Єдиний унікальний номер 725/3157/14-к
Номер провадження 1-кс/725/581/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.06.2014 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці
у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
скаржника представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,
слідчого СВ СУ УМВСУ в Чернівецькій області ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого,
ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до суду із цією скаргою, обґрунтовуючи яку зазначив, що слідчим слідчого відділення СУ УМВСУ в Чернівецькій області ОСОБА_6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000725 від 02.07.2013 року. В рамках цього провадження на підставі ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.11.2013 року на нафтобазі, розташовані по АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_4 , 20 листопада 2013 року було проведено обшук, під час якого вилучено кошти, паливно-мастильні матеріали, бухгалтерську документацію, особисті речі тощо, доля яких до часу звернення до суду із цією скаргою залишається не вирішеною. Така діяльність слідчого не відповідає вимогам ст. 28 КПК України щодо додержання розумних строків при виконанні або прийнятті процесуальних дій чи процесуальних рішень. Крім того, скаржник вважає, що бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 0000725, яка виразилася у довготривалому неповерненні вилученого у власника майна, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, призвела до порушення загальних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, законних прав та інтересів ОСОБА_4 , в тому числі, передбачених ст. 41, 42 Конституції України в частинах права володіння, користування та розпорядження своєю власністю, права на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Також, зазначені обставини призводять до порушення законних прав та інтересів 14 найманих ОСОБА_4 працівників щодо права заробляти на життя своєю працею.
Посилаючись на викладене в скарзі, в судовому засіданні скаржник повністю підтримав свою скаргу і просив:
- визнати бездіяльність слідчого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000725 такою, що не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства України;
- зобов`язати слідчого ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4 вилучене 20.11.2013 року в м. Чернівці по вул. Комунальників, 12 майно : з цистерни № 1 4117 літрів бензину марки А-95; з цистерни № 3 6483 літра бензину марки А-95; з цистерни № 13 21918 літрів бензину марки А-95; з автоцистерни д.н.з. НОМЕР_1 17180 літрів бензину марки А-95;
- зобов`язати слідчого ОСОБА_6 прийняти постанову про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 на підставі п. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Також скаржник додатково пояснив, що до теперішнього часу ОСОБА_4 у наведеному кримінальному провадженні перебуває в якості свідка. Уточнив вимоги скарги і просив не розглядати вимогу щодо повернення 6483 літрів бензина марки А-95 з цистерни № 3, оскільки він вже повернутий власнику.
Зазначив, що нафтопродукти, які містяться в цистерні № 1, цистерні № НОМЕР_2 та автоцистерні є газовим конденсатом-компонентом автомобільного палива, який відповідає вимогам ТУ, у відповідності до проведеної експертизи від 25.03.2014 року, копія якої була долучена до скарги. Ці цистерни із вмістом знаходяться на відповідальному зберіганні у менеджера ПП ОСОБА_4 Лугового ОСОБА_7 . Знаючи про те, що в них знаходиться газовий конденсат визначає його як бензин марки А-95, оскільки саме так цей нафтопродукт значиться у матеріалах кримінального провадження.
Слідчий в судовому засіданні пояснив, що вміст автоцистерни д.н.з. НОМЕР_1 , цистерни № 1 і цистерни № 13, відповідно до проведеної експертизи не відповідає технічним умовам, а отже є фальсифікованим бензином, тому вміст цих ємностей визнано речовим доказом і долучено до справи. Також пояснив, що не має підстав оголошувати ОСОБА_4 підозру .
Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали цього провадження і співставивши їх з доводами кожної з сторін, вважаю скаргу обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню.
Так, не може бути задоволена вимога зобов`язати слідчого винести постанову про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки суд не наділений повноваженнями давати подібні вказівки органу досудового розслідування.
Натомість, з огляду на вимоги ст. 28 КПК України, ст. 62 Конституції України і очевидно довготривалий термін розслідування у вказаному кримінальному провадженні, суд вважає за можливе зобов`язати слідчого прийняти одне з процесуальних рішень, яким визначити статус ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1)скасування рішення слідчого чи прокурора;
2)зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
Отже скарга ОСОБА_5 в частині визнання бездіяльності слідчого ОСОБА_6 при розслідуванні кримінального провадження № 0000725 такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України задоволенню не підлягає.
В частині 7 ст. 236 КПК України, окрім іншого, зазначено про те, що вилучені під час обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Частина 1 ст. 167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які визначаються як фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватись та розпоряджатись певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тобто застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не зазначає.
В даному конкретному випадку у цьому кримінальному провадженні підозра ОСОБА_4 у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення не оголошена, а отже і підстав для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та подальшого його утримання органом досудового розслідування не має.
Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст. 169 КПК України, відповідно до якої тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно вилучене: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, в разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.
При цьому в частині 5 ст. 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його вилучили.
У випадку з майном ОСОБА_4 , зазначене у ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано не було, а слідчий не повернув його особі, у якої воно було вилучено. Принаймні в судовому засіданні слідчий не подав доказів зворотнього.
Аналізуючи правовий зміст ч. 7 ст. 236 і ч. 1 ст. 98 КПК України, ч. 2 ст. 168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись також під час обшуку або огляду, допустимо зробити висновок, що речі і документи, вилучені при проведені обшуку, мають один з двох процесуальних статусів : 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі у відповідності до ч. 1 ст. 167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.
Отже, визнання речовими доказами можливе лише щодо вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, арештованого майна відповідно до правил ст. 98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за відсутності факту накладення на нього арешту відповідно до правил ч. 5 ст. 171 КПК України, діючим кримінально-процесуальним законодавством не передбачений.
Такий процесуальний порядок щодо тимчасового вилучення майна узгоджується з вимогами глави 16 КПК України і ч. 7 ст. 236 КПК України.
В іншому випадку втрачається сенс у вирішення питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст. 169 КПК України, оскільки в такому процесуальному статусі воно перебуває лише до винесення постанови слідчим, прокурором про визнання його речовим доказом.
Оцінюючи зібрані по справі докази, аналізуючи правові позиції учасників процесу, суд приходить до висновку про необхідність повернення ОСОБА_4 зазначеного вище майна, оскільки слідчий, визнавши тимчасово вилучене майно, що належить ОСОБА_4 , речовим доказом в кримінальному провадженні, яке розслідується більше 11 місяців без оголошення підозри жодній особі, фактично вийшов за межі можливих варіантів щодо процесуальної долі цього майна, визначених ч. 1 ст. 167 КПК України (арешт або повернення), чим порушив конституційні права ОСОБА_4 щодо володіння, користування і розпорядження своєю власністю, права на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
На підставі наведеного, керуючись ст. 98-100, 167-169, 171, 173, 236 ч. 7, 303-307, 309 КПК України,
УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого СВ СУ УМВСУ в Чернівецькій області ОСОБА_6 прийняти процесуальне рішення, яким визначити статус ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000725, відомості про яке внесені до ЄРДР 02.07.2013 року.
Зобов`язати слідчого ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4 майно: з цистерни № 1 4117 літрів бензину марки А-95; з цистерни № 13 21918 літрів бензину марки А-95; з автоцистерни д.н.з. НОМЕР_1 17180 літрів бензину марки А-95, що було вилучене 20.11.2013 року під час проведення обшуку бази паливно-мастильних матеріалів ПП ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1