 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, і задовольнити його клопотання. На його думку судом порушено вимоги ст.ст. 17, 20 - 22, 94 КПК України, ст.5 КК України і вважає, що при постановленні рішення суд керувався позицією прокурора та доказами, які не мають юридичної сили. Також, зазначає, що суд розглянув клопотання та не повідомив його належним чином про час та дату розгляду.

В судовому засіданні засуджений підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити в повному обсязі, ухвалу суду вважав незаконною і, з підстав зазначених в скарзі, просив її скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти апеляційної скарги засудженого, вважав її необґрунтованою, доводи безпідставними та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів, перевіривши висновки суду першої інстанції, приходить до наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 16.08.2007 року засуджений Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 289, ст.69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Звільнився по відбуттю строку покарання 01.06.2009 року.
На день подання клопотання ОСОБА_6 відбував покарання у П`ятихатській виправній колонії-122 за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.02.2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Даний злочин ОСОБА_6 вчинив 08 січня 2012 року.
Згідно ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
В силу ч. 5 ст. 90 КК України якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново.
У відповідності до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, за який ОСОБА_6 відбув покарання та мав судимість за попереднім вироком, є тяжким злочином.
За правилами ст. 108 КК України такими, що не мають судимості, визнаються неповнолітні: засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину.
Таким чином, судимість ОСОБА_6 за вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 16.08.2007 року, яким він був засуджений за ч. 2 ст. 289, ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, не погашена у встановленому законом порядку, оскільки ОСОБА_6 вчинив новий злочин 08.01.2012 року, а благополучний перебіг строку погашення судимості мав закінчитись 01.06.2012 року, тому встановлений ст. 108 КК України перебіг строку погашення судимості перервався і його обчислення здійснюється заново у відповідності до вимог ст. 90 КК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зняття судимості за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.08.2007 року є законними та ґрунтуються на матеріалах провадження, а доводи засудженого ОСОБА_6 щодо неправильного застосування судом норм закону України про кримінальну відповідальність є нікчемними і зводяться до особистого хибного тлумачення норм матеріального закону.
Що стосується доводів засудженого про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів перевіривши матеріали провадження, приходить до висновку про безпідставність таких доводів, виходячи з наступного.

Як вбачається з клопотання засудженого, останній не просив суд здійснити його етапування, доставку чи проведення судового засідання в режимі відеоконференції /а.п. 1/. Окремої заяви про вчинення вказаних процесуальних дій від засудженого також не надходили.

В матеріалах провадження знаходиться судове повідомлення від 11.09.2015 року за Вих. № 8524/15, яке відповідає вимогам та направлено відповідно ст. ст. 111, 112, 135, 136 КПК України, за місцем відбування покарання засудженого для вручення ОСОБА_6 /а.п. 3/. Вручення даного судового повідомлення підтверджується відповідним поштовим повідомлення та заявою засудженого ОСОБА_6 /а.п. 7, 14 відповідно/. Рішення про визнання обов`язковою участі засудженого в судовому засіданні, - судом не приймалось.

Як випливає з вказаної заяви засуджений зазначає, що був повідомлений про час та дату судового розгляду, проте не отримав копії ухвали за результатами розгляду його клопотання. Отримавши копію ухвали, засуджений реалізував своє право на апеляційне оскарження.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що права засудженого ОСОБА_6 не порушені, він реалізував своє право на апеляційне оскарження судового рішення, яке є законним та обґрунтованим, був повідомлений належним чином про час та дату судового розгляду, тому відповідні доводи засудженого слід вважати неприйнятними.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4