Ухвала
іменем України 14 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000604 щодо ОСОБА_5 ,
встановила:
вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року
ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця і проживаючого по АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Стягнуто із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_4 2040 грн. матеріальної шкоди та 6000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Вирішені питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року цей вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 13 квітня 2015 року, приблизно о 19 годині, з метою втамувати спрагу, шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку, зайшов на територію будинковолодіння АДРЕСА_2 , де побачивши відчинений гараж проник до нього та викрав майно потерпілого ОСОБА_4 на загальну суму 4050 грн.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, потерпілий ставить питання про скасування постановлених судових рішень через неправильне застосування ст. 75 КК України та, як наслідок, м`якість призначеного покарання. Наголошує, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та відмовився відшкодувати заподіяну шкоду, вів себе зухвало та фактично лишився непокараним за вчинене. Вважає безпідставним посилання суду на ст. 416 КПК України, оскільки попередній вирок ним та прокурором оскаржувався саме з підстав м`якості призначеного покарання.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується доводів потерпілого про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказаних вимог закону судом дотримано.
При призначенні покарання ОСОБА_5 та звільненні від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд дотримався зазначених вимог кримінального закону, застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, визнав можливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Зокрема, судом враховані ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, раніше судимий.
Також, суд правильно взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та ту, що його обтяжує, рецидив злочинів.
Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 416 КПК України, при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції допускається посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення покарання.

З судових рішень убачається, що Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 7 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 за цим же обвинуваченням було постановлено обвинувальний вирок, йому було призначено покарання 4 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням. Ухвалою апеляційного суду від 24 вересня 2015 року зазначений вирок скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, кримінальне провадження повернуто в суд першої інстанції із зазначенням, що при новому розгляді слід дослідити докази по справі в повному обсязі, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Тобто, попередній вирок був скасований не з підстав м`якості призначеного покарання, а тому, враховуючи вимоги ст. 416 КПК України, у суду першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження не було підстав призначити більш суворе покарання.

З урахуванням усіх обставин справи, даних про особу винного, рішення суду про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України належним чином умотивовано, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи апеляції щодо м`якості призначеного покарання належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення у касаційній скарзі потерпілого не наведено.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3