АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/138/15-к Номер провадження 11-кп/786/61/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальнальних справвхих справ Апеляційногоційного Апеляційного суду Полтавської області в складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000380 за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Шишацького району Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Байрак Великобагачанського району Полтавської області, жительки АДРЕСА_1 ,
за фактом нанесення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони.

Кримінальне провадження розглянуто:
за участю прокурора ОСОБА_9
неповнолітньої ОСОБА_7
представника неповнолітньої ОСОБА_10
захисника ОСОБА_11
потерпілої ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ :
На ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року подав апеляційну скаргу старший прокурор прокуратури Шишацького району Полтавської області ОСОБА_6 , в якій просить ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 15.10.2015 про відмову у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітньої ОСОБА_7 , яка не досягла віку кримінальної відповідальності за вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.124 КК України та закриття кримінального провадження скасувати.

Застосувати до неповнолітньої ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд педагогічному колективу Великобузівської загальноосвітньої школи І-ІП ступенів строком на 1 рік.

Дослідити обставини вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення передбаченого статтею 124 КК України, а саме:

*покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ;

*покази законного представника ОСОБА_10 ;

*заява про вчинене кримінальне правопорушення від 11.09.2014 (а.с. 212);

*протоколу огляду місця події від 13.09.2014 (а.с. 112-113);

*журналом судового засідання від 21.07.2015 (а.с. 167-169);

*висновку експерта № 254 від 26.09.2014 (а.с. 121-124).

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що при розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

При розгляді матеріалів клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру Шишацький районний суд не з`ясував чи мала неповнолітня ОСОБА_7 , реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами, ніж нанести удар ОСОБА_8 ножем.

Відповідно до зібраних стороною обвинувачення доказів вина неповнолітньої ОСОБА_7 підтверджується у скоєнні нею суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 124 КК України, а саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

При постановленні ухвали суд посилався на допит неповнолітньої ОСОБА_7 , хоча остання взагалі відмовилась від дачі будь-яких показань, що підтверджується Журналом судового засідання від 21.07.2015 (а.с. 167-169).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до клопотання слідчого про застосування до неповнолітньої примусових заходів виховного характеру, неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, 11.09.2014 року близько 22 години, перебуваючи в домогосподарстві за місцем фактичного проживання в селі Бухуни Шишацького району Полтавської області, з метою припинення сварки, що виникла між її матір`ю ОСОБА_10 та її колишнім співмешканцем ОСОБА_8 , та з метою перешкодити ОСОБА_8 забрати малолітнього сина ОСОБА_18 , перевищуючи межі необхідної оборони, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , взяла з кухні ніж та нанесла один удар ножем в область живота ОСОБА_8 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної стінки з ушкодженням тонкого кишківника, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що спричинити смерть.

За змістом клопотання вказані дії неповнолітньої ОСОБА_7 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КК України.

В зв`язку з цим слідчий, за згодою прокурора порушив перед судом клопотання про застосування до неповнолітньої ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд педагогічному колективу Великобузівської загальноосвітньої шкоди 1-3 ступенів строком на 1 рік.

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_19 про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітньої ОСОБА_7 . Кримінальне провадження закрито.

Приймаючи таке рішення суддя вказав, що за наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати дії неповнолітньої ОСОБА_7 такими, що явно не відповідають характеру та ступеню тяжкості протиправного посягання ОСОБА_8 . За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність дій неповнолітньої ОСОБА_7 , яка. перебуваючи у стані необхідної оборони, тобто, діючи з метою захисту своїх, охоронюваних законом прав та інтересів та охоронюваних законом прав та інтересів своєї матері ОСОБА_10 , ії співмешканця ОСОБА_17 , малолітнього брата ОСОБА_18 спричинила ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження. Оскільки неповнолітня ОСОБА_7 , заподіюючи ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, діяла в стані необхідної оборони, вчинене нею діяння не підпадає під ознаки злочину, передбаченого ст.124 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора в підтримку апеляційної скарги, захисника ОСОБА_11 ,представника неповнолітньої ОСОБА_10 та неповнолітньої ОСОБА_7 які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги згідно її меж, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з підстав в ній зазначеній.
Судом першої інстанції були вірно встановлені фактичні обставини заподіяння неповнолітньою ОСОБА_7 тілесних ушкоджень загиблому ОСОБА_8 , але при цьому безпідставно було зроблено хибний висновок про відсутність в діях неповнолітньої ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ст. 124 ч.1 КК України, оскільки ОСОБА_7 діяла виключно в межах необхідної оборони.
Представник неповнолітньої - ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційної інстанції вказала , що удару ножем своєму колишньому співмешканцю ОСОБА_8 не наносила. В кімнаті її будинку , в момент спричинення тілесних ушкоджень загиблому, крім неї та її доньки більше нікого не було. Зазначене, підтвердила неповнолітня ОСОБА_7 оскільки визнала , що ніж брала для того , що налякати ОСОБА_8 та перешкодити забрати йому свого сина , оскільки загиблий був в стані алкогольного сп*яніння і це не дозволяла зробити її мати, яку той кілька разів вдарив рукою по голові. Неповнолітня ОСОБА_7 та її мати не заперечували факт того , що ОСОБА_8 часто брав свого сина для спілкування та возив його до бабусі - потерпілої ОСОБА_12 , яка також це підтвердила.
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердили правильність показань наданих в суді першої інстанції, яким судом першої інстанції була надана не вірна оцінка, та вказали що ніякого нападу на домоволодіння ОСОБА_20 не було. З ОСОБА_8 поїхали виключно тільки для того, щоб той взяв свого сина та потім продовжити вживати спиртне та шашлики. Двері в будинок, які внаслідок свого ветхого стану не являли перешкоди, штовхнувши відкрив ОСОБА_8 , який раніше співмешкав з ОСОБА_10 та був батьком їх сина. ОСОБА_10 на протязі тривалого часу була з ними знайома, оскільки вони були друзями загиблого, неприязних стосунків між ними не було, а навпаки вони були дружніми, разом святкували різні події і відповідно не могли являти для ОСОБА_10 ні якої загрози, що остання також не заперечувала. ОСОБА_13 не заперечував факт того , що ОСОБА_8 , який був випивши, та не впевнено себе почував, попрохав його нейтралізувати втручання в розмову с ОСОБА_10 її нового співмешканця ОСОБА_21 та що для цього на кухні вдарив останнього долонею по обличчі із зазначеною метою. В сварку, яка тривала не більше 10 хвилин, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ні хто не підтримував та не втручався, а ОСОБА_15 навпаки намагався її припинити відповідно до доводів ОСОБА_20 , вказавши загиблому , що сварку треба припиняти та їхати звідси. Сварка між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 мала форму лайки та штовханини. ОСОБА_10 виштовхувала ОСОБА_8 з кімнати до коридору, а той намагався повернутися в кімнату до сина. При цьому ОСОБА_10 маючи зріст нижче середнього та худорляву статуру , сама мала змогу протидіяти посяганням свого колишнього співмешканця який був в не тверезому стані.
Вказані свідки також підтвердили наявність працюючого освітлення в будинку та заперечили вказане ОСОБА_20 , що у ОСОБА_8 с собою був ніж, який той був позбавлений змоги заховати у одязі відповідно до теплої пори року та легкого одягу. Також заперечили наявність порізів на руці у ОСОБА_10 та наявність відповідних слідів крові і інших тілесних ушкоджень, які б вони обов*язково помітили,оскільки виводили ОСОБА_8 з хати з ножовим пораненням в живіт , яке той закривав двома руками. Зазначені свідки не заперечували факт того , що під час спілкування з загиблим після даної події , в тому рахунку і під час подальшого вживання алкоголю та спілкування з ОСОБА_8 з наданням медичної допомоги визначеної в її межах самим потерпілим, з*ясували, що удар ножем в живіт загиблому спричинила саме неповнолітня ОСОБА_7
*Згідно заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.09.2014 (а.с. 212) ОСОБА_10 власноручно зазначила , що ні яких тілесних ушкоджень під час сварки с ОСОБА_8 не отримала.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, з протоколу проведення слідчого експерименту від 29.01.2015 року за участі неповнолітньої ОСОБА_7 здійсненого в присутності її матері та відеозапису вказаної слідчої дії, повторно дослідженого в суді апеляційної інстанції, вбачається , що саме внаслідок дій ОСОБА_7 , загиблому ОСОБА_8 було спричинення ножове поранення в живіт, яке згідно матеріалів судово медичних кспертиз № 254 та комісійної № 198, визначені як тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті та являються її причиною, оскільки ножове поранення черевної стіни з ураження тонкого кишковика ускладнилось розвитком гнійного перитоніту. За умови негайного звернення та надання кваліфікованої допомоги настанню смерті ОСОБА_8 можливо було запобігти.
Під час експерименту було встановлено , що неповнолітня ОСОБА_7 мала змогу вільно пересуватися в будинку під час сварки матері з ОСОБА_8 та відповідно на кухні взяла ніж та повернулась до кімнати, щоб ним налякати загиблого.
Згідно висновків судово- психіатричної експертизи №539 неповнолітня ОСОБА_7 на час інкримінованого їй діяння не знаходилась в стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання. Відповідно до матеріалів даної експертизи ОСОБА_22 логічно будувала свою захисну лінію, факти викладала в вигідному для неї світлі, дії її були доцільні та раціональні.
Таким чином достовірно встановлено , що сварка між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 відбулась внаслідок виключно її правомірного не бажання віддавати на спілкування сина його батьку, оскільки той знаходився в стані алкогольного сп*яніння і вимагав побачення з малолітнім сином в темний час суток. Але під час вказаного конфлікту ні якої загрози для життя ОСОБА_10 не існувало, відповідно до відсутності у неї та її доньки ОСОБА_7 будь яких тілесних ушкоджень. Крім того сварки та бійки між ними відбувалися і раніше без настання якихось істотних наслідків. Також враховується те, що ще до початку сварки в будинку, яку передбачала ОСОБА_20 , нею по телефону були викликані працівники міліції, які прибули на виклик на місце події фактично зразу після від*їзду ОСОБА_8 зі своїми друзями, що також підтверджує короткочасність конфлікту.
Тобто існувала фактично реальна небезпека, як щоб дитину ОСОБА_10 надала його батькові, який перебував в стані алкогольного сп*яніння, то внаслідок майбутнього неналежного догляду 4-х річна дитина могла сама отримати травму або іншу шкоду для її здоров*я та навіть життя, але не в обов*язковому випадку.
Таким чином неповнолітня ОСОБА_7 вчиняючи інкриміновані діяння, на явно перебільшувала ступінь та характер вказаної небезпечності посягання та реальність його існування стосовно небезпеки для власного життя, її матері та малолітнього брата стосовно негайності та дійсності заподіяння їм будь якої шкоди стосовно ступеня суспільної небезпечності посягання, яке могло бути спрямоване ОСОБА_8 максимум на заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень під час сварки, Під час сварки загиблим не використовувались ні які предмети для заподіяння тілесних ушкоджень відповідно до відсутності мети цього. Відповідно ОСОБА_23 діючи в стані необхідної оборони, умисно заподіяла неодноразову судимому ОСОБА_8 вдаривши його ножем, тяжку шкоду, яка на явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту відповідно до її захисних дій до характеру і ступеню суспільної небезпечності вказаного посягання внаслідок невідповідності захисних дій обстановці вчинення посягання, що згідно ч. 3 ст. 36 розуміється як перевищення меж необхідної оборони. Згідно наведеного ОСОБА_7 скоїла суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.. 124 КК України, а саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони. Суб*єктом вказаного злочину може бути особа , якій виповнилось 16 років. Судом першої інстанції було вірно встановлено , що неповнолітня ОСОБА_7 на момент скоєння нею інкримінованого діяння - не досягла віку, з якого в даному випадку настає кримінальна відповідальність , тобто їй на момент противоправного діяння не виповнилось 16 років. Згідно санкції ст. 124 КК України та ст. 12 КК України інкриміноване діяння ОСОБА_7 відноситься до категорії злочину невеликої тяжкості. Згідно приписів ст.ст. 97 та 105 КК України до неповнолітньої особи, яка до досягнення віку , з якого може настати кримінальна відповідальність , вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння ч.2 ст. 97 КК України, судом можуть бути застосовані заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд педагогічного колективу за його згоди , що в даному випадку підтверджується заявою про клопотання та протоколом загальних зборів педагогічного колективу Великобузівської школи відповідно до каяття у вчиненому неповнолітньої ОСОБА_7 , яка за місцем навчання характеризується позитивно та як здібна дівчина з ознаками художньої натури, яка виховується в не простих житейських умовах. Вимогами зазначеними в ст. 498 КПК України не передбачається письмової згоди неповнолітнього або його законного представника на застосування заходів виховного характеру на відміну від вимог ст.497 КПК України.

Таким чином, апеляційні вимоги прокурора про необхідність застосування до неповнолітньої ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру є вірними та обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому також було вірно враховано доцільність та дієвість застосування заходу виховного характеру у вигляді передачі неповнолітньої ОСОБА_7 під нагляд педагогічному колективу Великобузівської загальноосвітньої школи 1-3 ступеня строком на 1 рік на підставі клопотання педагогічного колективу зазначеної школи. Апеляційні вимоги прокурора ні яким чином не суперечать вимогам ПЛЕНУМу ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ - П О С Т А Н О В И від 15.05.2006 N 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру»( 20/95-ВР ) та повністю з ними узгоджуються.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 415, 498- 501 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА :
апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Шишацького району Полтавської області ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітньої ОСОБА_7 , яка не досягла віку кримінальної відповідальності за вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.124 КК України та закриття кримінального провадження скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд педагогічному колективу Великобузівської загальноосвітньої школи І-ІП ступенів строком на 1 рік.

Ухвала суду може бути оскаржена учасниками процесу в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4