Дата документу Справа № 311/2041/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/2041/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1588/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.4 ст.296 КК України
УХВАЛА
17 жовтня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000654 від 27.03.2015, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,,

потерпілої ОСОБА_10 ,

За матеріалами кримінального провадження, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2016 року, яким ОСОБА_6 , засуджено за ч.4 ст.296 КК України до трьох років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_6 зі звільненням від відбуття призначеного покарання протягом випробувального строку два роки, зобов`язано засудженого періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання, роботи.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10 000,00 (десять тисяч) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000,000 (десять тисяч) гривень, а всього - 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , обраний ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.05.2015 року, у вигляді домашнього арешту - залишено без змін, до набрання вироком законної сили.
У скарзі захисник просить вирок суду щодо його підзахисного скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що за основу прийнятого рішення суд взяв лише позицію сторони обвинувачення і потерпілої, а також зацікавлених осіб ОСОБА_11 який є сином потерпілої, ОСОБА_12 , який працював на ОСОБА_10 . Доводи сторони захисту судом першої інстанції залишені без належної уваги і не спростовані. Судом необґрунтовано було залишено без задоволення його клопотання про визнання ряду доказів недопустимими. На думку апелянта, обвинувачення за ч.4 ст.296 КК України не підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами, досліджені в сукупності докази сторони обвинувачення не є достатніми для того, аби зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Суд не взяв до уваги, що усі сумніви, які є наявними у цьому кримінальному провадженні повинні були трактуватися на користь обвинуваченого.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 27 березня 2015 року, об 11 годині 20 хвилин, в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, під`їхав на своєму автомобілі HYUNDAI SONATA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на проспект Ентузіастів, поблизу кафе «Перехрестя» за адресою: проспект Ентузіастів, 11-А., залишивши автомобіль на площадці, підійшов до автомобілю VOLKSWAGEN LT 32 реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_13 та звернувся до останньої з вимогою покинути вказане місце. Отримавши відмову від останньої, ОСОБА_6 безпідставно, з особливою зухвалістю, підійшов до переднього правого колеса автомобілю потерпілої, ножем пошкодив шини на колесах 225/70 R 15 С 112/110 R Lassa Wintus, порізавши їх, привівши в непридатний для експлуатації стан. Потерпіла ОСОБА_14 звернулась до ОСОБА_6 з вимогою припинити хуліганські дії, на що останній, виражаючись на її адресу нецензурною лайкою, відштовхнув ОСОБА_15 , не звертаючи увагу на те, що його дії відбувались в громадському місці, у центрі міста Дніпрорудне, біля пішохідного переходу, утримуючи та демонструючи в правій руці ніж, обійшовши автомобіль потерпілої, підійшов до переднього лівого колеса автомобіля, куди підбігла ОСОБА_14 з вимогою не різати колесо автомобіля, ОСОБА_6 , повернувшись до неї, при цьому утримуючи ніж в правій руці, з особливою зухвалістю, долонею лівої руки завдав удару в обличчя потерпілої, спричинивши ОСОБА_13 синець на правій щоці, причинивши легкі тілесні ушкодження потерпілій. ОСОБА_6 ножем пошкодив ліву передню шину колеса 225/70 R 15 С 112/110 R Lassa Wintus.
Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_6 підійшов до передніх водійських дверей автомобіля потерпілої за кермом якого перебував водій ОСОБА_16 , став висловлювати погрози застосуванням ножа та нанесення тілесних пошкоджень у разі спроби припинити його дії. Потім пішов до заднього лівого, а в подальшому до правого колеса, і ножем порізав шини колес 225/70 R 15 С 112/110 R Lassa Wintus по черзі, пошкодивши при цьому їх цілісність та привівши в непридатний для використовування стан.
Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили ї задовольнити; потерпілу і її представника, які наполягали на законності вироку суду; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і вважала вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку доказах по справі, яким дана належна оцінка, що сумніву не викликає.

Суд обґрунтовано в основу вироку поклав показання потерпілої ОСОБА_17 , яка стверджувала, що обвинувачений підійшов до автомобіля, на якому вона перевозила громадян і вимагав, щоб вона поїхала зі стоянки. Так як вона не погодилась на його пропозицію і заявила, що в неї є дозвіл на те, щоб її автомобіль стояв саме у цьому місці, ОСОБА_6 , дістав ніж і став ним різати колеса. Вона намагалася зупинити обвинуваченого, однак той відштовхнув її і продовжив свої дії. Вона кричала, робила ОСОБА_18 зауваження, на які той не реагував, вдарив її по обличчю, погрожував ножем їй та водію автомобіля. Поїхав ОСОБА_6 після того, як порізав чотири колеса, від чого автомобіль просів та не міг рухатися. У той час, як ОСОБА_18 різав колеса, до місця пригоди приїхав її неповнолітній син, якому обвинувачений також погрожував застосуванням ножа. Погрози обвинуваченого сприймала як реальні, побоювалася за себе та свою сім`ю.
Свідок ОСОБА_16 підтвердив, що працював водієм у потерпілої ОСОБА_10 , яка офіційно займалася перевезеннями громадян з м. Дніпрорудного до м. Запоріжжя. 27.03.2015 до автомобіля підійшов ОСОБА_18 і заявив, що вони повинні поїхати з цього місця, бо тут стоянка іншого транспортного засобу, який є конкурентом ОСОБА_19 . Потерпіла ОСОБА_19 відмовилася виконати його наказ тому ОСОБА_18 ударив її по обличчю рукою, дістав ніж та став різати колеса автомобіля. Погрожував перерізати йому горло, якщо той буде відкривати рота. Сприймав погрозу ОСОБА_18 як реальну. Порізані всі чотири колеса замінила, бо автомобіль не міг пересуватися.
Неповнолітній свідок ОСОБА_11 також підтвердив, що під`їхавши до автомобіля, на якому його мати здійснювала перевезення, побачив, що мама плаче. Колеса автомобіля порізані. На його запитання що трапилося, мама відповіла, що колеса порізав ОСОБА_18 , він же її ударив. Він підійшов до ОСОБА_18 та запитав, за що той побив його маму, Останній висловився нецензурно, ти пригрозив, що приріже його.
Свідок ОСОБА_20 пояснив, що від ОСОБА_19 у якої орендує автомобілі, дізнався, що ОСОБА_18 порізав колеса її автомобіля, побив її. Бачив потерпілу наступного дня з тілесними ушкодженнями. ЇЇ нервовий став в нього викликав занепокоєння. Колеса автомобіля, на якому вона здійснювала пасажирські перевезення він допомагав їй замінити. Пошкоджені колеса відвезли на шиномонтаж, звідкіля як було встановили, вони зникли.
Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 підтвердили, що вони працюють на СТО. 27.03.2015 року за вказівкою керівництва знімали пошкоджені колеса із автомобіля, який належить ОСОБА_24 , та замінювали на інші. Чим були пошкоджені колеса не знають.
Свідок ОСОБА_25 повідомив, що орендує автомобілі у ОСОБА_10 27.03.2015 по телефону ОСОБА_24 повідомила про пошкодження її автомобіля конкурентами. Крім того, вона жалілась на те, що її побили, погрожували у присутності неповнолітнього сина. Наступного дня він безпосередньо зустрівся із потерпілою, бачив синці на її обличчі, вона була дуже збуджена. Повідомила, що всі колеса її автомобіля порізані і ремонтувати їх не має сенсу.
Свідок ОСОБА_26 підтвердив, що возив ОСОБА_24 до СМЄ, та до лікарні. Від ОСОБА_24 йому стало відомо, що її побив ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_27 підтвердив, що ОСОБА_6 пропонував роботу охоронцем. Від ОСОБА_18 знає, що той скандалив з якоюсь жінкою, яка займається перевезеннями, вона його штовхнула в спину. Після того, як у ОСОБА_18 виникли проблеми із правоохоронними органами, на роботу його не взяв.
Свідок ОСОБА_28 пояснив, що в складі оперативно-розшукової групи виїздив на місце вчинення правопорушення за заявою ОСОБА_10 , яка скаржилася, що її побив ОСОБА_6 , порізав колеса її автомобіля. В ході огляду автомобіля було з`ясовано, що шини автомобіля порізані гострим предметом. Свідок ОСОБА_16 на місці огляду підтвердив обставини, викладені потерпілою.
Пояснення потерпілої та свідків повністю узгоджуються і з письмовими доказами у даному кримінальному провадженні, а саме з:

протоколом огляду місця події від 27.03.2015 з фото таблицями до нього, об`єктом огляду якого є автомобіль «Фольксваген» пасажирський мікроавтобус білого кольору державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на пр. Ентузіастів в місті Дніпорудне Василівського району Запорізької області. На момент огляду автомобіль стоїть передньою частиною до дороги, направлена на будинок АДРЕСА_2 . Автомобіль має пошкодження, а саме: прорізана гума на передній осі автомобіля. Пошкоджено 4 колеса, на гумі маються сліди прорізів гострим предметом. (т.1 а.с.191-193);
протоколом слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 від 21.04.2015 з фото таблицями до нього, відповідно до якого потерпілою вказано на місці події, та на обставини за яких ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження та ножем порізав на автомобілі «Фольскваген» гумові шини на всіх чотирьох колесах, при цьому демонстрував ніж та висловлював погрози на адресу водія ОСОБА_16 та на її адресу, які вона сприймала реально (т.1 а.с.199-206);
диском з відеозаписом проведення слідчого експерименту від 21.04.2015 за участю потерпілої ОСОБА_10 , який було відтворено в судовому засіданні та оглянуто судом та всіма учасниками процесу під час судового розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції(т.1 а.с.207, т.2 а.с.7, т.2 а.с.189);
протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_29 від 21.04.2015 з фото таблицями до нього, проведеного за участю законного представника неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , та відповідно до якого ОСОБА_11 вказав на місце події, яка відбувалася на площадці для стоянки автотранспору, біля кафе «Перехрестя» та під час якої біля маршрутки «Фольксваген» бачив чоловіка на прізвисько « ОСОБА_30 » та свою матір ОСОБА_10 , яка плакала, пояснюючи, що її вдарив цей чоловік та порізав колеса її автобуса (т.1 а.с.198);
протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 від 21.04.2015 з фото таблицями до нього, за яким свідком ОСОБА_16 на місці події вказав яким способом ОСОБА_6 за допомогою ножа пошкодив чотири колеса автомобіля «Фольксваген» НОМЕР_2 , заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_10 , яка робила ОСОБА_6 зауваження та намагалася його зупинити. ОСОБА_16 продемонстрував в якому положенні він сидів в салоні вказаного автомобіля, на місці водія та яким способом ОСОБА_6 направляв в його бік лезо ножа, демонстративно утримуючи ніж в своїй правій руці та при цьому висловлюючи на його адресу погрози вбивством (т.1 а.с.208-218);
відеозапис проведення слідчого експерименту від 21.04.2015 за участю свідка ОСОБА_16 було відтворено в судовому засіданні та оглянуто судом та всіма учасниками процесу під час судового розгляду даного кримінального провадження (т.1 а.с.219, т.2 а.с.21);
протоколом слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 від 25.07.2016, проведеного за судовим дорученням на підставі ухвали суду від 24.06.2016 року, за участю: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, потерпілої ОСОБА_10 та її представника, статиста та спеціаліста в області судової медицини - судового експерта Дніпрорудненського міжрайонного відділення СМЕ ОСОБА_31 , в ході якого потерпілою ОСОБА_10 відтворено на місці події механізм нанесення їй удару кулаком лівої ріки ОСОБА_6 в обличчя (т.2 а.с.206-207; 226-231);
відеозапис проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 від 25.07.2016 було відтворено в судовому засіданні та оглянуто судом та всіма учасниками процесу під час судового розгляду даного кримінального провадження (т.2 а.с.232);
висновком судово-медичної експертизи № 48 від 23.04.2016 встановлено, що за результатами дослідження у ОСОБА_10 виявлено синець на правій щоці. Дане пошкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказане пошкодження могло утворитися в результаті однократної ударної травматичної дії тупого предмета в область обличчя. У пошкодженні характерних особливостей травмуючого предмета не відобразилося. До такого предмета можуть бути віднесені кулаки, взуття тощо. Давність утворення пошкоджень не суперечить строкам та обставинам вказаним, в постанові (т.1 а.с.222-223);
тілесне ушкодження у вигляді синця на правій щоці ОСОБА_10 , яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, також знайшло своє відображення у висновку спеціаліста Дніпрорудненського міжрайонного відділення СМЕ ОСОБА_32 від 23.04.2015 року, складеного за письмовою заявою ОСОБА_10 від 01.04.2015 року (т.2 а.с.18-19).
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив всі докази у кримінальному провадженні, дав їм належну оцінку в сукупності та прийшов до обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за вказаними у вироку обставинами і його дії правильно кваліфікував як хуліганство, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень

Доводи захисника ОСОБА_8 щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення повністю спростовуються наданими суду доказами, які досліджені та належним чином оцінені судом першої інстанції, під час розгляду кримінального провадження.

Доводи захисника щодо необґрунтованого залишення судом без задоволення його клопотання про визнання доказів недопустимими колегія суддів вважає необґрунтованими.

Кримінальне провадження, як зазначено у ст.22 КПК України, здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження у судовому засіданні безпосередньо допитав усіх свідків подій, які підтвердили обставини, на які посилалася потерпіла ОСОБА_10 і зазначені докази доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 вчинення хуліганських дій, вчинених ним з особливою зухвалістю, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Судом розглянуто справу в цілому, із дотриманням процесуального та матеріального права. Суд не тільки вивчив матеріали справи, а безпосередньо допитав учасників процесу та свідків, надав оцінку доказам з точки зору належності, допустимості та достатності.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо того, що надані докази у сукупності є належними та допустимими. Ті порушення вимог КПК, на які посилається захисник, а саме відсутність підпису на протоколах слідчих дій, неузгодженість показів свідків та потерпілої, яка начебто змінювала свої покази, не могли вплинути на рішення суду щодо винуватості обвинуваченого та призначенні йому покарання.

Особи, з яким проводилися слідчі дії: потерпіла ОСОБА_10 , неповнолітній свідок ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_16 , експерт ОСОБА_32 були безпосередньо допитані судом і факти, які вони описували в ході проведення певних слідчих дій, вони підтвердили в суді безпосередньо.

Суду не надано стороною захисту доказів, що допитані свідки, покази яких судом покладені в обґрунтування винуватості ОСОБА_6 є заінтересованими особами. Ці доводи суд вважає безпідставними.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_6 обрали пасивну тактику критики зібраних стороною захисту доказів, суду апеляційної інстанції не було заявлено клопотання про дослідження доказів, та не надано таких, які б спростовували надані стороною обвинувачення.

Суд в присутності обвинуваченого, забезпечуючи змагальність сторін, допитав у якості свідка слідчих ОСОБА_28 та ОСОБА_33 , які підтвердили, що за заявою потерпілої про вчинення правопорушення були внесені відомості до ЄРДР, на підставі чого, була створена оперативна група, яка виїхала на місце вчинення правопорушення. За результатами огляду місці події були встановлені певні факти, які були зафіксовані у процесуальний спосіб. Ці документи у подальшому були надані в якості доказів на підтвердження висунутого ОСОБА_6 обвинувачення.

З метою перевірки, викладених у клопотанні захисника обставин щодо належності та допустимості доказу, судом було проведено допит свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 у порядку, передбаченому ч.14 ст. 352 КПК України, та відтворено безпосередньо у судовому засіданні зафіксовані на технічних носіях, процесуальні дії органів досудового розслідування.

Не встановлено судом апеляційної інстанції й порушення права потерпілої в ході складання слідчим протоколу про проведення слідчого експерименту, як на тому наполягав захисник. Потерпіла будь яких претензій з приводу порушення її прав не висувала. Підчас слідчого експерименту потерпілій і учасникам слідчої дії оголошувалися їх права і обов`язки, вона попереджена про кримінальну відповідальність, що зафіксовано на носії інформації. Окрім цього потерпіла попереджалася про кримінальну відповідальність, як під час допиту на досудовому розслідуванні, так і підчас судового розгляду провадження.

Колегія суддів також не погоджується з твердженням захисника про недопустимість як доказу висновку експерта №48 від 23.04.2015 року, через те, що експертиза була розпочата 01.04.2015, тоді як події відбувалися 27.03.2015. Згідно з матеріалами кримінального провадження, потерпіла вранці наступного дня після зазначених у вироку подій зверталася за медичною допомогою. У неї було діагностовано забій м`яких тканин обличчя, гематома правої підочної області і щоки, про що надано відповідну довідку (т.2 а.с.60). Їй було рекомендовано лікування в поліклініці у невропатолога.

Потерпіла ОСОБА_10 пояснювала суду, що вона не змогла одразу пройти СМЕ оскільки в день подій їй відмовили через закінчення робочого часу. В подальшому внаслідок погіршення стану здоров`я вона почала лікування стаціонарно. Висновок експерта, із зазначеними відомостями повністю збігається. До того ж вони узгоджуються з відомостями, які містяться в інших медичних документах, що надавалися експерту. Ці покази підтверджено свідками ОСОБА_25 , ОСОБА_34 .

Колегія суддів вважає, що підстави ставити під сумнів обставини щодо часу і тяжкості отримання тілесних ушкоджень потерпілою відсутні.

Доводи апелянта щодо того, що потерпіла ОСОБА_10 змінювали покази, а свідок ОСОБА_16 підлаштовувався під її покази, є безпідставними. Покази потерпілої були послідовними, їх суть не змінювалась. Відмінність в показах потерпілої на предмет нанесення ударів, чи то поштовхів в обличчя, з`явилася у зв`язку з уточненням обставин, і самої їх суті не змінюють.

Факт перебування ОСОБА_12 за кермом в момент події не виключав можливості останнього бачити через вікно або в дзеркала, дії ОСОБА_6 , який пошкоджував колеса автомобіля, враховуючи, що останній не ховався при цьому, а саме демонстративно на очах потерпілої та свідків різав колеса автомобіля.

Аналіз показів інших свідків, які безпосередньо не були очевидцями події, опосередковано, але також свідчать про вчинення обвинуваченим хуліганських дій, і спростовують версію ОСОБА_6 про те, що саме потерпіла штовхнула його в спину.

Висновки суду про наявність кваліфікуючої ознаки хуліганства в діях ОСОБА_6 належним чином мотивовані судом із посиланням на правову позицію Пленуму ВСУ.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив із дотриманням вимог ст.65 КК України. При цьому врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані характеризуючи особу обвинуваченого. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції статті за скоєне ним кримінальне правопорушення.

Суд навів мотиви з яких прийнято рішення про необхідність звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст.ст.75,76 КК України.

Доводи захисту щодо відсутності доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, що потягло призначення судом саме мінімального строку покарання із застосуванням ст.75,76 КК України, є безпідставними. Покарання призначене судом є необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів зі сторони ОСОБА_6 .

Стороною захисту вирок в частині вирішення цивільного позову не оскаржувався, тому колегія суддів діє в рамках ч.1 ст.404 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2016 року, щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4