Справа № 152/1870/15-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
судового засідання ОСОБА_2 ,
по обвинуваченню: ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Довжок Шаргородського району Вінницької області, проживаючої там же по АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не одруженої, працюючої начальником відділення поштового зв`язку с. Довжок Центру поштового зв`язку № 4 Вінницької дирекції УДП поштового зв`язку «Укркпошта», раніше не судимої,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України),
учасники кримінального
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачена ОСОБА_3 ,
потерпіла ОСОБА_5 ,
представник потерпілої ОСОБА_6 ,
18 жовтня 2015 року, о 3-й годині 18 хвилин у с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області в кафе-барі «Портал», розташованому по вул. Дружби, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на ґрунті тривалих не приязних відносин виникла суперечка, під час якої ОСОБА_3 , умисно, з метою заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, узявши останню за волосся голови ззаду, відкинула її від барної стійки, в наслідок чого потерпіла впала на підлогу, ударившись головою об бетонне покриття. Від цього удару ОСОБА_5 втратила свідомість. Після цього, ОСОБА_3 підбігла до потерпілої, присіла біля неї та узявши руками за голову, умисно нанесла декілька ударів головою ОСОБА_5 об підлогу.
У результаті ударів, нанесених ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я.
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнала у повному обсязі і дала показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення нею злочину, пояснивши, що 18 жовтня 2015 року, о 3-й годині в кафе-барі «Портал» у с. Мурафа, вона зустріла ОСОБА_5 , з якою в обвинуваченої був конфлікт. З метою з`ясування стосунків, обвинувачена під час суперечки з потерпілою, схопивши її за волосся голови, потягнула, від чого ОСОБА_5 впала, ударившись головою об підлогу. Після цього, обвинувачена, будучи розлюченою на потерпілу, підійшла до останньої, яка лежала на підлозі, присівши до неї, взяла за голову та двічі ударила головою ОСОБА_5 об бетонну підлогу. Окрім того, обвинувачена пояснила, що вона шкодує про те, що сталося, проте вибачатися перед потерпілою вона не буде, оскільки не вважає за необхідне.
Потерпіла, яка також допитувалася у судовому засіданні, дала показання, які за своїм змістом повністю відповідають обставинам, зазначеним в обвинувальному акті та показанням обвинуваченої, зазначивши, зокрема, що від падіння та удару головою об підлогу, вона на мить втратила свідомість. Потерпіла також пояснила, що обвинувачена навіть не намагалася якимось чином спокутувати свою провину.
Окрім показань обвинуваченої та потерпілої винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину доводиться також показаннями свідка ОСОБА_7 , який підтвердив факт конфлікту, який мав місце 18 жовтня 2015 року в кафе-барі «Портал» у с. Мурафа між потерпілою та обвинуваченою.
Також винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину підтверджується речовим доказом, а саме компакт диском «DVD+R» марки «ТDK» з відеофайлами «came5_2015-10-18_03-17-00_03-20-59_CAM5(2)» та «came7_2015-10-18_03-17-00_03-20-59_CAM7(2)», на яких зафіксовані конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а також момент нанесення обвинуваченою ударів потерпілій.
Із висновку експерта № 69 від 25 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 були нанесені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Отже, з огляду на викладене вище, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 умисно заподіяла потерпілій легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 125 КК України.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, яка на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше не судима.
Обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено, оскільки обвинувачена хоча і визнала свою винуватість, проте, не розкаялася у вчиненому, адже під щирим каяттям особи слід розуміти її суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що особа визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Проте обвинувачена у судовому засіданні категорично відмовилася вибачатися перед потерпілою, посилаючись на те, що вона не вважає за необхідне це робити, що однозначно свідчить про її не бажання виправити ситуацію, яка склалася. Окрім того, під час надання пояснень, обвинувачена замість того, щоб спокутувати свою провину, співчувати потерпілій, намагалася виправдати свої дії тим, що потерпіла, розпускаючи про неї плітки, сама спровокувала її на такі дії.
Обставин, обтяжуючих покарання ОСОБА_3 , судом також не встановлено.
Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченою, особи винуватої, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки на переконання суду, призначення іншого більш м`якого покарання, про що, зокрема просив прокурор за обставин цієї справи є недоцільним.
Водночас, з урахуванням обставин провадження та виключно позитивної характеристики обвинуваченої за місцем проживання та роботи, наявності у неї постійного місця роботи, а також беручи до уваги її молодий вік, суд дійшов висновку, що доцільним є застосування до ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з однорічним випробувальним строком та покладенням на обвинувачену обов`язків, визначених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченої ще можливе без ізоляції її від суспільства.
Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченої, її перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає її особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.
Цивільний позов не заявлено.
Долю речового доказу належить вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Процесуальних витрат немає.
Підстав для застосування запобіжних заходів, суд не вбачає.
Керуючись статтями 100, 368-371, 373-376 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у видіобмеження волі строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, якщо вона протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину.
На підставі пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом однорічного іспитового строку обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Речовий доказ: відеозаписи «came5_2015-10-18_03-17-00_03-20-59_CAM5(2)» та «came7_2015-10-18_03-17-00_03-20-59_CAM7(2)», які містяться на компакт диску «DVD+R» марки «ТDK» ємністю 4,7 гігабайт зберігати у справі.
Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1