Ухвала
іменем україни
26 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001068 від 12 серпня 2014 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кідри

Володимирецького району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 286 ч. 1 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини ОСОБА_5 , просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Вказує на допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Зокрема, вважає, що ухвала апеляційного суду в порушення ст. 370 КПК України не містить належного обґрунтування висновку щодо можливості не призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Вважає, що апеляційним судом належним чином не дано оцінку тому, що ОСОБА_5 , керуючи технічно несправним автомобілем, після здійсненого наїзду на вагітну жінку зник з місця події і був зупинений на посту ДАІ за декілька десятків кілометрів. Звертає увагу суду на поведінку ОСОБА_5 після події, яка не свідчить про його щире каяття, оскільки він не вживав достатніх заходів та не намагався допомогти потерпілій у витратах на лікування, здійснивши одне перерахування коштів ОСОБА_8 у сумі 1 000 гривень в день апеляційного розгляду. У зв`язку із зазначеним вважає висновок апеляційного суду про те, що застосування додаткового виду покарання унеможливить відшкодування заподіяних збитків потерпілій, помилковим, оскільки спростовується поведінкою обвинуваченого, з якої вбачається, що він взагалі не планує відшкодовувати заподіяну злочином шкоду. Крім того, зазначає, що апеляційний суд в порушення вимог ст. 439 КПК України не виконав вказівок суду касаційної інстанції в цій частині, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_5 вказує на безпідставність доводів скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просить ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 21 січня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 286 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та на нього покладено відповідні обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 45 000 гривень моральної шкоди та 2 000 гривень відшкодування витрат на правову допомогу.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_5 о 07 годині 55 хвилин 12 серпня 2014 року, керуючи технічно несправним транспортним засобом марки «Citroen Berlingo», р.н. НОМЕР_1 , несправність якого міг виявити перед виїздом, рухаючись на 313 км + 375 м автодороги Київ-Ковель-Ягодин по вул. Варшавській у с. Іванівка Сарненського району Рівненської області у напрямку м. Сарни, порушив вимоги п.п. 10.1, 1.5, 2.3 (б), 2.9 (б), 31.4.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, допустив з`їзд транспортного засобу за межі проїзної частини на узбіччя по ходу свого руху та допустив наїзд на ОСОБА_8 , яка рухалась велосипедом у зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості при вагітності 22-23 тижні.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 21 грудня 2015 року зазначений вирок районного суду щодо ОСОБА_5 змінено. Виключено з вироку вказівку про призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки. Зменшено суму відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення на користь бюджету Рівненської обласної ради з 7 270,09 грн. на 7 191,82 грн.
В решті вирок залишено без зміни.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора про обґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ст. 286 ч. 1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог частини 2 статті 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2015 року ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 було скасовано за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Таке рішення суду касаційної інстанції мотивовано тим, що апеляційний суд в порушення ст. 419 КПК України, вирішуючи питання щодо зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання і виключаючи з вироку додаткове покарання, свої висновки належним чином не умотивував та залишив поза увагою обставини кримінального провадження, у тому числі і ті, на які посилається прокурор у своїй касаційній скарзі, а саме, що ОСОБА_5 керував несправним транспортним засобом та зник з місця події.

Суд апеляційної інстанції при новому розгляді провадження в порушення вимог ст. 439 ч. 2 КПК України зазначених вказівок суду касаційної інстанції не виконав, дійшовши висновку про необхідність зміни вироку щодо ОСОБА_5 в частині призначеного додаткового покарання та не обґрунтувавши його належним чином. При цьому, у своїй ухвалі апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_5 не звертався із будь-якими заявами до ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з приводу виплати страхового відшкодування, у зв`язку із настанням страхового випадку та не надавав страховій компанії будь-яких документів, які б підтверджували розмір спричиненої шкоди і надавали б можливість на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодувати шкоду в межах передбаченої договором страхової виплати. На думку, колегії суддів, така поведінка (бездіяльність) засудженого ОСОБА_5 не може свідчити про його бажання відшкодувати завдану злочином шкоду.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_5 особисто намагається відшкодувати завдану злочином шкоду потерпілій ОСОБА_8 , а тому висновок апеляційного суду про те, що не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, буде сприяти такому відшкодуванню є передчасним.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання без додаткового покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок м`якості.

Таким чином, доводи прокурора у касаційній скарзі є обґрунтованими і його скарга підлягає задоволенню, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати наведене, перевірити інші доводи касаційної скарги прокурора, та доводи апеляційних скарг засудженого і захисника, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційноїінстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3