УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/3561/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 72 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 06.01.2016 року про зарахування засудженому ОСОБА_7 в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, --
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 06 січня 2016 року задоволено клопотання ОСОБА_7 та зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання за вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 19 лютого 2014 року за ч.2 ст.186 КК України, строк попереднього ув`язнення з 21 березня 2013 року по 19 лютого 2014 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення клопотання ОСОБА_7 та зарахувати йому в строк відбування покарання за вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 19.02.2014 строк попереднього ув`язнення з моменту затримання до набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. Вказує, що відповідно до вимог ч.2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення. Згідно резолютивної частини вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 19.02.2014, яким ОСОБА_7 засудженого за ч.2 ст. 186 КК України, вирок набирає законної сили через 30 днів після його проголошення до вступу вироку в законну силу, запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити без змін. Тобто судом, в порушення вимог п. «в» ч.5 ст. 2 КК України під час зарахування ОСОБА_7 в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення, не враховано строк тримання останнього під вартою як запобіжний захід та перебування його в установі попереднього ув`язнення з моменту проголошення вироку до вступу його в законну силу, що є неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив зарахувати у строк відбуття ним покарання увесь час тримання його в слідчому ізоляторі Житиомирської установи попереднього увязнення № 8 з дня ухвалення вироку Корольвоського районного суду м.Житомира по час етапування до виправної колонії, а саме 03.08.2014 р., перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши дані особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Суд зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався.
Відповідно до вимог ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.
Як вбачається з матеріалів провадження згідно резолютивної частини вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 19.02.2014, яким ОСОБА_7 засудженого ч.2 за ст.186 КК України, вирок набирає законної сили через 30 днів після його проголошення, до вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Вказаний вирок набрав законної сили 07.05.2014 року, оскільки був залишений без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від зазначеної дати.
Тобто судом, в порушення вимог п.«в» ч.5 ст.72 КК України, під час зарахування ОСОБА_7 в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення, не враховано строк тримання останнього під вартою як запобіжний захід та перебування його в установі попереднього ув`язнення з моменту проголошення вироку до вступу його в законну силу, що є неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Весь цей час ОСОБА_7 продовжував утримуватися в умовах установи попереднього ув`язнення.
Крім того 29.05.2014 року ОСОБА_7 було засуджено також вироком Лозовського міськрайонного суду Харківської області до позбавлення волі , який набрав законної сили 29.06.2014 року.
З пояснень працівника Коростенської виправної колонії № 71, наданих в судовому засіданні при апеляційному розгляді вказаного провадження вбачається, що відповідно до матеріалів особової справи засудженого, наявної в спецчастині колонії, вбачається, що ОСОБА_7 перебував у слідчому ізоляторі Житомирської УПВ № 8 до 03 серпня 2014 року, і жодного разу не етепувався до будь-якої іншої установи попереднього ув`язнення чи відбуття покарання, що підтверджується поясненнями самого засудженого та не оспорюється прокурором.
Таким чином ухвала суду першої інстанції підлягає зміні із зарахуванням ОСОБА_7 у строк відбуття покарання крім терміну з часу затримання з 21.03.2013 року по дату ухвалення вироку 19.02.2014 року також і термін перебування в СІЗО Житомирської УПВ № 8 з 19 лютого 2014 року по 03 серпня 2014 року включно . В решті ухвала є законною та підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 06 січня 2016 року змінити.
Зарахувати ОСОБА_7 устррок відбуття покарання у виді позбавлення волі строк його тримання під вартою як запобіжного заходу та перебування його в слідчому ізоляторі Житомирської установи попереднього ув`язнення №8 з моменту ухвалення вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 19 лютого 2014 року по 03 серпня 2014 року включно із розрахунку : один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Решті ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 06 січня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: