АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/789/150/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних

справах апеляційного суду Тернопільської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 погодженого начальником відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово на строк до 03 грудня 2016 року.

Слідчий суддя відмовляючи у клопотанні виходив з того, що прокурором та слідчим не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання визначеним ризикам, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, особи підозрюваного, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не може запобігти наявним ризикам. Вважає, що при прийнятті рішення слідчим суддею не в повній мірі враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення і те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Стверджує, що з метою переховування від органів досудового розслідування та незважаючи на виклики для участі в слідчих діях 9 травня 2015 року ОСОБА_7 покинув територію України і його було оголошено в міжнародний розшук. Додатково вказує, що у кримінальному провадженні не встановлено всіх осіб, яким відомі обставини вчинення вказаних злочинів та відповідно їх не допитано, а тому існує ризик незаконного впливу на них зі сторони підозрюваного.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржувану ухвалу, захисника, який вважає рішення слідчого судді законним і обґрунтованим, підозрюваного, який просив залишити застосований до нього запобіжний захід без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Наведені в оскарженій ухвалі висновки слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри та ризиків, передбачений ст.177 КПК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягають.

Оцінюючи доводи прокурора про безпідставність застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів приходить до переконання, що вони не ґрунтуються на встановлених в судовому засіданні обставинах.

Так, перевіркою доданих до клопотання слідчого матеріалів провадження встановлено, що сторона обвинувачення не надала доказів обставин, які свідчать про недостатність застосування в даному випадку більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним у клопотанні ризикам.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя, врахував відомості про особу підозрюваного, який є молодого віку, має постійне місце проживання і раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, частково відшкодував завдану потерпілим шкоду, а тому обґрунтовано відмовив у триманні його під вартою та обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Даний висновок слідчого судді, з яким погоджується і колегія суддів, відповідає вимогам ч.4 ст.194 КПК України, за змістом якої слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні слідчого, якщо прокурор не доведе, що застосування більш м`якого заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначеним у цьому клопотанні.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора твердження, що підозрюваний переховувався від органів досудового розслідування та суду в період з 9 травня 2015 року по 7 жовтня 2016 року не підтверджуються встановленими в судовому засіданні обставинами.

Так, з доданих до клопотання слідчого матеріалів вбачається, що на час виїзду ОСОБА_7 за межі України він у даному провадженні мав статус свідка, а підозра йому на той час не пред`являлась.

Даних про те, що ОСОБА_7 після вручення 07 жовтня 2016 року підозри та роз`яснення відповідних обов`язків, що викликані цим процесуальним статусом, ухиляється від участі в слідчих діях чи порушує покладені на нього обов`язки в доданих до клопотання матеріалах відсутні і в ході апеляційного розгляду таких не встановлено, що підтверджує правильність висновків слідчого судді про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі буде незаконно впливати на свідків і потерпілого не ґрунтуються на конкретних обставинах, які би їх підтверджували.

Також доводи про те, що слідчий суддя не в повній мірі врахував потреби досудового розслідування, а саме необхідність проведення ряду слідчих дій та встановлення усіх осіб, яким відомі обставини вчинення злочину, колегія суддів з урахуванням того, що відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 07 квітня 2015 року, вважає безпідставними.

Отже, жодних обставин на підтвердження того, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти встановленим у даному випадку ризикам в ході апеляційного розгляду не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді про відсутність підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає вимогам закону, ґрунтується на всебічному дослідженні наданих суду матеріалів провадження, з урахуванням як тяжкості кримінального правопорушення, так і конкретних обставин його вчинення, а тому не вбачає підстав для її скасування і задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2