11-кп/775/262/2016(м)
265/7222/15-к

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000914 за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21.03.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Екібастуз Павлоградської області республіки Казахстан, громадянина України, одруженого, який має трьох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА :

Вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та виправдано останнього у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення.

Досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, маючи об`єктивну можливість виявити несправність тягово-зчіпного пристрою причепу МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 , що виражалася у значному зношуванні елементів защіпки страхувального пристрою внаслідок її тривалої експлуатації та призвело до значного люфту її кріплення і не забезпечувало ефективного зчеплення з автомобілем, а також знаючи про несправність страхувального металевого фіксатора (пальця) механізму зчеплення, що виражалося в заіржавілості клямки (язичка) пальця, яка внаслідок цього не фіксувалася у необхідне положення, у зв`язку з чим металевий палець нічим не кріпився при зчепленні з автомобілем, не вжив заходів до усунення вищевказаних несправностей, та окрім цього здійснив зміни кустарного типу в конструкцію тягово-зчіпного пристрою причепа, а саме задіяв металевий болт, який не відповідає вимогам заводу-виробника.

За наявності вищевказаних несправностей тягово-зчіпного пристрою причепу МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 , водій ОСОБА_7 02 жовтня 2015 року близько 15 години 00 хвилин, проявляючи злочинну самовпевненість, здійснив його приєднання до автомобіля ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 та, діючи необережно, в порушення вимог п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України, а саме: п. 31.6 Забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: г) зіпсований тягово-зчіпний пристрій автопоїзда приступив до експлуатації автомобіля ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 з причепом МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 за наявності зіпсованого тягово-зчіпного пристрою, створюючи загрозу для безпеки дорожнього руху.

Під час подальшої експлуатації транспортного засобу з вищезазначеними несправностями тягово-зчіпного пристрою в процесі руху автомобіля ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 з причепом МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 по нерівностям проїзних частин і наїзду на вибоїни, вантаж (гранітні плити), що знаходився у вказаному причепі, через своє гладке покриття змістився назад, таким чином було надане додаткове зусилля на зчіпний пристрій. Тому страхувальний металевий фіксатор (палець) через те, що в ньому була непрацездатна заржавіла клямка і він не був нічим зафіксований, вилетів з отвору. Після чого, рухаючись на ділянці проїзної частини вулиці Таганрозької з боку вулиці Набережної у напрямку вулиці Київської поблизу будинку 171/47 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, близько 17 години 15 хвилин, за відсутності страхувального металевого фіксатора (пальця), який вилетів з отвору, через зношування з наявністю значного люфту елементів защіпки страхувального пристрою причепа, дана защіпка відчинилася і причіп самостійно в процесі руху на швидкості злетів з фаркопа автомобіля ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 .

Після самостійного від`єднання причепа МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 , він перемістився на праве узбіччя, де здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вказаному узбіччю проїзної частини вулиці Таганрозької у попутному напрямку.

Внаслідок ДТП велосипедисту ОСОБА_8 був спричинений осколковий перелом тіла 5-го шийного хребця, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як тим, що потребують тривалого строку лікування (понад 21 день).

З технічної точки зору у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 з причепом МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 , виконуючи вимоги п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України, тобто, відмовившись від експлуатації технічно непрацездатного причепа, про що знав заздалегідь, мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної події, і його дії перебували у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.

Таким чином, своїми необережними діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України та вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_7 , мотивував своє рішення на-ступним чином.

На думку суду, жодний досліджений судом доказ не містить фактичних даних, які б вказували на те, що причеп після самостійного від`єднання від автомобіля здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 . Момент контактування причепу з велосипедом або велосипедистом не бачили ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні потерпілий ОСОБА_8 , ні свідок ОСОБА_9 , цей момент не зафіксованій ані в схемі до протоколу огляду місця події, ані в схемах до слідчого експерименту. Момент та місце такого контактування не встановлювався експертним шляхом.

На підставі аналізу досліджених судом першої інстанції доказів він зазначив, що встановленим є факт, що обвинувачений ОСОБА_7 допустив порушення п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України, так як він здійснював експлуатацію технічно несправного причепу і в процесі такої експлуатації в районі будинку АДРЕСА_2 відбулося самостійне від`єднання причепу з тягово-зчіпного пристрою автомобіля.

Оцінюючи дослідженні по справі докази з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності, суд прийшов до переконання, що вони не обґрунтовують та не доводять наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки стороною обвинувачення суду не надано жодного доказу, що порушення ОСОБА_7 п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України перебуває в прямому причинному зв`язку з травмуванням потерпілого ОСОБА_8 , а тому за недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав ОСОБА_7 невинуватим та виправдав його.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що досудовим розслідуванням достовірно встановлено, що ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість виявити несправність тягово-зчіпного пристрою причепу та знаючи про неї не вжив заходів для її усунення, чим порушив п. 31.6 «г» ПДР. Висновки експертиз прямо та категорично встановлюють вказане порушення та причинний зв`язок між діями ОСОБА_7 та настанням ДТП. Також зазначає, що всі надані докази стороною обвинувачення визнано судом належними, достовірними та допустимими, проте суд не надав їм належної оцінки та прийшов до необґрунтованих висновків щодо невинуватості ОСОБА_7 , які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Свідчення ОСОБА_7 , потерпілого та свідка дані на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду є повністю спроможними з технічної точки зору та відповідають встановленому механізму ДТП. Просить вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 6800 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

В апеляційній скарзі потерпілий зазначає, що суд прийшов до висновку про те, що не доведено причино-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_7 та наслідками у вигляді спричинення йому тілесних ушкоджень, проте на думку потерпілого цей причинно-наслідковий зв`язок доведений повністю та підтверджується висновками експертиз та іншими матеріалами провадження. Також зазначає, що суд мав можливість допитати експертів для з`ясування усіх причин та обставин ДТП, однак не реалізував цього права. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, також розглянути і задовольнити його цивільний позов до обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та погодився з доводами апеляційної скарги потерпілого, потерпілого, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та погодився з доводами апеляційної скарги прокурора, ОСОБА_7 , який не погодився з доводами апеляційних скарг прокурора та потерпілого, свідка ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження і надані прокурором докази, та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають задоволенню, цивільний позов потерпілого підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності того, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а вирок є незаконним та необґрунтованим з наступних підстав.

Визнавши встановленим факт того, що обвинувачений ОСОБА_7 допустив порушення п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України, так як він здійснював експлуатацію технічно несправного причепу і в процесі такої експлуатації в районі будинку АДРЕСА_2 відбулося самостійне від`єднання причепу з тягово-зчіпного пристрою автомобіля, також встановленим є факт, що у потерпілого ОСОБА_8 при зверненні за медичною допомогою були виявлені тілесні ушкодження у вигляді осколкового перелому тіла 5-го шийного хребця, які утворилися від дії тупих предметів, та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потребують тривалого строку лікування (понад 21 день), суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про те, що сороною обвинувачення суду не надано жодного доказу, що порушення ОСОБА_7 п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України (далі за текстом ПДР) перебуває в прямому причинному зв`язку з травмуванням потерпілого ОСОБА_8 , з яким не може погодитися колегія суддів, оскільки він повністю не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та процесуальному законодавству.

Оцінка того, чи мається причинний зв`язок між діями водія та настанням суспільно небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень у потерпілого діючим кримінальним процесуальним законом віднесено саме до компетенції суду.

Так, в правових позиціях Верховного Суду України зазначено, що суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Прокурор повинен лише надати докази вчинення водієм порушення правил дорожнього руху та наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, що і було ним зроблено в повному обсязі.

При цьому у вироку суд першої інстанції допустив істотні суперечності, спочатку пославшись на вищенаведену правову позицію Верховного Суду України про обов`язок саме суду встановлювати у вироку наявність причинного зв`язку між порушенням водієм ПДР та настанням суспільно небезпечних наслідків, а потім зазначив, що цей обов`язок покладено на прокурора.

Суд першої інстанції в своїх висновках за наслідком аналізу висновків судових автотехнічної та судово-медичної експертиз припустив істотні суперечності.

Так, суд навів свої міркування щодо обставин, за яких, на його думку, складалися вказані висновки, але не зробив ніякого власного висновку стосовного того чи визнає він вказані висновки доказами, чи вважає їх належними та допустимими чи ні, не навів також і мотивів, з яких він відкидає ці докази обвинувачення, чим порушив вимоги ст.ст. 94, 374 ч. 3 п. 1 КПК України.

Враховуючи, що згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, висновки експертиз мають враховуватися судом разом із сукупністю інших доказів по справі, колегія суддів вважає, що оскільки висновок судової автотехнічної експертизи повністю узгоджується з поясненнями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , висновком судово-медичної експертизи, даними, які містяться в протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього, то обидва висновки автотехнічної експертизи є належними допустимими доказами в даному провадженні, які в сукупності з іншими доказами доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Будичи допитаним судом апеляційної інстанції ОСОБА_7 вину не визнав, показав, що 02 жовтня 2015 року він керував автомобілем ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 з причепом МАЗ 81144 р/н НОМЕР_3 . Причеп до автомобіля він приєднав зчіпним пристроєм, до якого раніше кустарним способом виготовив металевий болт замість заводського страхувального металевого фіксатора (пальця). В той день він у причепі перевозив три надгробні гранітні плити (загальна вага близько 350 кг). Близько 17:00 год. він рухався по вулиці Таганрозькій, на ділянці дороги він відчув від`єднання причепу від автомобілю та, враховуючи незначну швидкість руху, негайно зупинився. Він побачив, що на відстані 7 м лежав потерпілий, а поруч з ним велосипед. Також біля потерпілого знаходився його знайомий свідок ОСОБА_9 .

Під час розгляду провадження судом першої інстанції обвинувачений давав аналогічні пояснення, при цьому вказував, що свою вину він визнає частково. Також пояснював, що йому було відомо про зношування елементів зчеплення причепа та наявність корозії, однак, прикріплюючи причіп до автомобіля, він, на його думку, переконався в надійності такого зціплення. Не заперечував факт від`єднання причепу від автомобілю; не заперечував, що таке від`єднання могло статися через зношення зчіпного механізму, чому він не приділив належної уваги.

В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 02 жовтня 2015 року близько 17:00 год. він керував велосипедом, на якому здійснював рух по правому узбіччю проїжджої частини вулиці Таганрозької. За ним також на велосипеді їхав його товариш Мак- ОСОБА_10 . В якийсь момент він помітив, що його опередив автомобіль ВАЗ червоного кольору під керуванням ОСОБА_7 , ззаду він почув шум, повернув голову та побачив, що ззаду за ним рухається незрозумілий транспортний засіб квадратної форми, уникнути зіткнення з яким він не мав ні часу, ні можливості, миттєво відбувся удар цього засобу в задню бокову ліву частину його велосипеда і він з велосипедом полетів на значну відстань. З місця ДТП його забрала швидка допомога, ще до приїзду міліції. На його велосипеді пошкоджена рама, сідло зігнуте, є інші пошкодження.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що 02 жовтня 2015 року о 17:00 год. він з товаришем ОСОБА_8 їхали на велосипедах по узбіччю. ОСОБА_8 їхав попереду, а він за ним на деякій відстані. Він побачив, що повз нього проїхав червоний автомобіль ВАЗ з причепом. Він повернув голову вліво і в цей час почув грохот, повернувся та побачив, як ОСОБА_8 котиться по землі, причеп автомобілю стояв за узбіччям з правої сторони окремо від автомобіля, автомобіль стояв в декілька метрах по переду на проїзній частині. ОСОБА_8 збив причеп. Момент зіткнення він не бачив.

І ОСОБА_7 , і свідок, і потерпілий підтвердили, що в період часу коли сталася ДТП інших транспортних засобів на вказаній ділянці місцевості не було.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9 дали аналогічні пояснення.

Окрім пояснень учасників провадження вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02 жовтня 2015 року та схемою до нього (т. 1 а.п. 60-68); протоколами слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 87-92, 93-98, 113-119), під час яких учасники процесу підтвердили надані ними свідчення, в суді апеляційної інстанції вказані учасники процесу також підтвердили свої свідчення, надані під час проведення слідчих експериментів за їх участі; висновком судово-медичної експертизи № 474 від 16.10.2015 р., яким встановлено, що тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_8 утворились від дії тупих предметів в строк і при дорожньо-транспортній події, зазначеній у постанові і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. (т. 1 а.п. 86)

Висновком судово-автотехнічної експертизи № 1545 від 29.10.2015 р., яким встановлено, що тягово-зчіпний пристрій причепа має зміни у своїй конструкції кустарного типу у вигляді бовта, а також зношування елементів зчеплення причепа, а саме: защіпка страхувального пристрою, внаслідок значного люфту, при наданні незначних коливань самостійно від`єднується у положення, яке не забезпечує надійну фіксацію тягово-зчіпного пристрою, що не відповідає вимогам заводу-виробника, а також вимогам п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України.

Причиною самостійного від`єднання причепа МАЗ 81144 реєстраційний номер НОМЕР_1 з тягово-зчіпного пристрою автомобіля ВАЗ 2101 реєстрацій номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 є внесення змін у конструкцію тягово-зчіпного пристрою причепа, а також значне зношування елементів зчіпного пристрою причепа, а саме: защіпка страхувального пристрою, внаслідок значного люфту, при наданні незначних коливань самостійно від`єднується у положення, яке не забезпечує надійну фіксацію тягово-зчіпного пристрою. Відсутність фіксатора у вигляді металевого пальця у сукупності з вищезазначеним призвів до самостійного відкриття тягово-зчіпного пристрою у результаті коливань при русі транспортного засобу по нерівностям проїзної частини.

Згідно з поясненнями водія ОСОБА_7 , так як перед виїздом він знав про наявність на причіпному пристрої причепа несправностей у вигляді значних люфтів на ручці та защіпці фіксатора, тобто про її непрацездатний стан, то йому необхідно було відмовитись від подальшого руху з причепом, а також його експлуатації взагалі, тобто слід було діяти відповідно до вимог п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України.

З технічної точки зору у даній дорожній обстановці водій автомобілю ОСОБА_7 , виконуючи вимоги п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України, тобто відмовившись від експлуатації технічно непрацездатного причепа, про що знав заздалегідь, мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної події, і його дії перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

З технічної точки зору у даній дорожньо-транспортній події настання даної дорожньо-транспортної події велосипедист ОСОБА_8 рухався по правому узбіччю, не змінюючи напрямку руху, то настання даної дорожньо-транспортної події його діями не визначалося, він не мав технічної можливості уникнути даної дорожньо-транспортної події, його дії не перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. (т. 1 а.п. 126-132).

Наведений висновок автотехнічної експертизи повністю узгоджується зі свідченнями обвинуваченого ОСОБА_7 та з іншими доказами в провадженні.

Отже, прийшовши до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення на підставі того, що ні водій, ні потерпілий, ні свідок не бачили моменту контактування причепу з велосипедом чи велосипедистом, суд першої інстанції припустився невідповідності своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки повністю не врахував, не навівши при цьому мотивів такого неврахування, висновок судової автотехнічної експертизи, в якому чітко зазначено про наявність причинного зв`язку між протиправними діями ОСОБА_7 та настанням суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень у потерпілого, крім того, у висновку експертизи зазначено, що цей причинний зв`язок виник ще в момент, коли ОСОБА_7 тільки розпочинав рух з технічно непрацездатним причепом, про що він знав заздалегідь.

Даючи оцінку наведеним вище доказам у їх сукупності, колегія суддів визнає їх достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою, взаємно доповнюючи один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінальним процесуальним законодавством, і сумнівів в їх достовірності не викликають, а тому, з урахуванням їх, на підставі аналізу цих доказів, колегія суддів приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є доведеною і дає підстави для винесення обвинувального вироку відносно останнього.

Таким чином колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність того, що в діях ОСОБА_7 є склад інкримінованого кримінального правопорушення з вищезазначених підстав не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що в силу ст. 411 КПК України вказує на не відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в свою чергу згідно зі ст. 409 КПК України є підставою для скасування виправдувального вироку в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Отже, оскаржений вирок суду першої інстанції в частині виправдування ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підлягає скасуванню із постановленням апеляційним судом в цій частині нового вироку.

Колегія суддів вважає встановленим та доведеним наступне:

ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість виявити несправність тягово-зчіпного пристрою причепу МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 , що виражалася у значному зношуванні елементів защіпки страхувального пристрою внаслідок її тривалої експлуатації та призвело до значного люфту її кріплення і не забезпечувало ефективного зчеплення з автомобілем, а також знаючи про несправність страхувального металевого фіксатора (пальця) механізму зчеплення, що виражалося в заіржавілості клямки (язичка) пальця, яка внаслідок цього не фіксувалася у необхідне положення, у зв`язку з чим металевий палець нічим не кріпився при зчепленні з автомобілем, не вжив заходів до усунення вищевказаних несправностей, та окрім цього здійснив зміни кустарного типу в конструкцію тягово-зчіпного пристрою причепа, а саме задіяв металевий болт, який не відповідає вимогам заводу-виробника.

За наявності вищевказаних несправностей тягово-зчіпного пристрою причепу МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 , водій ОСОБА_7 02 жовтня 2015 року близько 15 години 00 хвилин, проявляючи злочинну самовпевненість, здійснив його приєднання до автомобіля ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 та, діючи необережно, в порушення вимог п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України, а саме: п. 31.6 Забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: г) зіпсований тягово-зчіпний пристрій автопоїзда приступив до експлуатації автомобіля ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 з причепом МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 за наявності зіпсованого тягово-зчіпного пристрою, створюючи загрозу для безпеки дорожнього руху.

Під час подальшої експлуатації транспортного засобу з вищезазначеними несправностями тягово-зчіпного пристрою в процесі руху автомобіля ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 з причепом МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 по нерівностям проїзних частин і наїзду на вибоїни, вантаж (гранітні плити), що знаходився у вказаному причепі, через своє гладке покриття змістився назад, таким чином було надане додаткове зусилля на зчіпний пристрій. Тому страхувальний металевий фіксатор (палець) через те, що в ньому була непрацездатна заржавіла клямка і він не був нічим зафіксований, вилетів з отвору. Після чого, рухаючись на ділянці проїзної частини вулиці Таганрозької з боку вулиці Набережної у напрямку вулиці Київської поблизу будинку 171/47 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, близько 17 години 15 хвилин, за відсутності страхувального металевого фіксатора (пальця), який вилетів з отвору, через зношування з наявністю значного люфту елементів защіпки страхувального пристрою причепа, дана защіпка відчинилася і причіп самостійно в процесі руху на швидкості злетів з фаркопа автомобіля ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 .

Після самостійного від`єднання причепа МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 , він перемістився на праве узбіччя, де здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вказаному узбіччю проїзної частини вулиці Таганрозької у попутному напрямку.

Внаслідок ДТП велосипедисту ОСОБА_8 був спричинений осколковий перелом тіла 5-го шийного хребця, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як тим, що потребують тривалого строку лікування (понад 21 день).

З технічної точки зору у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 з причепом МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 , виконуючи вимоги п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України, тобто, відмовившись від експлуатації технічно непрацездатного причепа, про що знав заздалегідь, мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної події, і його дії перебували у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.

Колегія судів приходить до висновку, що у дорожній обстановці, яка склалася 02 жовтня 2015 року, водій автомобіля ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом МАЗ 81144 реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_7 , виконуючі вимоги п. 31.6 «г» ПДР України, тобто відмовившись від експлуатації технічно непрацездатного причепа, про що знав заздалегідь, мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, і його дії перебували у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, своїми необережними діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України та вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що діяння злочину мало місце, обвинувачений ОСОБА_7 винний у його вчиненні, його дії слід правильно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 має бути обрана у вигляді штрафу в межах санкції статті кримінального закону. Також колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

При цьому колегія суддів впевнена, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

Враховуючи викладене, колегія суддів обирає ОСОБА_7 передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України покарання у вигляді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 6800 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався.

Потерпілий ОСОБА_8 заявив до обвинуваченого цивільний позов з доповненнями та просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в загальній сумі 5884 гривень 18 копійок, а саме: за пошкоджений велосипед 3000 гривень, витрати на лікування: 600 гривень - КТ, 239 гривень - ортез, 1580 гривень 18 копійок ліки, 95 гривень рентген; 345 гривень оплата за проїзд на таксі, 325 гривень оплата за лікування у водолікарні та 3000,00 гривень за спричинену моральну шкоду, оскільки був порушений нормальний ритм його життя, на теперішній час повне одужання не відбулося, на утриманні потерпілого знаходяться батьки похилого віку.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий підтримав свій цивільний позов в повному обсязі, просив його задовольнити.

Обвинувачений цивільний позов не визнав у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції вирішує цивільний позов відповідно до вимог ст.ст. 128, 129 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Витрати на таксі в сумі 345 грн. документально не підтверджуються, витрати на лікування у водолікарні підтверджуються тільки на суму 50 грн., тому у стягненні витрат на таксі та на лікування у водолікарні на суму 275 грн. необхідно відмовити.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди, та вважає, що стягненню підлягає: 3000 гривень за пошкоджений велосипед, витрати на лікування: 600 гривень - КТ, 239 гривень - ортез, 1580 гривень 18 копійок ліки, 95 гривень рентген; 50 гривень оплата за лікування у водолікарні, а усього 5564 гривень 18 копійок

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її спричинила при наявності її вини.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦКУ розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Так, внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, його спосіб життя зазнав суттєвих змін, внаслідок спричинених потерпілому тілесних ушкоджень він переніс і продовжує переносити значні фізичні, душевні, психічні страждання.

Враховуючи тривалість страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення його попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 3 000 (три тисяч) гривень.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що витрати, пов`язані із залученням експертів у зв`язку з проведенням судових експертиз в сумі 1227,60 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Питання щодо речових доказів суд вирішує на підставі ст.ст. 100, 368 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 411, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових автотехнічних експертиз у сумі 1227,60 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 5564 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) гривні 18 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Речові докази: автомобіль ВАЗ 2101 р/н НОМЕР_2 з причепом МАЗ 81144 р/н НОМЕР_1 залишити за належністю ОСОБА_7 ; велосипед Leader Fox залишити за належністю ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку в Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення.

Судді: