Справа № 152/973/16-к
В И Р О К
іменем України
22 липня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сільце Іршавського району, Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, з середньою спеціальною світою, раніше не судимого,

Обвинувачений ОСОБА_4 03.05.2016 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в АДРЕСА_3 , вирішив скоїти крадіжку майна з домогосподарства ОСОБА_5 , що знаходиться на АДРЕСА_4 . Підійшовши до домогосподарства ОСОБА_5 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_4 зайшов на подвір`я, обійшов господарську будівлю, де виявив і викрав 45 м кабелю для зварювального апарату вартістю 2250 грн., 100 м одножильного мідного кабелю перерізом 1х2 мм вартістю 300 грн., алюмінієвий бідон місткістю на 40 л вартістю 250 грн. Викрадені речі обвинувачений ОСОБА_4 за кілька прийомів виніс за межі домогосподарства ОСОБА_5 , переніс до себе додому та розпорядився на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитків ОСОБА_5 на суму 2800 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 30.06.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 03.05.2016 року приблизно о 23 годині проходив біля домогосподарства ОСОБА_5 , що знаходиться на АДРЕСА_3 , та зі сторони городу побачив кабель, що був скручений у бухти і складений під господарською будівлею. Пересвідчившись, що на подвір`ї нікого немає, він зайшов на подвір`я, підійшов до господарської будівлі, під якою був складений кабель, і викрав його, а також викрав алюмінієвий бідон на 40 л, що стояв неподалік під стіною. Кабель він викрав до електозварювального апарата в кількості 45 м, а одножильний в кількості 100 м. Викрадений кабель до електрозварювального апарата він поклав у бідон і виніс з подвір`я ОСОБА_5 , а потім повернувся і виніс з подвір`я одножильний кабель у кількості 100 м. Все викрадене він переніс у своє домогосподарство, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Викрадений кабель він на наступний день завіз у с. Рахни-Лісові, де здав на металолом і отримав 900 грн., а бідон залишив для використання у господарстві. Після того, як працівники поліції дізналися, що крадіжку вчинив він, то ним відшкодовано потерпілому в повному обсязі вартість кабелю та повернуто алюмінієвий бідон.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 30.06.2016 року, та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , висловлену в заяві до суду (а.с.21), обвинуваченого ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпілий ОСОБА_5 в заяві до суду просив судовий розгляд проводити у його відсутності, зазначив, що він не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 , не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.21).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 30.06.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме: 03.05.2016 року приблизно о 23 годині ОСОБА_4 , перебуваючи в АДРЕСА_3 , вирішив скоїти крадіжку майна з домогосподарства ОСОБА_5 , що знаходиться на АДРЕСА_4 . Підійшовши до домогосподарства ОСОБА_5 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_4 зайшов на подвір`я, обійшов господарську будівлю, де виявив і викрав 45 м кабелю для зварювального апарату вартістю 2250 грн., 100 м одножильного мідного кабелю перерізом 1х2 мм вартістю 300 грн., алюмінієвий бідон місткістю на 40 л вартістю 250 грн. Викрадені речі обвинувачений ОСОБА_4 за кілька прийомів виніс за межі домогосподарства ОСОБА_5 , переніс до себе додому та розпорядився на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитків ОСОБА_5 на суму 2800 грн.
Отже, обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, відшкодував потерпілому заподіяні злочином збитки (а.с.21). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 30.06.2016 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.36, 37, 39). Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності та особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро покаявся у скоєному, позитивно виявив себе після вчинення злочину, відшкодувавши потерпілому збитки, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , який в заяві до суду зазначив, що при призначенні покарання покладається на вирішення суду, але просить ОСОБА_4 суворо не карати, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, в умовах призначення покарання у виді штрафу.
Відповідно до ч.1 ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нового злочину.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у даній кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Алюмінієвий бідон місткістю 40 л, що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження (а.с.27) і знаходиться на зберіганні в потерпілого до вирішення кримінальної справи, слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_5 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речовий доказ: алюмінієвий бідон місткістю 40 л повернути ОСОБА_5 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1