"03" червня 2016 р. Справа № 363/2048/16-к
УХВАЛА
Іменем України
03 червня 2016 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 22 квітня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання та на бездіяльність прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в кримінальному провадженні №0000370 від 05 квітня 2016 року,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 22 квітня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання щодо повідомлення про підозру та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 162 КК України.
Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_6 незаконно проникла до його житла шляхом пошкодження та заміни дверних замків, коли слідчий, відмовляючи в задоволенні клопотання, належні обґрунтування для цього не виклав і безпідставно прийняв оскаржувану постанову.
Зважаючи на наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України також просив зобов`язати прокурора повідомити ОСОБА_6 про підозру у вчинені вказаного кримінального правопорушення та звернутися до слідчого судді в порядку КПК України з клопотанням про застосування до неї запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
В суді скаржник та його представник просили про задоволення скарги з викладених у ній підстав.
Прокурор проти скарги заперечував, підстав для її задоволення не вбачав. Зазначив, що повідомлення про підозру здійснюється виключно стороною обвинувачення і відноситься до її виключних повноважень.
Заслухавши скаржника та його представника, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження і матеріали скарги, суд дійшов наступного.
Встановлено, що Вишгородським ВП ГУ НП в Київській області розслідуються обставини незаконного проникнення ОСОБА_6 до кв. АДРЕСА_1 .
20 квітня 2016 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до слідчого Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області з клопотанням про оголошення підозри ОСОБА_6 та про звернення до слідчого судді для обрання щодо неї запобіжного заходу.
22 квітня 2016 року постановою слідчого в задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.
В подальшому прокурор Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 дійшов висновку про законність цієї постанови, підстав для її скасування не вбачав, про що 20 травня 2016 року повідомив листом ОСОБА_4 .
Також прокурором не знайдено підстав для повідомлення ОСОБА_6 про підозру за ч. 1 ст. 162 КК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є колишнім подружжям, яким на праві спільної часткової власності належить по ? частини вказаної квартири.
Вирішуючи подану скаргу, суд зазначає, що повідомлення особі про підозру належить до виключної компетенції прокурора і слідчого (ч. 4 ст. 22, ст.ст. 36, 277, 278 КПК України), з огляду на принципи змагальності сторін, диспозитивності (п.п. 15 і 19 ст. 7, ст.ст. 22 і 26 КПК України), коли суд вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом, а функція підтримання державного обвинувачення в суді згідно основних засад судочинства належить виключно прокурору (п. 5 ст. 129 Конституції України).
Отже суд не вправі ставати на сторону обвинувачення, перебирати на себе її функції і зобов`язувати прокурора повідомляти особі про підозру, тобто зобов`язувати прокурора притягнути особу до кримінальної відповідальності, що також фактично означатиме твердження суду про наявність в діях особи складу злочину всупереч вимог КПК України і є неприпустимим.
Отже скарга в частині зобов`язання прокурора повідомити ОСОБА_6 про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та звернутися до слідчого судді в порядку КПК України з клопотанням про застосування до неї запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на основі Закону необґрунтована, безпідставна і задоволенню не підлягає.
Водночас згадана постанова слідчого від 22 квітня 2016 року вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України не відповідає, оскільки змісту обставин, які стали підставою для її прийняття, а також мотивів її прийняття, їх обґрунтування та належного посилання на положення цього Кодексу не містить.
Оскаржувана постанова слідчого необґрунтована та невмотивована, яка містить помилкове посилання на ст.ст. 98, 100 КПК України, які спірних процесуальних питань не стосуються.
Відтак вказана постанова не може вважатися законною і підлягає скасуванню за поданою про це скаргою.
Таким чином подану скаргу слід задовольнити частково.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 303-307, 371-372 КПК України;

ухвалив:

скаргу задовольнити частково.
Постанову слідчого Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 22 квітня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання в кримінальному провадженні №0000370 від 05 квітня 2016 року скасувати.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Ухвала згідно вимог ст. 309 і ч. 5 ст. 532 КПК України не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя