ВИРОК
Іменем України
07.07.2016 року Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого -судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 0000653 від 04.09.2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с.Петрушин, Чернігівського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, раніше не судженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, неодруженого,непрацюючого, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії, у військовому званні солдат, гранатометник І відділення взводу автоматичних гранатометів роти вогневої підтримкм 8 стрілецького батальйону

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, -

в с т а н о в и в :
29 серпня 2014 року ОСОБА_4 , призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 під час часткової мобілізації та цього ж дня наказом № НОМЕР_2 командира військової частини НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду гранатометника 1 відділення взводу автоматичних гранатометів роти вогневої підтримки 8 стрілецького батальйону.

Положення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ч. 1 ст. 1,ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,обвинувачений ОСОБА_4 , з метою ухилитися від проходження військової служби, не прибув на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , при наступних обставинах.

Так, 12.12.2014р. до 18.00 год. ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ,діючи з прямим умислом, бажаючи ухилитися від виконання обов`язків військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, не прибув на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та ухилився від несення обов`язків військової служби, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив ,що дійсно 12.12.2014 р. не прибув на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України та ухилився від проходження військової служби,так як доглядав за хворою мамою.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ч.3ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази,оскільки,за згодою учасників процесу,дослідження таких визнано недоцільним.У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження,яким роз"яснено,що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства,т ак як він, скоїв дезертирство,а саме -не з"явився на службу з відпустки, з метою ухилитися від проходження військової служби.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не суджений, по місцю проживання та служби характеризується позитивно,приймав участь у проведенні антитерористичної операції. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого. Обставини, що обтяжують покарання-відсутні.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у вигляді позбавлення волі . Враховуючи обставини скоєння злочину, його тяжкість, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без відбування покарання та вважає за доцільне застосувати ст.75 КК України , оскільки, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374,376 КПК України, суд,-

з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тривалістю 1 ( один) рік.

На підставі ст.76 КК УКраїни зобо"язати засудженого ОСОБА_4 періодично зявлятись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти інспекцію про зміну місця праці та проживання .

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1