АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-631/11Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/789/13/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.190, ч.1 ст.366 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі кримінальну справу за апеляцією прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 20 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гадинківці, Гусятинського району, Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.366 КК України та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні цих злочинів.

Відмовлено в задоволенні цивільного позову УМВС України в Тернопільській області про стягнення з ОСОБА_6 матеріальних збитків від заподіяного ним злочину в сумі 2880 грн.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Як зазначено у вироку, органами досудового слідства підсудний ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він працюючи з 05 жовтня 2007 року по 14 липня 2008 року на посаді заступника начальника управління - начальника розвідувального центру УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області, будучи службовою особою, умисно, з корисливих мотивів, придбав, склав і вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також використав підроблені документи для заволодіння чужим майном, а саме, державними бюджетними коштами, виділеними на оплату відрядження, шляхом обману та зловживання довірою при наступних обставинах.

Так, згідно розпорядження міністерства внутрішніх справ України №1214 від 31 грудня 2007 року «Про організацію підвищення кваліфікації та спеціалізації працівників органів внутрішніх справ України у 2008 році», Наказу ректора Академії управління міністерства внутрішніх справ України №137 від 19 травня 2008 року «Про організацію навчального збору в навчально-науковому інституті післядипломної освіти Академії управління МВС» та посвідчення про відрядження №59 від 15 травня 2008 року на навчальний збір з підвищення кваліфікації в навчально-науковому інституті післядипломної освіти Академії управління МВС відряджено заступника начальника управління - начальника розвідувального центру УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_6 з 19 по 30 травня 2008 року у м. Київ.

Перебуваючи в м. Києві ОСОБА_6 19 травня 2008 року поселився в гуртожитку № НОМЕР_1 академії управління МВС по вул. Колектерній, 4, оплатив за проживання в гуртожитку кошти в сумі 264 гривні та на час навчання був забезпечений житлом.

Знаходячись у відрядженні в м. Києві, ОСОБА_6 вирішив заволодіти чужим майном, а саме державними бюджетними коштами, виділеними йому на відрядження.

З цією метою, з 18 по 30 травня 2008 року, ОСОБА_6 , умисно, діючи з корисливих мотивів, придбав у невстановленої слідством особи бланки квитанції до прибуткового касового ордера та квитанції №099544 готелю «Дружба» в м. Києві, на яких були виконані підроблені відбитки круглої печатки Київського туристського готелю «Дружба» з номером свідоцтва НОМЕР_2 і штампи зі словом «сплачено».

В цей же період ОСОБА_6 вніс у придбані квитанції до прибуткового касового ордеру, та №099544 готелю «Дружба» в м. Києві з підробленими відтисками печатки Київського туристського готелю «Дружба» та штампами зі словом «сплачено», завідомо неправдиві відомості, а саме в квитанцію до прибуткового касового ордера: своє прізвище, ім`я та по-батькові, підставу - за проживання, цифрами вартість оплачених коштів за проживання в сумі 2880 грн., період проживання в готелі з 18 травня 2008 року по 30 травня 2008 року, дату видачі документа - 18 травня 2008 року, та невстановленим слідством шляхом виконав підпис касира. У квитанції №099544 готелю «Дружба», з підробленими відтисками печатки Київського туристського готелю «Дружба», вніс неправдиві дані, а саме: своє прізвище, ім`я та по-батькові, вартість оплачених коштів за проживання в сумі 2880 грн., як цифрами так і прописом, дату видачі документу 18 травня 2008 року, відомості про проживання з 18 травня 2008 року по 30 травня 2008 року, кількість діб проживання - 12, вартість проживання за добу - 240 гривень, та невстановленим слідством шляхом виконав підпис касира, який не відповідає дійсності, оскільки, в готелі «Дружба» у м.Київ він не проживав.

31 травня 2008 року ОСОБА_6 подав у відділ фінансування та бухгалтерського обліку УМВСУ в Тернопільській області складені ним завідомо неправдиві документи, а саме квитанції до прибуткового касового ордеру, та №099544 готелю «Дружба» в м. Києві з підробленими відтисками печаток Київського туристського готелю «Дружба», де на його прохання спеціалістом відділу ОСОБА_9 яка не знала про злочинні наміри ОСОБА_6 , складено авансовий звіт №20 в який внесено неправдиві відомості про понесені ОСОБА_6 з 18 по 30 травня 2008 року витрати за проживання в готелі «Дружба» м.Київ в сумі 2880 гривень. Далі ОСОБА_6 знаючи, що на підставі поданих ним неправдивих документів в авансовий звіт внесено неправдиві дані про його проживання в готелі, з метою заволодіння шляхом обману державними коштами підписав авансовий звіт №20 на видатки по відрядній посвідці №59 від 15 травня 2008 року.

Того ж дня, ОСОБА_6 шляхом обману і зловживання довірою, з метою незаконного заволодіння державними бюджетними коштами надав у відділ фінансування та бухгалтерського обліку УМВСУ в Тернопільській області для відшкодування, нібито понесених ним витрат на відрядження, завідомо неправдивий авансовий звіт №20 на видатки по відрядній посвідці, неправдиві підтверджуючі документи про проживання в готелі «Дружба» м.Київ. в якому він не проживав.

Упродовж травня-червня 2008 року, в тому числі на підставі згаданих вище, завідомо неправдивих документів, відділом фінансування та бухгалтерського обліку УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_6 згідно видаткового касового ордеру №244 від 4 червня 2008 року готівкою видано 639 гривень 74 копійки, зараховано на картковий рахунок НОМЕР_3 в ВАТ ТОД «Райфайзен банк Аваль» згідно платіжного доручення №989 та платіжної відомості від 16 травня 2008 року 1800 гривень, платіжного доручення №1079 від 28 травня та платіжної відомості від 29 травня 2008 року 500 гривень, платіжного доручення №1167 та платіжної відомості від 11 червня 2008 року 550 гривень 92 копійки, всього 3490 гривень 66 копійок, з яких 2880 гривень, якими він, незаконно заволодів.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він своїми діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, умисно скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України.

Крім цього, впродовж 18-30 травня 2008 року підсудний ОСОБА_6 , придбавши у невстановленої слідством особи бланки квитанцій до прибуткового касового ордеру та №099544 готелю «Дружба» в м. Києві, завірених підробленими відбитками печатки та штампу готелю, особисто вніс в них завідомо неправдиві відомості, а саме: своє прізвище, ім`я, по-батькові, дату видачі документу, кількість діб проживання, період проживання в готелі, вартість послуг та оплату за отримані послуги в готелі, за проживання, суму податку на додану вартість та невстановленим слідством шляхом виконав підписи касира, які не відповідають дійсності, оскільки, він в готелі не проживав. На підставі згаданих завідомо неправдивих квитанцій до прибуткового касового ордера та №099544 готелю «Дружба» в м. Києві, ОСОБА_6 , 31 травня 2008 року, підписав авансовий звіт №20 на видатки по відрядній посвідці №20 від 15 травня 2008 року, у який згідно поданих ним документів внесено завідомо неправдиві відомості про понесені ним витрати за проживання в Київському туристському готелі «Дружба» на бульварі Дружби Народів, 5, в м.Києві в сумі 2880 гривень, які не відповідають дійсності, оскільки він в цьому готелі не проживав, і не проводив оплату за своє проживання в ньому. Згадані вище завідомо неправдиві документи ОСОБА_6 подав у відділ фінансування та бухгалтерського обліку УМВСУ в Тернопільській, внаслідок чого заволодів державними бюджетними коштами, що виділені на відрядження, на загальну суму 2880 гривень.

Цими діями, які виразились у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також в складанні та видачі завідомо неправдивих документів ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок, мотивуючи неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та засудити за вчинення злочинів передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.366 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.190 КК України у вигляді 2 років обмеження волі, на підставі ч.1 ст.366 КК України у вигляді 850 грн. штрафу. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі. Звільнити ОСОБА_6 від покарання у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України. Свої вимоги прокурор обгрунтовує тим, що свідок ОСОБА_10 про проживання обвинуваченого в готелі Дружба дізнався з слів обвинуваченого, а тому суд не мав права брати їх до уваги. А з показів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 видно, що обвинувачений зустрічався з ними і просив підтвердити факт його проживання в готелі ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто можна зробити висновок, що ОСОБА_6 намагається шляхом дачі неправдивих показів та схиляння до дачі таких показів інших осіб підтвердити свою неправдиву версію. Також і до показів свідка ОСОБА_14 , з огляду на вищевикладені обставини, слід ставитись критично. Стверджує, що матеріалами провадження підтверджено, що обвинувачений в Київському туристському готелі Дружба в період з 19 по 30 травня 2008 року не проживав, кошти за проживання в касу готелю не вносив та будь які документи про його проживання готелем не видавались. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які є працівниками готелю, оскільки жодних сумнівів у їх свідченнях не може бути, вони були чіткими, логічними, послідовними, відповідали один одному та фактичним обставинам справи, а також іншим доказам по справі, тому повинні були братись до уваги. Звертає увагу колегії суддів на те, що відповідно до висновку експерта рукописні тексти у квитанції №099544 від 18.05.2008 року та у квитанції до прибуткового касового ордеру від 18.05.2008 року виконані ОСОБА_6 після проставлення на них відбитків печатки та штампу, що на думку прокурора беззаперечно свідчить проумисне підроблення ОСОБА_6 цих документів з метою заволодіння бюджетними коштами.

Заслухавши:

доповідача суддю апеляційного суду, який доповів суть оскарженого вироку та повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений,

прокурора, який просив задовольнити подану апеляцію з наведених у ній підстав, не заявляючи при цьому клопотань про проведення судового слідства апеляційним судом,

обвинуваченого, який пояснив, що інкримінованих злочинів не вчиняв і просив залишити оскаржений вирок без змін,

захисника, який вважає апеляцію прокурора безпідставною, мотивуючи тим, що в судовому засіданні було встановлено цілий ряд обставин, які повністю спростовують пред`явлене обвинувачення і в достатній мірі підтверджують показання ОСОБА_6 про те, що він дійсно проживав у готелі Дружба, а тому поніс відповідні витрати і не мав умислу на підроблення документів та заволодіння чужим майном,

враховуючи, що представник цивільного позивача заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності, вирок не оскаржував і повністю підтримав апеляцію прокурора,

перевіривши матеріали провадження та наведені в апеляційній скарзі доводи, провівши дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів з`ясувала наступне.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 обвинувачувався за ч.1 ст. 190, ч.1 ст.366 КК України, а саме у тому що він, перебуваючи на посаді заступника начальника управління начальника розвідувального центру УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області, умисно з корисливих мотивів придбав, склав і вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також використав підроблені документи для заволодіння шляхом обману та зловживання довірою чужим майном, а саме виділеними на оплату відрядження державними бюджетними коштами в сумі 2880 гривень.

За змістом ст.ст.16-1,64 КПК України (1960р.) доказуванню при розгляді кримінальної справи у суді підлягає, зокрема, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину, винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотив злочину. Державне обвинувачення в суді здійснює прокурор, який бере участь в судовому засіданні як сторона і користується рівними правами та свободою у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні переконливості перед судом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків.

Незважаючи на вказані вимоги закону щодо обов`язку доказування, слідчим та прокурором не надано суду доказів на підтвердження обвинувачення в частині того, що внесені у квитанції до прибуткового касового ордера та квитанції №099544 відомості про проживання ОСОБА_6 під час відрядження у м.Київ в готелі Дружба є завідомо неправдивими.

Згідно вироку, в ході судового розгляду встановлено і в апеляції не оспорюється, що ОСОБА_6 у відрядження в м.Київ прибув 18 травня 2008 року.

З показань ОСОБА_6 в судовому засіданні слідує, що він в той же день поселився в готелі ІНФОРМАЦІЯ_2 , де проживав до 30 травня 2008 року, тобто на протязі перебування у відрядженні.

Як слідує, з матеріалів справи аналогічні показання ОСОБА_6 послідовно давав і на протязі досудового слідства та називав конкретних осіб, які могли підтвердити цей факт.

В ході розгляду показання ОСОБА_6 були перевірені судом і знайшли своє підтвердження у показаннях свідків, які проаналізовані у вироку.

Зокрема, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що в кінці травня заходили до ОСОБА_6 в гості у готель Дружба, в номері якого спілкувалися з ним і бачили там його речі. Також, підтвердив проживання ОСОБА_6 у готелі і свідок ОСОБА_10 . З показань свідка ОСОБА_13 слідує, що в травні 2008 року він зі своїми знайомими був у готелі Дружба і там був також ОСОБА_6 , а з показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що вона також відвідувала ОСОБА_6 в цьому готелі у той же період.

Доводи апеляції прокурора, що свідок ОСОБА_10 знає про місце проживання ОСОБА_6 лише зі слів останнього спростовуються даними протоколу судового засідання, згідно якого цей свідок під час допиту вказав, зокрема, що у травні 2008 року бачив ОСОБА_6 у готелі Дружба (т.9 а.с.250-251).

Наведені в апеляції посилання на те, що допитані судом свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказували на намагання ОСОБА_6 схилити їх до дачі неправдивих показань про його проживання в готелі Дружба також не ґрунтуються на даних протоколу судового засідання.

Як вбачається зі змісту показань цих свідків, наведених у вироку та в протоколі, вони в категоричній формі підтвердили факт проживання ОСОБА_6 в готелі Дружба і про обставини, на які вказує прокурор не вказували.

Згідно даних протоколу судового засідання 6 жовтня 2014 року (т.9 а.с.239,240) вказані свідки з приводу їх показань на досудовому слідстві прокурором не допитувалися і протоколи їх допиту органом досудового слідства, суд не досліджував, а тому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції прокурора про те, що суд першої інстанції повинен був їх враховувати при постановленні вироку.

Згідно матеріалів справи, повідомлення про виготовлення протоколу судового засідання і можливість з ним ознайомитися (т.9 а.с.274-277), було надіслано сторонам у встановленому порядку і жодних зауважень на цей протокол вони не подавали, а тому в колегії суддів немає підстав сумніватися у достовірності внесених до нього даних.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вірно оцінив показання зазначених свідків в сукупності з іншими доказами у даній справі, якими спростовується пред`явлене ОСОБА_6 обвинуваченні в тій частині, що він з 19 по 30 травня поселився у гуртожитку №3 Академії управління МВС.

Так, з показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 і ОСОБА_25 вбачається, що вони заперечили факт проживання ОСОБА_6 в гуртожитку №3. При цьому, згідно документації гуртожитку деякі з них мали би проживати з ОСОБА_6 в одній кімнаті.

Показання цих свідків узгоджуються із даними дослідженого судом першої інстанції висновку експертизи №1-346/11, в ході якої не було встановлено сукупності ознак, достатньої для вирішення питання про належність ОСОБА_6 підпису ліворуч від прізвища ОСОБА_6 на 21-1 сторінці журналу обліку бланків рахунків тимчасового проживання по гуртожитку №3.

В апеляції прокурора жодним чином не спростована оцінка судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 і ОСОБА_25 в сукупності з висновками зазначеної експертизи як таких, що спростовують доводи обвинувачення про фактичне проживання ОСОБА_6 в гуртожитку з 19 по 30 травня 2008 року, а також не наведено в апеляції конкретних обставин, які би свідчили про неправильність висновків суду в цій частині.

Також, на переконання колегії суддів, досліджена в ході судового розгляду документація готелю Дружба, в якій відсутні відомості про проживання у ньому ОСОБА_6 у 2008 році, та показання його працівників, які були допитані органом досудового слідства в 2011 році і судом в 2015-2016 роках та не змогли упізнати ОСОБА_6 , не спростовують версії сторони захисту про неналежне ведення працівниками готелю обліку його пожильців.

Аналізуючи доводи прокурора про невірну оцінку судом першої інстанції показань працівників готелю Дружба, колегія суддів вважає їх безпідставними та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням специфіки роботи цих свідків, плинності відвідувачів готелю і значного періоду, який минув з часу інкримінованого злочину до їх допиту, вони свої показання давали ґрунтуючись лише на даних документації готелю, а не на власних спостереженнях.

Як послідовно стверджував ОСОБА_6 в ході досудового і судового слідства, він сплатив за проживання в готелі по виселенню з якого йому невідомим працівником даного закладу надано квитанцію до прибуткового касового ордера та квитанцію №099544, в які він власноручно вніс лише особисті дані. Жодних підписів від імені касира чи іншого працівника готелю «Дружба» у виданих йому квитанціях він не виконував.

Повідомлені ОСОБА_6 обставини об`єктивно узгоджуються з даними висновку почеркознавчої експертизи №1-346/11, яким не підтверджується та обставина, що ОСОБА_6 у квитанціях виконав підпис за касира.

Оцінюючи доводи апеляції прокурора щодо послідовності внесення даних до квитанцій, у службовому підробленні яких обвинувачується ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, згідно висновку експерта № 1-348/11 (т3 а.с.41-47) на вказаних квитанціях спочатку були нанесені відбитки печатки та штампу і потім рукописний текст, який виконав ОСОБА_6 , а саме вказав своє прізвище, ім`я, по-батькові, дату видачі документу, кількість діб і період проживання в готелі, вартість послуг та оплату за отримані послуги в готелі.

На переконання колегії суддів, наведені висновки експертизи лише вказують на послідовність заповнення бланків цих квитанції і самі по собі жодним чином не свідчать про неправдивість внесених ОСОБА_6 відомостей та не спростовують його показань про те, що під час відряджень він дійсно проживав у готелі та сплачував за проживання, а про недійсність виданих йому квитанції, які не містять явних ознак підроблення та які він отримав від працівників готелю, йому не було відомо.

В матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, які б спростовували такі показання ОСОБА_6 та поза усяким розумним сумнівом свідчили про те, що він знав про підроблення документів, і при цьому, реально не витрачаючи під час відрядження кошти на проживання, умисно використав завідомо підроблені документи з метою незаконного заволодіння чужим майном.

Стороною обвинувачення не надано суду доказів на спростування тверджень ОСОБА_6 про отримання документів від працівників готелю, а також про можливе невнесення ними самими даних в базу клієнтів готелю і видачу підроблених документів.

Ті обставини і їх докази, на які посилається прокурор у своїй апеляції, такої інформації також не містять.

Як вбачається з матеріалів справи в суді першої інстанції стороною обвинувачення не було заявлено клопотань в порядку ст.315-1 КПК України (1960р.) щодо надання судових доручень для перевірки і уточнення фактичних даних, одержаних в ході судового слідства.

В поданій апеляції прокурор не зазначив передбачених кримінально-процесуальним законом обставин, що свідчили б про неповноту чи однобічність досудового та судового слідства, а також і не порушував питання необхідності отримання додаткових доказів вини ОСОБА_6 , тобто фактично погодився з висновком суду першої інстанції, що можливість їх збирання з плином тривалого часу втрачена.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції із дотриманням вимог кримінально-процесуального закону розглянув справу в межах пред`явленого обвинувачення, дослідив усі надані стороною обвинувачення докази, дав кожному з них і їм у сукупності належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про їх недостатність для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст.190 та ч.1 ст.366 КК України, а тому колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість апеляції прокурора щодо наявності підстав для скасування вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи і неправильним застосування кримінального закону.

Крім наведеного, перевіркою матеріалів справи встановлено і обставини, які виключають можливість ухвалення апеляційним судом обвинувального вироку, як про це просить прокурор.

Так, орган досудового слідства обвинувачував ОСОБА_6 у заволодінні майном, що як вказано в обвинуваченні вчинялося двома різними способами передбаченими диспозицією ч.1 ст.190 КК України, а саме шляхом обману та шляхом зловживання довірою. Проте, орган досудового слідства жодним чином не обґрунтував та не розмежував у чому був обман, а в чому зловживання довірою, кожен з яких є самостійним способом вчинення даного злочину, тобто складовою його об`єктивної сторони.

Також, в ході апеляційного розгляду встановлено, що кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.366 КК України, орган досудового слідства в обвинувальному висновку не вказав редакцію цієї норми, яка неодноразово змінювалась з часу інкримінованого злочину. Так, станом травень-червень 2008 року була чинною редакція ст.366 КК України від 5 квітня 2001 року, яка в подальшому змінена Законами України від 11 червня 2009 року №1508-VI, від 21 грудня 2010 року №2808-VI, від 07 квітня 2011 року №3207- VI, від 18 квітня 2013 року №222- VIІ. Крім цього, в обвинувальному висновку не конкретизовано місце де ОСОБА_6 вчинив службове підроблення і за яких обставин було вчинено цей злочин, а також які саме надані йому як службовій особі повноваження були використані ним при заповненні бланків квитанцій готелю Дружба.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку пред`явлене ОСОБА_26 обвинувачення було неконкретним і порушило його право на захист.

З матеріалів справи вбачається, що в ході судового розгляду прокурор пред`явлене під час досудового слідства обвинувачення, яке є неконкретним і таким, що порушує право на захист, не змінював у порядку ст.277 КПК України (1960р.) і його недоліки не усунув.

Згідно п.3 ч.2 ст.370 КПК України (в редакції 1960р.), порушення, що позбавляють або обмежують право обвинуваченого на захист визнаються істотними порушеннями кримінально-процесуального закону.

Разом з тим, вказані обставини не можуть бути підставою для скасування вироку в даному випадку, оскільки відповідно до ч.2 ст.367 КПК України (1960р.) суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Крім того, на переконання колегії суддів у даному випадку порушення права на захист, які полягають у пред`явленні ОСОБА_26 неконкретного обвинувачення, не перешкодили суду першої інстанції постановити законний і обґрунтований вирок.

Аналізуючи вказані обставини і доводи прокурора щодо скасування вироку, колегія суддів також враховує роз`яснення, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" №5 від 29.06.90р. з наступними змінами, про те, що скасування виправдувального вироку погіршує становище обвинуваченого, а тому суди не повинні допускати випадків скасування виправдувальних вироків з формальних підстав, що не є безумовними для прийняття такого рішення.

Більше того, зі змісту апеляції прокурора вбачається, що в даному випадку виправдувальний вирок і не оскаржувався з підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону та однобічності або неповноти досудового чи судового слідства, тобто з підстав п.п.1,3 ч.1 ст.367, п.п.1,4 ч.1 ст.374 КПК України (1960р.), а тому враховуючи положення ст.365 цього Кодексу щодо меж апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не вправі з власної ініціативи скасовувати виправдувальний вирок з цих підстав.

Керуючись п.п. 11, 15 розділу XІ перехідних положень Кримінального процесуального кодексу (2012 року), ст.ст. 362-377 КПК України (1960 року), колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляцію прокурора прокуратури міста Тернополя ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 20 травня 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.190, ч.1 ст.366 КК України без змін.

Повний текст ухвали оголошено 28 листопада 2016 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2