11-кп/775/329/2016(м)
263/7542/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004420 від 10 листопада 2014 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, неодруженого, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, раніше судимого:

1) 13 грудня 2012 року Першотравневим районним судом Донецької області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням на 2 роки;

2) 22 листопада 2013 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.304, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 17 серпня 2015 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ст.185 ч.2, ст.71 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі;

4) 06 січня 2016 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді 8 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 квітня 2016 року та вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 січня 2016 року, остаточно визначено покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, неодруженого, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого,

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними і засуджено за скоєння кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

09 листопада 2014 року, приблизно о 20.15 год., діючи за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , умисно, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, знаходячись у ліфті в другому під`їзду будинку АДРЕСА_3 , скоїли напад на ОСОБА_10 , під час якого застосували таке насилля, при цьому ОСОБА_6 наніс потерпілій один удар кулаком руки в обличчя зліва, від чого вона втратила рівновагу та присіла на підлогу, потім спільно з ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, нанесли потерпілій не менше 5 ударів руками в область голови та обличчя, тим самим подавили її волю до опору. Після чого ОСОБА_11 , діючи згідно єдиного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, шляхом надмірного розгинання міжфалангового суглоба четвертого пальця правої кисті ОСОБА_10 , заволоділа каблучкою із золота, вартістю 850 грн. знявши її з пальця, потім сережкою із золота, вартістю 2500 грн. знявши її з лівого вуха потерпілої. У цей же час ОСОБА_7 , намагаючись заволодіти майном потерпілої, а саме золотою каблучкою, вартістю 1700 грн., яка була надіта на четвертому пальці лівої руки ОСОБА_10 , схопив потерпілу за кисть лівої руки та почав тягнути її до себе, намагаючись розтиснути пальці, стиснуті в кулак, розтиснувши їх, заволодів вказаною каблучкою, знявши її з пальця. Під час нападу, внаслідок спільних, злочинних дій, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 заволоділи майном потерпілої на загальну суму 5050 грн. та спричинили ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, припухлості м`яких тканин та синців на обох повіках лівого ока с переходом в надбрівну, лобову та виличну область зліва, синця навколо правого ока, перелому кісток носу зліва, струсу головного мозку; двох синців на тильній і долонній поверхні лівої кисті; закритого внутрішньо-суглобового багато-уламкового перелом-вивиху середньої фаланги четвертого пальця правої кисті зі зміщенням, що відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я, та такі, що вимагають для свого лікування строк понад двадцяти одного дня. З майном, яким заволоділи, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_11 з місця скоєння злочину втекли, розпорядившись їм в подальшому за своїм розсудом.

За вказаним епізодом кримінального правопорушення, суд вказав на ОСОБА_11 , як на співучасника вчиненого злочину, оскільки за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 04 січня 2016 року вона визнана винною у його вчинені та засуджена за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ст.ст.75,76,104 КК України, до п`яти років позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим стром на два роки.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 надали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, вирок суду просили скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг вказали, що суд не взяв до уваги показання обвинувачених, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в частині непричетності їх до вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_10 , оскільки в цей день ОСОБА_6 перебував в с. Мелекіно, а ОСОБА_7 у своєї бабусі, від якої останній отримав ювелірні вироби, які разом із ОСОБА_11 здав до ломбарду, з метою отримання коштів для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором. Захисник ОСОБА_8 вказав, що у зв`язку із тим, що показання ОСОБА_6 отримані органом досудового розслідування під фізичним та психологічним примусом, вони є недопустимими і суд не мав права класти їх в основу обвинувального вироку.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, на підтримання апеляційних скарг, які просили їх задовольнити, вирок суду щодо обвинувачених скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора та потерпілу, які відстоювали законність і обґрунтованість судового рішення, просили залишити його без зміни, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , в їх межах, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Доводи апеляції захисника та обвинуваченого, в частині невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.

З огляду на матеріали кримінального провадження обвинувачені, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, не визнали.

ОСОБА_7 пояснював, що з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 знайомі, проте 09 листопада 2014 року з ними не бачився. Натомість вказав, що у вказаний день, внаслідок тяжкого матеріального становища, перебуваючи у своєї бабусі ОСОБА_14 , взяв у останньої 2-3 ювелірних вироби із золота, які саме не пам`ятає, здав увечері в ломбард, скільки отримав грошей та чи сплатив кредит також не пам`ятає.

ОСОБА_6 вказав, що у 09 листопада 2014 року, перебував у своєї бабусі ОСОБА_15 в с. Мелекіно Мангуського району Донецької області, а це унеможливлює його участь при вчиненні злочину щодо ОСОБА_10 .

Проаналізувавши зазначені показання обвинувачених, незважаючи на заперечення своєї причетності до скоєного кримінального правопорушення, суд першої інстанції мотивовано спростував їх, об`єктивними та достовірними, на думку колегії суддів, доказами.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 09 листопада 2014 року вона зайшла в ліфт за адресою свого проживання, за нею зайшли ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , при цьому останній наніс їй удар в обличчя, вона присіла на підлогу. Після цього їй нанесли ще біля п`яти ударів, і відібрали силоміць ювелірні вироби, які були на ній вдягнуті.

В подальшому, потерпіла впізнала їх при проведення слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за результатом якої було складені відповідні протоколи від 16 та 30 березня 2015 року (т.2, а.с.62-69, 84-87).

Вказані вище показання та докази логічно узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що 09 листопада 2014 року, після 20.00 год. у відділення ТОВ «Ломбард-Скарбниця» по пр. Металургів в м. Маріуполі зайшли молоді дівчина та хлопець, останній пред`явивши свій паспорт заклав, як вона пам`ятає дві жіночі каблучки із золота.

Згідно протоколів пред`явлення для впізнання від 17 березня 2015 року, свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , як осіб, які 09 листопада 2014 року здавали ювелірні вироби у ТОВ «Ломбард-Скарбниця» (т.2, а.с.70-79).

Довідкою Маріупольського відділення № 133 ТОВ «Ломбард-Скарбниця» ОСОБА_7 за своїм паспортом 09 листопада 2014 року заклав ювелірні вироби (т.2, а.с.49).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що версія обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про їх непричетність до вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, спростовується належно отриманими та детально дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Рапортами оперативного чергового Центрального (Жовтневого) ВП від 09 листопада 2014 року (т.2, а.с.5,6), заявою потерпілої ОСОБА_17 09 листопада 2014 року про вчинення відносно неї кримінального правопорушення (т.2, а.с.7), протоколом огляду місця події 09 листопада 2014 року, за яким встановлене місце вчинення злочину у відношенні ОСОБА_10 , яким є ліфт в другому під`їзді будинку АДРЕСА_3 (т.2, а.с.8-10).

Виходячи з протоколу проведення слідчого експерименту від 10 березня 2015 року та фото таблиці до нього, потерпіла показала розвиток нападу на неї, побиття та заволодіння її майном, що мало місце 09 листопада 2014 року (т.2, а.с.53-61).

При проведенні слідчого експерименту 22 травня 2015 року, обвинувачені, показуючи про конкретні дії співучасника, які мали місце в ліфті буд. АДРЕСА_3 , не тільки викривали один одного, а й у такий спосіб одночасно викривали і самих себе у вчиненні злочинів (т.2, а.с.132-152).

За вказаним епізодом кримінального правопорушення, суд вказав на ОСОБА_11 , як на співучасника вчиненого злочину, оскільки за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 04 січня 2016 року вона визнана винною у його вчинені та засуджена за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України.

З вироку Приморського районного суду м. Маріуполя від 04 січня 2016 року вбачається, що ОСОБА_11 повністю визнала свою провину та підтвердила, що 09 листопада 2014 року, приблизно о 20.15 год., діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходячись у ліфті в другому під`їзду будинку АДРЕСА_3 , скоїли напад на ОСОБА_10 , під час якого ОСОБА_6 наніс потерпілій один удар кулаком руки в обличчя зліва, від чого вона втратила рівновагу та присіла на підлогу, потім спільно з ОСОБА_7 , нанесли потерпілій не менше 5 ударів руками в область голови та обличчя, тим самим подавили її волю до опору. Після чого, ОСОБА_11 , шляхом надмірного розгинання міжфалангового суглоба четвертого пальця правої кисті ОСОБА_10 , заволоділа каблучкою, знявши її з пальця, потім сережкою із золота,знявши її з лівого вуха потерпілої. У цей же час ОСОБА_7 , схопив потерпілу за кисть лівої руки, розтиснувши пальці, стиснуті в кулак, заволодів каблучкою, знявши її з пальця.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1113 від 27 березня 2015 року у ОСОБА_10 при зверненні 09 листопада 2014 року за медичною допомогою, виявлені тілесні ушкодження, які за своїм ступенем відносяться до легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень (т.2, а.с.14-15).

Висновком судово-медичної експертизи № 1113/77 від 11 червня 2015 року надана відповідь, згідно якої тілесні ушкодження потерпілої могли утворитися за обставин, продемонстрованих обвинуваченими під час проведення слідчого експерименту (т.2, а.с176-177).

Таким чином, всупереч твердженням обвинувачених про версія щодо непричетності до вчинення злочину і знаходження в цей час, тобто 09 листопада 2014 року, в іншому місці, судом ретельно перевірялась, і обґрунтовано визнана неспроможною.

Всі досліджені докази в своїй сукупності свідчать про наявність попередньої змови між учасниками. На це вказує характер застосованого насильства, узгодженість дій обвинувачених при спричиненні тілесних ушкоджень потерпілій і подальша поведінка співучасників, вчинення цього злочину з корисливою метою.

Не ґрунтується на законі твердженні захисника про те, що суд приймаючи до уваги одні докази, необґрунтовано відхилив інші.

Зокрема, на думку колегії суддів, місцевий суд мотивовано не прийняв до уваги як докази показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які є родичами обвинувачених, оскільки вони не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та обставинами, встановленими під час дослідження доказів в їх сукупності, які не дають підстав ставити під сумнів свідчення потерпілої стосовно вчиненого відносно неї розбійного нападу.

Не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він давав показання під фізичним та психологічним примусом, оскільки вказана заява вже була предметом перевірки, за результатом якої слідчим у ОВС 2-го СВ СУ прокуратури Донецької області ОСОБА_18 , 21 серпня 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0007396 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України (т.1, а.с.104).

Вивченням матеріалів справи не виявлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону від час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності та перешкодили постановити законний і обґрунтований вирок. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності. Тому твердження в апеляційних скаргах про недопустимість доказів, здобутих незаконним шляхом є необґрунтованими.

Відповідно до встановлених фактичних даних, дії обвинувачених вірно кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, яке відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є необхідним та достатнім для їх виправлення, попередження нових злочинів.

Нормою нової редакції ч.5 ст.72 КК України, викладеної Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У випадку з`ясування апеляційним судом під час перегляду кримінального провадження наявності підстав для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за правилами, визначеними у ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону), слід застосовувати її положення, зазначивши у резолютивній частині судового рішення окремим пунктом про таке зарахування.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у строк відбування покарання, їх утримання під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 26 квітня 2016 року по 21 липня 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 26 квітня 2016 року по 21 липня 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з моменту її оголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2