АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1324/16 Справа № 199/1485/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ,

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі кримінальне провадження № 0002590, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2015 року, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_13 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Дніпропетровська, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

21 серпня 2015 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2015 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Дніпропетровська, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

14 вересня 2010 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

13 травня 2011 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровстка за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 24 жовтня 2014 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 27 днів,

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 187 КК України - до 6 років позбавлення воді.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення воді.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровстька від 13 травня 2011 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 000 грн., моральної шкоди 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у сумі 842 грн. 88 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати у сумі 982 грн. 08 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави судові витрати у сумі 245 грн. 52 коп.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
На вирок суду подано апеляційні скарги:
Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання за сукупністю вироків до 5 років позбавлення волі. Вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що протягом судового розгляду ОСОБА_8 вину визнав повністю, не заважав та активно сприяв розкриттю злочинів, показав своє бажання стати на шлях виправлення, щиро розкаявся у вчиненому, його співмешканка вагітна, ОСОБА_8 був неофіційно працевлаштований.

Обвинувачений ОСОБА_7 ставить питання про пом`якшення покарання з урахуванням положень ст.ст. 66, 68, 69 КК України та просить врахувати щиросердне каяття, співпрацю з органом досудового розслідування і призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене покарання до 4 років позбавлення волі. Вважає, що суд не дотримався принципів справедливості при призначенні покарання, не врахував, дані про особу ОСОБА_8 , який є сиротою, виховувався в інтернаті, повністю визнав вину, розкаявся у злочині, який вчинив через скрутне матеріальне становище, завірив суд, що більше не буде вчиняти злочинів, на теперішній час має постійне місце проживання.

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_13 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ставить питання про скасування вироку у частині призначення покарання через його м`якість та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2015 року та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 6 років позбавлення волі. ОСОБА_8 за с.2 ст. 186 КК України призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 187 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити 6 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2011 року та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 7 років позбавлення волі.

Прокурор звертає увагу на те, що обвинувачені вчинили низку корисливих злочинів, пов`язаних з насильством, їх жертвами були діти, лише одна потерпіла є повнолітньою. Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є вкрай небезпечними особами, тому призначене судом першої інстанції покарання явно не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі кожного з обвинувачених і є занадто м`яким.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджені за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

16 листопада 2015 року близько 12 години 35 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись біля школи № 133 по пров. Л. Мокієвської, 5-а в м.Дніпропетровську, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, умисно, повторно відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_15 вартістю 758 грн. 33 коп. З викраденим майном з місця злочину зник.

16 листопада 2015 року близько 15.00 години ОСОБА_7 біля буд. № 11 по вул. Кожемякі в м.Дніпропетровську умисно, повторно, з корисливих мотивів вихопив з руки потерпілого ОСОБА_16 мобільний телефон вартістю 1 670 грн., тим самим відкрито заволодів чужим майном та з місця злочину зник.

20 листопада 2015 року близько 22 години 10 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку № 6 по вул. Желваковського в м.Дніпропетровську, умисно, повторно, за попередньою змовою з невстановленою особою, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволодів мобільним телефоном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 вартістю 7 798 грн. 66 коп.

04 грудня 2015 року близько 16 години 15 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля школи № 133, розташованої за адресою: пров. Л.Мокієвської, 5-а, вибив з рук потерпілого, тобто умисно, повторно, відкрито заволодів чужим майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_18 вартістю 503 грн. 33 коп.

12 грудня 2015 року близько 16.00 години ОСОБА_8 , знаходячись в під`їзді будинку № 6 по пров. Л. Мокієвської в м.Дніпропетровську, умисно, повторно, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволодів мобільним телефоном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_19 вартістю 328 грн. 33 коп. З викраденим майном з місця злочину зник.

24 грудня 2015 року близько 14 години 15 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись неподалік школи № 133, розташованої за адресою: м.Дніпропетровськ, пров. Л.Мокієвської, 5-а, вихопив з рук потерпілого мобільний телефон вартістю 325 грн., тобто умисно, повторно заволодів майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_20 . З викраденим майном з місця злочину зник.

27 грудня 2015 року близько 18 години 35 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись навпроти школи № 131, розташованої за адресою: м.Дніпропетровськ, пров. Л. Мокієвської, 10, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , вихопив мобільний телефон вартістю 2 000 грн., тобто умисно, повторно, відкрито заволодів чужим майном. З місця злочину ОСОБА_8 зник.

05 січня 2016 року близько 23.00 години ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вступили у попередню змову на відкрите викрадення чужого майна та розподілили ролі у вчиненні злочину. Близько 23 години 10 хвилин того ж дня, знаходячись біля будинку № 116 по Донецькому шосе в м.Дніпропетровську, ОСОБА_7 схопив неповнолітнього ОСОБА_21 за рукав куртки та почав вимагати віддати мобільний телефон. Отримавши відмову, ОСОБА_7 наніс три удари кулаком в обличчя потерпілому та відкрито заволодів мобільним телефоном останнього вартістю 2 011 грн. 80 коп., після чого із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_22 , наніс один удар кулаком у обличчя останньому та відкрито, повторно заволодів його мобільним телефоном вартістю 4 990 грн. В цей час ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_11 , та, виходячи за межі попередньої змови, з метою заволодіння чужим майном, погрожуючи застосуванням ножа, тобто насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, заволодів мобільним телефоном ОСОБА_11 вартістю 16 286 грн. 25 коп. та грошовими коштами у сумі 200 грн. З викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 , які кожен окремо підтримали апеляційні свої скарги та апеляцію захисника ОСОБА_10 , просили пом`якшити призначене покарання до мінімального, передбаченого санкціями ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187 КК України, думку захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційні скарги сторони захисту, позицію прокурора ОСОБА_6 про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалення вироку суду апеляційної інстанції, яким обом обвинуваченим потрібно призначити більш суворе покарання, зазначене в апеляційній скарзі прокурора, міркування неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_12 щодо залишення вироку суду без змін, перевіривши надані матеріали в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_13 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційних скаргах не заперечується. Доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікація дій обвинувачених не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.
Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши кожному обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, з реальним його відбуттям.

Обґрунтовуючи висновки щодо виду і розміру покарання обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, але й відповідно до статей 65-67 КК України урахував конкретні обставини справи, обставини, що обтяжують покарання, а також дані про особу кожного обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилаються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_10 та прокурор у апеляційних скаргах.

Зокрема, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував, крім тяжкості вчиненого ним умисного злочину проти власності, дані про особу обвинуваченого, який вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю та щиро розкаявся, раніше судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу розладу психіки та поведінки внаслідок вживання кількох наркотичних речовин та інших психоактивних речовин, на обліку у психіатра не перебуває, не працює та не мав офіційного джерела доходу, за місцем проживання характеризується задовільно, вчинив злочини щодо малолітніх та неповнолітніх осіб. Крім того, суд врахував зухвалу поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутність у нього моральних цінностей. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд визнав рецидив злочинів та вчинення злочинів відносно малолітніх осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував, що він вчинив умисні тяжкі злочини, повністю визнав вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, про вчинене жалкував, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, перебуває на обліку у нарколога з метою профілактики внаслідок виживання рідких розчинників, на обліку у психіатра не перебуває, не працював та не мав офіційного джерела доходів, за місцем проживання характеризується задовільно, вчинив злочини щодо неповнолітніх та малолітніх осіб. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено. Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочинів та вчинення злочинів щодо малолітніх осіб.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який обґрунтовано не визнав обставинами, що пом`якшують покарання кожного з обвинувачених, щиросердне каяття та активне сприяння розкриттю злочинів і зазначає, що щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам дізнання, досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Повідомлення компетентним органам достеменно відомих цим органам обставин справи виключає наявність такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не визнавав вину у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_11 , заперечував, що мав при собі ніж. Про обставини вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень до їх допиту вже було відомо органам досудового розслідування із заяв потерпілих про вчинення злочинів та їх показань. З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисника щодо наявності ряду обставин, що пом`якшують покарання, які судом не було враховано при ухваленні судового рішення.

Під час судового розгляду та апеляційного розгляду даного кримінального провадження не знайшли свого підтвердження відповідними доказами, а тому задоволенню не підлягають, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він був працевлаштований не офіційно, а також дані про стан здоров`я його співмешканки, тому задоволенню не підлягають.

Не може погодитися колегія суддів і з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування положень ст.ст. 68, 69 КК України.

Як зазначено вище, суд першої інстанції дотримався вимог частини 4 статті 68 КК України, яка передбачає, що при призначенні покарання співучасникам злочину суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні злочину.

За положеннями ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону. Судом першої та апеляційної інстанції не встановлено обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що виключає можливість вирішення питання про застосування до них положень ст. 69 КК України.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 6 років та 7 років відповідно, тобто на 6 місяців більше, ніж призначив суд першої інстанції, колегія суддів вважає, що вони є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, вчинення низки корисливих злочинів, пов`язаних з насильством, щодо неповнолітніх та малолітніх осіб, зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є вкрай небезпечними особами. Апеляційним розглядом встановлено, що ті обставини, які зазначив прокурор в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру покарання кожному з обвинувачених у вигляді позбавлення волі. Тому, колегія суддів вважає, що прокурор в апеляційній скарзі не навів переконливих обставин, які свідчать про необхідність призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за сукупністю вироків більш суворого покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів та дані про особу кожного обвинуваченого, тривалість їх злочинної діяльності, а також обставини, що обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинувачених без відбування покарання та призначив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України, а ОСОБА_8 і за ч.1 ст. 187 КК України та за сукупністю вироків, із застосуванням ст. 71 КК України, покарання в межах санкцій даних норм закону, тобто покарання, яке за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та попередження нових злочинів. Тому, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі кожного з обвинувачених, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Тому колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 щодо пом`якшення покарання та не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора ОСОБА_13 щодо призначення більш суворого покарання.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України обвинуваченому зараховується строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Таким чином, зарахуванню підлягає час попереднього ув`язнення, до набрання чинності вироку. Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Згідно з матеріалами кримінального провадження судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за правилами, встановленими ч.5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення до дня ухвалення вироку. Оскільки вирок суду першої інстанції набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне за правилами, встановленими ч.1 та ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк перебування їх під вартою з 22 квітня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_13 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожному окремо, строк попереднього ув`язнення з 23 квітня 2016 року по 12 липня 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали. .

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4