16 лютого 2016 року м. Київ
Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю засудженого ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шубиних Ставів Лисянського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368КК,
установив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження. Зокрема, вважають, що такої кваліфікуючої ознаки, як «вимагання», у суді стороною обвинувачення не доведено. Також скаржники стверджують, що ОСОБА_5 усупереч ст. 61 Конституції України був двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зазначають, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Прокурор у своїй касаційній скарзі з доповненнями, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Стверджує, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.Також указує на те, що всупереч ст. 419 КПК доводи, наведені в його апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив, не дав на них вичерпних та переконливих відповідей і не зазначив в ухвалі конкретних підстав, на яких зазначену скаргу визнав необґрунтованою.
У запереченні на касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5 вказує на її необґрунтованість і просить касаційний суд залишити скаргу без задоволення.
За вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 березня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 368 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків у правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, на строк 3 роки.
Відповідно до вимог ст. 54 КК ОСОБА_5 позбавлено спеціального звання «капітан міліції».
На підставі ст. 75 КК засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 24 ст. 76 КК.
За цим же вироком ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 368 КК, і виправдано.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою від 09 квітня 2014 року цей же суд виправив описку в першому абзаці резолютивної частини вказаного вироку, зокрема ст. 368 виправлено на ст. 364 КК та постановив правильним вважати абзац перший резолютивної частини в редакції: « ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК, ч. 3 ст. 364 КК та виправдати».
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, працюючи на посаді дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області, будучи службовою особою, котра виконує функції представника влади, діючи умисно з корисливих мотивів, усупереч інтересам служби 29 листопада 2012 року о 14.00 год. у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 вимагав у ОСОБА_8 неправомірну вигоду в розмірі 4000 грн для вирішення ним питання про ненаправлення матеріалів дізнання до органу досудового слідства щодо притягнення до кримінальної відповідальності двох її синів за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК. Погодившись на вимогу ОСОБА_5 , ОСОБА_8 передала йому 2000 грн. Для передачі іншої частини неправомірної вигоди ОСОБА_8 віддала власну банківську картку своєму сину ОСОБА_9 , щоб він спільно з ОСОБА_5 поїхав у м. Христинівку до банкомату та зняв із картки 2000 грн і передав останньому.
Проте ОСОБА_5 не отримав вказаної суми грошей, оскільки банкомат їх не видав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав касаційну скаргу сторони захисту та заперечив проти задоволення касаційної скарги прокурора, пояснення прокурора, який підтримав скаргу сторони обвинувачення, заперечивши проти задоволення скарги засудженого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а також відповідати вимогам, зазначеним у ст. 374 цього Кодексу. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У силу ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. При цьому прокурор у суді може змінити це обвинувачення. Крім того, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суди першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог закону не дотримались.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 було висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 364 КК.
У судовому засіданні прокурор змінив правову кваліфікацію обвинувачення й склав новий обвинувальний акт, у якому кваліфікував діяння ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК.
Місцевий суд, фактично не прийнявши нове обвинувачення, в порушення вимог ч. 3 ст. 338 КПК надав потерпілому право підтримувати раніше висунуте обвинувачення, хоча нове не зменшувало обсягу попереднього, та у якому не ставилося питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення.
Розглянувши кримінальне провадження за первинним обвинуваченням після дослідження доказів, суд не погодився з ним і виправдав ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 364 КК.
У той же час він визнав винуватим і засудив ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК, хоча обвинувачення за вказаною частиною цієї статті суд фактично не розглядав, оскільки він надав потерпілому право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Крім того, 09 квітня 2014 року ухвалою районного суду в резолютивній частині вироку цього ж суду було виправлено описку щодо засудження ОСОБА_5 , а саме: зі ст. 368 КК виправлено на ст. 364 КК.
Проте, постановлена місцевим судом ухвала, якою внесено зміни до вироку суду, на думку колегії суддів, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки, виходячи з положень ст. 379 КПК, суд має право виправити в судовому рішенні лише допущені описки та очевидні арифметичні помилки. Водночас питання щодо неправильного застосування норм кримінального закону та призначення покарання, допущених судом першої інстанції, віднесено до компетенції апеляційного суду і не є опискою, яку може бути виправлено судом самостійно.
Крім того, місцевий суд, прийнявши рішення про виправлення зазначеної описки в резолютивній частині вироку, не вирішив питання щодо аналогічних помилок, допущених у мотивувальній частині судового рішення.
З огляду на вищевикладене вирок місцевого суду й ухвала апеляційного (оскільки цей суд залишив поза своєю увагою помилку суду нижчої ланки) не можуть залишатися в силі й на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягають скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого суду необхідно врахувати зазначене, ретельно перевірити всі доводи, наведені засудженим, захисником та прокурором (зокрема, й зазначені у касаційних скаргах), на підставі чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення,яке відповідає положенням ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 436 КПК, суд
Касаційні скарги прокурора, засудженого та захисника задовольнити частково.
Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3