Справа № 368/248/16-к
Провадження № 1-в/368/157/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
інших учасників провадження:
представника ВК : ОСОБА_4
засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлик:
- подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Глибоке Предгорненського району, Східно Казахстанської області, Республіка Казахстан, громадянину України, який зареєстрований та фактично проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження працював провідним професіоналом Бориспільського міського центру спорту, освіта вища, якого засуджено 27.06.2014 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме, на виправні роботи, суд, -
В С Т А Н О В И В :
28.03.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Глибоке Предгорненського району, Східно Казахстанської області, Республіка Казахстан, громадянину України, який зареєстрований та фактично проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження працював провідним професіоналом Бориспільського міського центру спорту, освіта вища, якого засуджено 27.06.2014 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
28.03.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 .
Слухання справи було призначено на 07.04.2016 року, окрім того, Кагарлицьким районним судом на підставі ст.. 336 КПК України винесено ухвалу про проведення судового засідання з засудженим ОСОБА_5 , який відбуває покарання в Кагарлицькій ВК 115, в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні, яке відбулося 07.04.2016 року, засуджений ОСОБА_5 подання ВК 115 щодо заміни йому основного покарання на більш м`яке підтримав, та заявив клопотання про заміну йому основного покарання з позбавлення волі на такий вид більш м`якого покарання, як виправні роботи.
В обґрунтування своєї позиції засуджений ОСОБА_5 пояснив, що за час відбування покарання він належним чином відносився до праці, дотримувався умов відбування покарання, за що неодноразово заохочувався керівництвом установи у вигляді подяк.

При звільненні з місць позбавлення волі він має намір влаштуватися на роботу в центр спорту та фізичного здоров`я населення Бориспільської міської ради Київської області, для того, щоб відшкодовувати потерпілій стороні шкоду, заподіяну злочином.

В судовому засіданні, яке відбулося 07.04.2016 року, представник ВК 115 ОСОБА_4 клопотання ВК 115 про заміну засудженому ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, - підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині подання.

Що стосується клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому основного покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, - поклав на розсуд суду.

В судовому засіданні, яке відбулося 07.04.2016 року, представник трудового колективу ОСОБА_7 клопотання ВК 115 про заміну засудженому ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, - підтримав, також підтримав клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді виправних робіт.

ОСОБА_7 гарантував, що в разі можливого звільнення засудженого ОСОБА_5 з місць позбавлення волі, він буде працевлаштований в центр спорту та фізичного здоров`я населення Бориспільської міської ради Київської області на посаду фахівця із місячною оплатою згідно штатного розпису, що на сьогоднішній день становить близько 2200 2300 грн.

Що стосується особи ОСОБА_5 , то він його знає досить давно, ОСОБА_5 виховав не одне покоління спортсменів, тому колектив організації сприймає ОСОБА_5 як грамотного, кваліфікованого спеціаліста, добросовісну, працелюбну людину.

В судовому засіданні прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 клопотання ВК 115 про заміну засудженому ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, - підтримав, що ж стосується клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього такого покарання, як виправні роботи, - заперечував, так як вважає, що станом на час вирішення клопотання засудженим ОСОБА_5 не відшкодовано шкоду потерпілій стороні взагалі, що не може свідчити про той факт, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому злочині.

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що ОСОБА_5 під час виконання покарання працював, відповідно, отримував дохід, хоча і не великого розміру, проте, за весь час покарання засуджений не здійснив жодної проплати, навіть в мінімальному розмірі на користь потерпілої сторони, що не може свідчити про його повне розкаювання.

В судове засідання, яке відбулося 07.04.2016 року, представник спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області ОСОБА_8 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , та відмови в задоволенні клопотання засудженому ОСОБА_5 про заміну йому невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме, на виправні роботи, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено, що:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Глибоке Предгорненського району, Східно Казахстанської області, Республіка Казахстан, громадянин України, зареєстрований та фактично проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження працював провідним професіоналом Бориспільського міського центру спорту, освіта вища, засуджений 27.06.2014 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Початок строку покарання: «16» вересня 2014 року;
Кінець строку покарання: «16» вересня 2018 року;
1/3 строку покарання: «16» січня 2016 року.
Станом на 07.04.2016 року невідбута частина покарання становить 2 роки 162 дні.
В Кагарлицьку виправну колонію Київської області (115) прибув із Полтавського СІЗО, де утримувався з 16.09.2014 року, за час перебування в даній установі дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в ВК 115 «19» листопада 2014 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
До праці відноситься добре, завдану роботу виконує добросовісно.
За час відбуття покарання характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі тричі заохочувався керівництвом установи за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку, мав одне дисциплінарне стягнення, яке зняте в установленому законом порядку.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі має слідуючі
заохочення:
1. 02.07.2015 р. За активну участь в спортивно масових Подяка Начальник ВК
заходах до «Дня відкритих дверей.
2. 28.08.2015 р. За активну участь в спортивно масових Знято Начальник ВК
Заходах на «День незалежності України». стягнення
від 16.07.2015 р.
3. 21.01.2016 р. За активну участь у спортивно масових Подяка Начальник ВК
заходах під час новорічних свят.
дисциплінарні стягнення:
1. 16.07.2015 р. Вилучено зарядний пристрій до Попередження Начальник ВК
мобільного телефону. (знято 28.08.2015 р.)
На даний час засуджений ОСОБА_5 поводить себе правильно, з адміністрацією колонії коректний та ввічливий, в колективі засуджених не конфліктує, виказує позитивні плани на майбутнє.
Засуджений ОСОБА_5 свою вину в скоєному злочині визнав та розкаюється.
Засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення і заслуговує, на думку учасників процесу, (представника ВК 115, прокурора), та, відповідно, суду згідно ст.. 82 КК України, заміни покарання більш м`яким покаранням, зокрема, на обмеження волі, проте, слід наголосити про відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для заміни основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт, з огляду на наступне.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст.. 82 КК України:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни не відбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як видно з матеріалів подання, пояснень представника ВК № 115, прокурора, пояснень самого засудженого ОСОБА_5 , останній став на шлях виправлення.
4. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 4 ст.. 12 КК України засуджений ОСОБА_5 вчинив необережний тяжкий злочин.
Відповідно, як де юре, так і де факто засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст.. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 07.04.2016 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 16 січня 2016 року.
Що ж стосується застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання у виді обмеження волі, та відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо призначення йому більш м`якого покарання у виді виправних робіт, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст. 82 КК України.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_5 відбуто більше, ніж 1/3 частина покарання.
Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:
1. Згідно ст.. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_5 , відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.
2. Згідно ст.. 25 КК України злочин, вчинений ОСОБА_5 , вчинений з необережності.
3. Відсутність в діях ОСОБА_5 пенітенціарного рецидиву.
Так, що стосується оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_5 судом було враховано слідуючі підстави:
Так, як видно з матеріалів справи (матеріали особової справи засудженого, пояснення представника ВК № 115, прокурора) судом встановлено, що процес виправлення засудженого ОСОБА_5 на даний час досягнув тієї стадії, на якій відбування засудженим ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Отже, при наявності вищевказаних формально - юридичних та оціночних підстав для заміни невідбутої частини покарань більш м`яким суд прийшов до висновку, щодо визначення засудженому ОСОБА_5 конкретного різновиду такої заміни, як обмеження волі, проте, відмови в задоволенні клопотання засудженому щодо заміни основного покарання на більш м`яке покарання у виді виправних робіт.
Так, при визначенні виду більш м`якого покарання засудженому ОСОБА_5 суд орієнтувався на послідовність їх розташування, яка розміщена в ст.. 51 КК України, позицію прокурора ОСОБА_3 , позицію представника ВК 115 ОСОБА_4 , врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, розмір шкоди, заподіяної злочином, розмір відшкодованої шкоди потерпілій стороні.
Суд наголошує на тій обставині, що при заміні невідбутої частини покарань більш м`яким суд може обрати будь - який з більш м`яких видів основного покарання, а не лише той, який є найближчим до раніше призначеного у згаданому переліку ст.. 51 КК України, проте, з урахуванням вищевикладених обставин, зокрема, позиції прокурора ОСОБА_3 , матеріалів справи, судом було обрано до засудженого ОСОБА_5 більш м`яке покарання у виді обмеження волі з дотриманням умов та підстав такого застосування, які передбачені ст.. ст.. 51 - 82 КК України.
Порядок призначення покарання у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_5 чітко регламентовано ст.. 61 КК України, де, зокрема, зазначено, що:
- покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.
- Обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.
- Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
Зглядаючись на вимоги ч. 3 ст. 61 КК України засудженому ОСОБА_5 може бути призначено покарання у виді обмеження волі, він не входить до переліку осіб, яким не можливо призначити дане покарання.
Крім того, суд наголошує, що такий вид покарання як обмеження волі є основним покаранням (ч. 1 ст. 52 КК України), яке може бути призначене судом засудженому ОСОБА_5 у випадку заміни невідбутої частини покарання у виді обмеження або позбавлення волі більш м`яким (ч. 1 ст. 82 КК України ).
Крім того, при визначенні строку покарання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, абз. 1 п. 4, де зазначено, що у випадках, коли максимальна межа більш м`якого покарання, що встановлена відповідною статтею Загальної частини КК України є меншою строку невідбутої частини покарання, строк більш м`якого покарання не може перевищувати цю межу.
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання у виді обмеження волі не суперечить реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду виконується мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.
Суд наголошує на тій обставині, що заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, на відміну від умовно -дострокового звільнення від відбування покарань не веде до зміни кримінально - правового статусу особи засудженого ОСОБА_5 , - він вважається таким, що продовжує відбування покарання, хоча і іншого виду.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням на виправні роботи, то такі підстави для застосування засудженого ОСОБА_5 є в наявності, проте, відсутні в достатній мірі оціночні підстави.
Так, що стосується оціночних підстав заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_5 було враховано слідуюче:
- за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не завжди дотримувався правил відбування покарання в установах виконання покарань, за що мав одне дисциплінарне стягнення у виді попередження.
Дійсно, на даний дисциплінарне стягнення знято в установленому законом порядку, проте, на думку суду, наявність вищевказаного стягнення не може достеменно свідчити про стабільну, усталену, правослухняну поведінку засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання.
Свою позицію суд обґрунтовує тим, що, ставлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватися не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а даних за весь час відбування покарання або протягом значної частини цього строку.
Відповідно, суд вважає, що значним строком, протягом якого особа довела своє виправлення та перевиховання, необхідно вважати термін близько року, а, як вбачається з матеріалів справи, заохочення засуджений ОСОБА_5 отримував безпосередньо перед настанням пільги, яка передбачена ст.. 82 КК України, - заміну відбування основного покарання більш м`яким, що, на думку суду, свідчить про бажання засудженого про наявність в його діях лише формально юридичних підстав для застосування пільги, яка передбачена ст.. 82 КК України, без намагання досягнення оціночних підстав.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.02 « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, а тому суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представнику установи, який відає виконанням покарання, спостережної комісії, тощо.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу відбування покарання засудженим та короткий проміжок час з моменту зняття дисциплінарного стягнення не є достатнім для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
- відсутність в діях засудженого ОСОБА_5 фактів, які в повній мірі свідчать про сумлінну поведінку, та відсутність в повній мірі фактів, які б свідчили про позитивне відношення до праці.
Так, під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.
В той же час слід зазначити, що в діях засудженого ОСОБА_5 є деякі ознаки, але, як наголошує суд, не в повній мірі, необхідної для застосування положень ст.. 82 КК України, сумлінної поведінки під час відбування покарання, в той же час, в матеріалах справи відсутні будь які ознаки сумлінного ставлення засудженого ОСОБА_5 до праці, так як, зглядаючись на матеріали кримінального провадження, він отримував заохочення лише за активну участь спортивно - масових заходах, чого, на думку суду, не достатньо для застосування положень ст.. 82 КК України в частині застосування більш м`якого покарання у виді виправних робіт.
Суд вважає, що позитивне ставлення засудженого до праці має істотне значення для встановлення факту того, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання.
Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти постійну, свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин, порушень трудової дисципліни, відсутність трудових порушень, що, звичайно, повинно знаходити вираз в отриманні заохочень за сумлінне, добросовісне відношення до праці, чого у засудженого ОСОБА_5 немає.
- як вбачається з матеріалів справи, хоча станом на момент вчинення злочину, - станом на 06.12.2013 року ОСОБА_5 хоча і був особою, яка рахувалася раніше не судимою, однак, як видно з матеріалів кримінального провадження, у 2010 році засуджений ОСОБА_5 звільнявся Бориспільським міськрайонним судом Київської області від кримінальної відповідальності на підставі ст.. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2007 році» за злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, ( мотивувальна частина ухвали Апеляційного суду Полтавської області, а.с., 8),
- суд також врахував, тяжкість шкоди, заподіяної злочином.
Так, згідно вироку цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_9 44490 грн. 14 коп. матеріальної шкоди і 150000 грн. моральної шкоди.
Отже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з засудженого ОСОБА_5 підлягає до стягнення на користь потерпілої ОСОБА_9 досить значний розмір шкоди в грошовому виразі, - 194490 грн. 14 коп.
Суд вважає, що до об`єму поняття «виправлення та перевиховання» входить не тільки визнання засудженим вини у вчиненому злочині в судових засіданнях, а й щире каяття, проявом чого суд вважає, зокрема, добровільне відшкодування потерпілій стороні збитків, завданих злочином, налагодження з потерпілою стороною, не зважаючи на складнощі, (втрата близької людини), нормальних відносин, з метою усунення неприязних відносин, що засудженим ОСОБА_5 не зроблено.
Так, засуджений ОСОБА_5 фактично відбуває покарання з 16 вересня 2014 року, проте, за цей проміжок часу, що становить майже 2 роки 6 місяців, засудженим ОСОБА_5 не сплачено потерпілій стороні жодної гривні.
Суд критично відноситься до тієї обставини, що, як стверджує засуджений ОСОБА_5 він має малу заробітню платню, а тому немає змоги виплачувати кошти, які присуджені судом, так як, на думку суду, засуджений ОСОБА_5 міг би хоч в мінімальному розмірі, як дозволяє заробітня платня, шляхом переказу коштів сплачувати кошти потерпілій стороні, що засудженим зроблено не було, на думку суду, з суб`єктивних причин.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що звільнення засудженого ОСОБА_5 з місць позбавлення волі, який, на думку суду, не довів своє щире каяття, може викликати суспільний резонанс, та недовіру до судової системи в цілому, що на даному етапі не припустимо.
Відповідно, наявність заохочень суд оцінює лише з тієї позиції, що засуджений ОСОБА_5 лише бажає настання формально юридичних наслідків застосування положення ст. 81 КК України, а саме, відбуття 1/3 частини покарання, відсутність діючих стягнень, без настання оціночних критеріїв, які також, на думку суду, мають вагоме значення при вирішенні питання про застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - заміни покарання більш м`яким.
Відповідно, суд вважає, що для наявності оціночних підстав для застосування положення ст. 82 КК України необхідно, щоб засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що, на думку суду, мало б виражатися у отриманні заохочень, без наявності стягнень за істотні порушення вимог тримання.
Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 злочину, зокрема, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження одній особі та спричинило загибель іншої особи, суд вважає, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.
За даних обставин, суд приходить до висновку, що заміна невідбутої частини основного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке, а саме на виправні роботи, є неспіврозмірним покаранням вчиненому злочину і суспільно небезпечним наслідкам його вчинення.
Взагалі, оцінюючи поведінку засудженого ОСОБА_5 в розрізі оціночних підстав для застосування положень ст. 82 КК України, суд зазначає, що поведінка засудженого не достатньо свідчить про його остаточне ставлення на шлях виправлення та перевиховання, тому до нього не може бути застосоване положення ст. 82 КК України в частині призначення більш м`якого покарання у виді виправних робіт.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо заміни йому невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, що є підставою у відмови в задоволенні клопотання засудженого.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, - заміни покарання більш м`яким у виді виправних робітна даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не виконається мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 у виді заміни покарання з позбавлення волі на виправні роботи є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Отже, при винесені ухвали щодо ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.. 57, 82 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Глибоке Предгорненського району, Східно Казахстанської області, Республіка Казахстан, громадянину України, який зареєстрований та фактично проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження працював провідним професіоналом Бориспільського міського центру спорту, освіта вища, якого засуджено 27.06.2014 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, - задовольнити.
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме, на виправні роботи, - відмовити.
Замінити засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Глибоке Предгорненського району, Східно Казахстанської області, Республіка Казахстан, громадянину України, який зареєстрований та фактично проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження працював провідним професіоналом Бориспільського міського центру спорту, освіта вища, якого засуджено 27.06.2014 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, не відбуту частину основного покарання у виді 2 роки 162 дні позбавлення волі на 2 роки 162 дні обмеження волі.
Направити засудженого ОСОБА_5 до місця відбування покарання у виді обмеження волі в порядку, встановленого для осіб, засуджених до позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя: ОСОБА_1