Справа № 163/742/16-к Провадження № 11-кп/773/335/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 04 квітня 2016 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чехов Московської області Російської Федерації, житель АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, із середньою освітою, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, здійснює нагляд за особою похилого віку, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України із урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Стягнуто з обвинуваченого в дохід держави 537 (п`ятсот тридцять сім) гривень 60 копійок судових витрат за проведення експертизи наркотичних засобів.

Вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 10 грудня 2015 року о 03 год. 45 хв він, слідуючи автомобілем «Пежо», номерний знак НОМЕР_1 , з України у Республіку Польща через пункт пропуску «Ягодин» Волинської митниці ДФС України, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, намагався перемістити із приховуванням від митного контролю у правій внутрішній кишені одягнутоїна ньому куртки, в обмотаному резинкою паперовому згортку особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, масою 0,61 грама, та в прозорому поліетиленовому згортку порошкоподібну речовину із вмістом психотропної речовини, обіг якої обмежено, амфетамін, масою 0,0084 грама, при цьому виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки наркотичний засіб і психотропна речовина були виявлені під час прикордонно-митного контролю.
Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор оскаржує його з мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до категорії тяжких та має підвищену суспільну небезпеку. Посилається на види і розмір предмету контрабанди. Стверджує, що суд не обґрунтував застосування до обвинуваченого двох інститутів призначення покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією статті, та звільнення від відбування покарання з випробуванням. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 69 КК України призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав її у повному обсязі, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на переміщення через митний кордон з приховуванням від митного контролю особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого забороненено, і психотропної речовини, обіг якої обмежено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України є правильними і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання, наведені в апеляції прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин.
З достатньою повнотою судом взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 притягається до кримінальної відповідальності вперше, має на утриманні неповнолітню дитину, бабусю похилого віку та потребує лікування.

До обтяжуючої покарання обставини суд відніс вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння.

З урахуванням позиції сторони обвинувачення, пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції підставно застосував до ОСОБА_7 ст. 69 КК України та призначив основне покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією статті, інкримінованого йому злочину.

Доводи прокурора про необґрунтованість застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд вважає безпідставними.

Хоча даний злочин належить до категорії тяжких, вчинений у сфері обігу наркотичних засобів, однак особа винного за місцем проживання характеризується позитивно, розмір наркотичного засобу в порівнянні з іншими статтями КК України не тягне за собою кримінальної відповідальності (ст. 309 КК України), тяжких наслідків від злочину не настало, він не був доведений до кінця, відсутній корисливий мотив, оскільки наркотичний засіб використовувався для власного споживання, протиправних дій після вчинення даного злочину ОСОБА_7 не скоював.

Таким чином, покарання, призначене обвинуваченому у виді позбавлення волі із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення першого та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна визнати надмірно м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 04 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді