Справа № 761/689/16-к
Провадження №1-кп/761/495/2016
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального правопорушення, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000944 від 20 серпня 2015 року,

по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополя, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції закону України №194- VІІІ від 12 лютого 2015 року),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 19 травня 2014 року на добровільній основі уклав контракт про проходження військової служби строком на 3 роки, яку на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 110 від 19 травня 2014 року (по стройовій частині) став проходити у цій військовій частині ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на посаді гранатометника у військовому званні старшо солдата, а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 83РС від 25 вересня 2014 року - на посаді сержанта з матеріально-технічного забезпечення у військовому званні молодшого сержанта.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року з 19 травня 2014 року, ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за контрактом, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІV від 24 березня 1999 року, та ст. ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551- ХІV від 24 березня 1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 133- VІІІ , відповідно до ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року оголошено проведення часткової мобілізації.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-Х1І від 06 грудня 1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
14 липня 2015 року ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІV від 24 березня 1999 року і умов укладеного контракту не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.
Того ж дня біля 08 години 00 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 на службу до військової частини НОМЕР_1 умисно без поважних причин не з`явився та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
У подальшому ОСОБА_3 постійно перебував за місцем свого проживання у м. Києві та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
18 грудня 2015 року о 11 годині 00 хвилин, тобто більше ніж через один місяць, ОСОБА_3 був затриманий за місцем свого проживання ( АДРЕСА_2 ) військовослужбовцями Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та доставлений військової прокуратури Київського гарнізону.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.4 ст. 407 КК України визнав повністю, просив суд обмежити обсяг дослідження доказів та фактичних обставин справи його допитом та дослідженням характеризуючи матеріалів щодо його особи

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню по кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини за кримінальними правопорушеннями, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та надав показання про те, що дійсно він з 14 липня 2015 року ухилився від явки до військової частини для проходження служби за контрактом з особистих міркувань, викликаними проблемами у особистому житті. На час вчинення цих дій не усвідомлював, що може понести за це відповідальність. У вчиненому щиро розкаявся.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як нез*явлення військовослужбовцем на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченого, мотивацію кримінального правопорушення, а також те, що тяжких наслідків та матеріальної шкоди вказаним кримінальним правопорушенням не було заподіяно, а також дані про особу обвинуваченого,а саме його молодий вік та те, що він виховувався бабусею та є сиротою, не одружений, на час вчинення кримінального правопорушення був військовослужбовцем за контрактом, за місцем несення служби характеризується посередньо, під наглядом у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого слід визнати його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Між тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення і обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням обвинуваченим кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, а також індивідуальних властивостей обвинуваченого, зокрема, його молодого віку, стану здоров`я, способу життя та обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тобто можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього судом у відповідності до ст. 76 КК України обов`язків.

Окрім іншого, зважаючи на тяжкість вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд також вважає за доцільне позбавити засудженого військового звання молодшого сержанта.

Речові докази та судові витрати у повадженні відсутні, цивільний позов у провадженні не заявлявся.

У зв*язку із засудженням ОСОБА_3 до покарання та звільненням від його відбування з випробуванням суд, відповідно до ч.1 ст. 377 КПК України, вважає за потрібне скасувати відносно останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою і звільнити ОСОБА_3 з-під варти із зали суду.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю 2 (два) роки, якщо протягом указаного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1.не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;

2. повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3.періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Позбавити ОСОБА_3 військового звання молодшого сержанта.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_3 зпід варти із зали суду негайно.

Речові докази та судові витрати у повадженні відсутні, цивільний позов у провадженні не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1