АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/641/16 Справа № 192/1025/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційного суду Дніпропетровської області у м. Дніпропетровську апеляцію засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року, якою задоволено подання Солонянського районного відділу КВІ УДПТС України в Дніпропетровській області про скасування звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та направлення засудженого для відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:
ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року задоволено подання Солонянського районного відділу КВІ УДПТС України в Дніпропетровській області про скасування звільнення від відбування покарання з іспитовим строком щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоне Дніпропетровської області, громадянство України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

якого направлено для відбування покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд в ухвалі вказав, що відповідно до вироку, ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 382, ст. 71, ст. 75 КК України на 1 рік 10 днів позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки і на засудженого були покладені обов`язки відповідно до ст. 76 ч.1 п.п. 2, 3, 4 КК України, однак він на реєстрацію за викликом інспекції не з`являється, не виконує інші обов`язки покладені на нього вироком суду, ухиляючись від відбуття покарання, в результаті чого Солонянський районний відділ КВІ УДПТС України в Дніпропетровській області направив в суд подання про скасування звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки ОСОБА_7 ухиляється від обов`язку покладеного на нього судом - періодично з`являтись для реєстрації до КВІ.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, вважає, що вона винесена необґрунтовано і просить винести рішення щодо сплати ним штрафу за ч. 1 ст. 382 КК України. При цьому посилається на те, що дійсно не з`являвся до кримінально-виконавчої інспекції, оскільки має деякі проблеми зі здоров`ям. Не мав змоги вчасно прибути до КВІ, за медичною допомогою не звертався, так як не мав достатньо коштів, але телефонував працівнику КВІ. Посилаючись на акт обстеження лікарні ім. Мечникова від 07.06.1999 року стверджує про наявність захворювання, а також вказує на перебуванні у лікарні у жовтні 2009 року. Крім того вказує, що має неповнолітню доньку та сплачує аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_8 . З урахуванням цих обставин, та того, що вину визнає та кається, просить винести рішення щодо сплати ним штрафу за ч. 1 ст. 382 КК України.

В судове засідання 05 квітня 2016 року, будучи повідомленими належним чином засуджений та представник КВІ не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про перенесення розгляду не просили.

З метою дотримання розумних строків розгляду скарги засудженого по оскарженню судового рішення від 29 лютого 2015 року, колегія суддів, з урахуванням думки прокурора, вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України, - неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України та роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався в повній мірі та обґрунтовано задовольнив вказане подання.

Так з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28.07.2015 року засуджений за ч. 1 ст. 382, ст. 71 КК України до покарання у виді 1 року 10 днів позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та зобов`язано періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально - виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

13.10.2015 року ОСОБА_7 був поставлений на облік до Солонянського РВ КВІ.

13.10.2015 року ОСОБА_7 був ознайомлений КВІ з порядком і умовами відбування покарання, йому були роз`яснені обов`язки, покладені на нього судом та зміст ч. 3 ст. 164 КВК України щодо їх виконання, крім того, він був також попереджений про відповідальність за ухилення від відбування покарання та не допущення адміністративних правопорушень, скоєння нових злочинів, про що свідчить його пояснення.

Цього ж дня, інспектором Солонянського РВ КВІ було винесено постанову про встановлення ОСОБА_7 днів явки на реєстрацію до КВІ, а саме: 1-й, 2-й, 3-й та 4-й понеділок щомісяця, з якою він ознайомився під розпис 13.10.2015 року.

Як вбачається з матеріалів провадження за даними листа реєстрації, засуджений ОСОБА_7 за період часу з 13.10.2015р. по 01.02.1016 р., шість разів не з`являвся до органів КВІ на реєстрацію без поважних причин, а саме - 19.10.15 р., 28.12.15 р., 04.11.16 р., 11.01.2016 р., 18.01.2016 р., 25.01.2016 р.), у зв`язку з чим йому неодноразово виносились застереження у вигляді письмових попереджень, про те, що у разі подальшого не виконання покладених на нього судом обов`язків КВІ може направити матеріали до суду про відміну покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбуття призначеного судом покарання та відібрані письмові пояснення.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 безпідставно ухилявся від покладених на нього судом обов`язків, встановлених йому вироком суду, а тому обґрунтовано направив ОСОБА_7 для відбування призначеного вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28.07.2015 року покарання в кримінальну-виконавчу установу.

Саме те, що ОСОБА_7 у період іспитового строку через певний проміжок часу систематично не з`являвся без поважних причин для реєстрації до органів КВІ, чим порушив покладені на нього обов`язки та неодноразові попередження про наслідки неявки, свідчить про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення.

Щодо доводів апелянта про те, що його явки з запізненням до КВІ не є його умисною неявкою, а це пояснюється станом його здоров`я, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, які не відповідають матеріалами провадження, оскільки дні його неявки для реєстрації до органів КВІ не підтверджені відповідними документами. Також не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_7 про те, що з 28.12.2015 року по 25 січня 2016 року він не приходив до кримінально-виконавчої інспекції з поважних причин, оскільки вказане спростовується довідкою КЗ Центр медико-санітарної допомоги Солонянської районної ради Дніпропетровської області» від 04 лютого 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 в цей період за медичною допомогою не звертався.

Колегія суддів вважає, що факт систематичного порушення засудженим ОСОБА_7 покладених на нього вироком суду обов`язків є повністю доведеним.

За таких обставин апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, так як ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою, у зв`язку з чим, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді: