Дата документу Справа № 332/4719/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 332/4719/15-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/375/15 ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 185 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 29 березня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.
Учасники судового провадження:
представник потерпілої сторони ОСОБА_9 .
Встановлені вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2015 року обставини:
Вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15- ч.1 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом повного складання покарань до призначенного покарання приєднано покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2015 року та остаточно призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт та штрафу в сумі 850 грн.

Відповідно до ст. 72 КК України вироки постановлено виконувати самостійно.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, посилається на незаконність та необгрунтованість оскаржуваного рішення; істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені під час його ухвалення, що виразились в проведенні судового розгляду без участі представника потерпілого, який не був належними чином повідомлений про час та місце розгляду кримінального провадження, а крім того в порушенні прав потерпілого, думка якого не була врахована під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, також апелянт вказує на направлення копії вироку потерпілому з порушенням строку та на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що виразилось в призначенні покарання у виді штрафу не в неоподатковуваних мінімумах, як того вимагає закон, а в грошовій сумі. Просить, вирок скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 вказує на неспроможність доводів прокурора щодо неповідомлення представника потерпілого про судовий розгляд кримінального провадження та законність призначеного ОСОБА_6 покарання, просить про залишення без задоволення апеляції прокурора.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав доводи апеляції та прохав про зміну оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання, позицію адвоката та представника потерпілого - ТОВ «Фоззі-Фуд», які прохали про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України районним судом не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.
Виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, дії ОСОБА_6 кваліфіковані зач.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого та, оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється кваліфікація дій обвинуваченого, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.
Доводи прокурора з приводу наявності у провадженні істотних порушень вимог КПК України у зв`язку із неповідомленням потерпілого про дату судового засідання спростовуються матеріалами провадження.

Так, матеріали кримінального провадження містять розписку представника потерпілого ТОВ «Фоззі-Фуд» ОСОБА_9 щодо отримання ним судової повістки на судове засідання 18.11.2015 року (а.п.15).

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник потерпілого ОСОБА_9 , оглянувши вказану розписку підтвердив факти складання розписки, отримання ним судової повістки та повідомлення йому про день, час та місце судового засідання, яке відбулось 18.11.2015 року, вказав про свою неявку до судового засідання, відсутність заперечень з приводу проведення судового розгляду за його відсутності.

Отже, судовий розгляд провадження місцевим судом проведений із дотриманням положень ст. 325 КПК України.

Таким чином, передбачена п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України безумовна підстава для скасування оскаржуваного вироку з призначенням у відповідності до вимог ч.1 ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції не знайшла свого підтвердження.

Направлення копії оскаржуваного вироку потерпілій стороні з порушенням встановлених ч.7 ст. 376 КПК України строку, в розумінні ст. 412 КПК України, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Представник потерпілого не заперечував свою обізнаність з приводу наявності вироку відносно ОСОБА_6 та отримання копії вироку.

Разом з тим, доводи апелянта з приводу неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність судова колегія знаходить слушними.

Так, за змістом апеляції в цій частині прокурор вказує на призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу в твердій грошовій сумі замість необхідного визначення штрафу у неоподатковуваному мінімумі доходів громадян.

Злочин, що розглядається в рамках даного кримінального провадження вчинений ОСОБА_6 05.10.2015 року, тобто ухвалення відносно вказаного обвинуваченого 13.11.2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя попереднього вироку.

Отже, призначення покарання ОСОБА_6 має відбуватися із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Водночас, колегія суддів також звертає увагу і на призначення місцевим судом ОСОБА_6 покарання з застосуванням принципу повного складання покарань, призначеного оскаржуваним вироком та покарання за попереднім вироком стосовно ОСОБА_6 , що, враховуючи попереднє покарання у вигляді штрафу, відповідно до вимог ч.3 ст. 72 КК України, є неприпустимим, оскільки за наведеною нормою основне покарання, зокрема, у виді штрафу, при призначенні покарання за сукупністю вироків і за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне, змінюючи оскаржуваний вирок з підстав, зазначених прокурором, вийти за межі апеляційної скарги і виключити при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання принцип складання покарань, оскільки це не погіршуватиме правового становища обвинуваченого.

Попереднім вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015 року ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень (а.п.13-14).

За змістом частин 1 статті 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, якою передбачено, що розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Отже, районний суд на вище наведені вимоги кримінального закону та призначене попереднім вироком відносно обвинуваченого покарання уваги не звернув і, при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання, припустився зазначених порушень, що, згідно п. 4 ч.1 ст. 408 КПК України, передбачає зміну вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.

Врахувати, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, покарання, призначене вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015 року та вважати ОСОБА_6 засудженим до остаточного покарання у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт та штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який відповідно до ч.3 ст.72 КК України, виконувати самостійно.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4