№1-кс/760/5072/16

18. 05. 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду, в м. Києві клопотання ТОВ «ПІК ДИСТРИБЬЮШИН» в особі генерального директора ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання ТОВ «ПІК ДИСТРИБЬЮШИН» в особі генерального директора ОСОБА_3 про скасування арешту майна.
Також заявник зазначає, що в клопотанні не зазначено коли, ким та при яких обставинах було спричинено шкоду державі, не доведено факту її існування та розміру такої шкоди, що свідчить про передчасність застосування до ТОВ "ПІК ДИСТРИБЬЮШН" арешту майна як засобу забезпечення кримінального провадження.
За весь цей час кримінального провадження, тобто з 30.07.2015 р., слідчим або прокурором не допитано жодної посадової особи ТОВ "ПІК ДИСТРИБЬЮШН" з приводу грошових коштів, які перебувають на арештованих рахунках, не витребувано жодних первинних документів щодо фінансово-господарської діяльності, взагалі не проведено жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення характеру походження коштів, що знаходились на дату арешту на рахунках Товариства, та надійшли на них згодом. Відносно посадових осіб ТОВ "ПІК ДИСТРИБЬЮШН" не відкрито кримінального провадження, не оголошено про підозру.
В той же час, арешт, накладений на грошові кошти на рахунках ТОВ "ПІК ДИСТРИБЬЮШН" за ухвалою від 06.10.2015 p., вже більше як півроку дестабілізує роботу підприємства, створює значні перешкоди у веденні господарської діяльності.
В зв`язку із зазначеним заявник посилаючись на те, що арешт грошових коштів на банківських рахунках ТОВ "ПІК ДИСТРИБЬЮШН" є передчасним, необґрунтованим та безпідставним, просив слідчого суддю:
Представник заявника в судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив слідчого суддю про задоволення клопотання з підстав зазначених у ньому.
Слідчий 2-го ВКР СУ ФР ДПІ у Києво-Святошинського району ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши та дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, приходить до наступного висновку.
Заявник в поданому клопотанні посилається на те, що за весь цей час кримінального провадження, слідчим або прокурором не допитано жодної посадової особи ТОВ "ПІК ДИСТРИБЬЮШН" з приводу грошових коштів, які перебувають на арештованих рахунках, не витребувано жодних первинних документів щодо фінансово-господарської діяльності, взагалі не проведено жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення характеру походження коштів, що знаходились на дату арешту на рахунках Товариства, та надійшли на них згодом, також заявник зазначав, що відносно посадових осіб ТОВ "ПІК ДИСТРИБЬЮШН" не відкрито кримінального провадження, не оголошено про підозру. Також заявник зазначав, що арешт, накладений на грошові кошти на рахунках ТОВ "ПІК ДИСТРИБЬЮШН" за ухвалою від 06.10.2015 p., вже більше як півроку дестабілізує роботу підприємства, створює значні перешкоди у веденні господарської діяльності. В зв`язку із зазначеним заявник вважаючи, що арешт на грошові кошти накладено не правомірно, просив слідчого суддю про задоволення клопотання, на що слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України (КПК України) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Вбачається, що під час вирішення питання про застосування арешту майна, з рамках проведення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий як сторона кримінального провадження, на яку покладено обов`язок виконати таке завдання кримінального судочинства, як недопущення необґрунтованого процесуального примусу, зобов`язаний подати слідчому судді або суду докази обставин, на які він посилається. При цьому, арешт майна допускається, якщо буде доведено обґрунтованість підозри у вчинені кримінального правопорушення, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підприємства і в такий спосіб може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.
Оскільки поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слід зазначити позицію Європейського суду з прав людини, відображену, зокрема, у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що є факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, пункт 32, Series A, N 182).
Арешт на майно накладається, якщо є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, або призначалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом. Предметом арешту може бути майно, яке перебуває у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначені положення Конституції України кореспондуються із ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями КПК України передбачені два самостійні інститути забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме: 1. накладання арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову; 2. накладання арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна.
Вбачається, що кримінальне провадження, по якому було накладено арешт, здійснюється за статтями КК України, які не передбачені статтею 96-9 КК України, тобто захід кримінально- правового характеру у вигляді конфіскації майна до ТОВ "ПІК ДИСТРИБЬЮШН" за наслідками його остаточного розгляду в суді не може бути застосований.
Окрім того, в клопотанні не зазначено коли, ким та при яких обставинах було спричинено шкоду державі, не доведено факту її існування та розміру такої шкоди.
Зважаючи на викладене вбачається, що на даний час, відсутні правові підстави для застосування найбільш обтяжливого способу арешту майна ТОВ "ПІК ДИСТРИБЬЮШН", який призвів до зупинення його підприємницької діяльності, а також суттєво позначився на інтересах інших підприємств, з якими склалися усталені фінансово-господарські відносини, а тому клопотання про скасування арешту є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1