У Х В А Л А

Іменем україни

18.10.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого суді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю інспектора Ужгородського

МРВ КВІ ВДПтС України

в Закарпатській області ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді подання начальника Ужгородського МРВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області про застосування покарання за наявності кількох вироків щодо засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
ВСТАНОВИВ:
Начальник Ужгородського МРВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області звернувся до суду з поданням про застосування покарання за наявності кількох вироків щодо засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що з 22.02.2013 року гр. ОСОБА_4 перебуває на обліку в Ужгородському МРВ КВІ за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 14.01.2013 року. 09.01.2016 року відносно гр. ОСОБА_5 Ужгородським ВП ГУНП в Закарпатській області було відкрито кримінальне провадження за ст. 309 ч.2 КК України, витяг з ЄРДР № 0000078. До цього часу рішення по вказаному провадженням не має, а тому Ужгородський МРВ КВІ не вносив до Ужгородського міськрайонного суду подання про звільнення від покарання призначеного Ужгородським міськрайонним судом від 14.01.2013 року, то відповідно до ч. 1 ст. 89 КК України судимість в гр. ОСОБА_4 не погашена. 04.07.2016 року до Ужгородського МРВ КВІ надійшло розпорядження № 304/343/16-к від 24.06.2016 року та копія вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 21.04.2016 року (набрав законної сили 24.05.2016 року), яким г-н ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ст. 263 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік, ст. 76 ч. 1 п. 2,3,4 КК України. У вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 21.04.2016 року не враховано відповідно до ст.71 КК України чи ст.70 ч.4 КК України покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.01 2013 року. Що й зумовило звернення до суду з відповідним клопотанням.
В судовому засіданні інспектор Ужгородського МРВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області подання підтримав та просив суд таке задовольнити.
Засуджений ОСОБА_4 не заперечив проти задоволення зазначеного подання.

Заслухавши пояснення інспектора КВІ, думку засудженого, дослідивши матеріали подання та особових справ № 57/75 за 2013 рік та 121/45 за 2016 рік засудженого, приходжу до наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 537, 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7, за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК.
Як зазначено у ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б один із злочинів є особливо тяжким, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
Як встановлено в судовому засіданні, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.01.2013 року у справі № 712/23165/12 було затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором прокуратури м. Ужгорода ОСОБА_6 , якому надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000114 від 28.11.2012 року з одного боку та підозрюваним у вказаному провадженні ОСОБА_4 з іншого боку; ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнено з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_4 без дозволу органу кримінально-виконавчої системи не змінювати місце проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації.
Відповідно до вироку ОСОБА_4 був засуджений за злочин, вчинений 12.10.2012 року о 7 год. 30 хв.
Копія зазначеного вироку була отримана Ужгородським МРВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області 22.02.2013 року та прийнята до виконання.
Ужгородським МРВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області відповідно до витягу з ЄРДР № 0000078 було встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України, яке було виявлене 09 січня 2015 року в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду № 308/151814/14-к від 17.12.2014 року.
Як зазначило Ужгородське МРВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області у своєму подані до цього часу рішення по вказаному провадженням не має, а тому Ужгородський МРВ КВІ не вносив до Ужгородського міськрайонного суду подання про звільнення від покарання призначеного Ужгородським міськрайонним судом від 14.01.2013 року, та відповідно до ч. 1 ст. 89 КК України вважає, що судимість в гр. ОСОБА_4 не погашена.
Слід зазначити, що важливе значення іспитового строку полягає в тому, що несприятливі наслідки (реальне відбування призначеного покарання) можливі тільки за порушення умов випробування, вчинені в період проходження цього строку. Будь які порушення, вчинені за його межами, до уваги не беруться. Перебіг іспитового строку починається з моменту постановлення вироку, і він не можу бути скороченим у заохочувальному порядку.
Відповідно до ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Однак, як зазначено у п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з ч. 2 ст. 78 КК суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК.
Якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання (ч. 1 ст. 78 КК), суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку.
Частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням,
якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у
разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
У випадках вчинення особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, нового злочину після закінчення іспитового строку суди повинні долучати до справи копію судового рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання або про направлення його для відбування останнього. Якщо таке рішення не ухвалювалося, суд при розгляді справи про новий злочин не вправі призначати покарання за сукупністю вироків.
Обмежень щодо повторного застосування ст. 75 КК стосовно особи, яка вчинила новий злочин після звільнення від призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 78 КК, закон не містить.
Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 21.04.2016 року у справі № 304/343/16-к судом було затверджено угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , укладену 16 березня 2016 року, у кримінальному провадженні № 0000082, щодо злочину вчиненого 19 грудня 2015 року, тобто після 14.01.2015 року дня закінчення іспитового строку за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.01.2013 року у справі № 712/23165/12. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не винить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки новий злочин був вчинений ОСОБА_4 19 грудня 2015 року, тобто після 14.01.2015 року дня закінчення іспитового строку за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.01.2013 року у справі № 712/23165/12, а суду не надана копія судового рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання або про направлення його для відбування останнього, більш того, судом встановлено, що таке рішення не ухвалювалося, тому суд дійшов висновку, що не вправі призначати покарання за сукупністю вироків, тому у задоволенні зазначеного подання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 75, 78 КК України, п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні подання начальника Ужгородського МРВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області про застосування покарання за наявності кількох вироків щодо засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1