27 жовтня 2016 року м. Київ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні заяву потерпілого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою кримінальне провадження № 0000324 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 365, частиною третьою статті 146 Кримінального кодексу України (далі - КК), передано з Кременського районного суду Луганської області до Рівненського міського суду Рівненської області.

В заяві до Верховного Суду України потерпілий ОСОБА_4 порушує питання про перегляд цього судового рішення в порядку глави 33 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) й просить скасувати його як незаконне з огляду на положення Конституції України, рішення Конституційного Суду України та міжнародні нормативні документи, в тому числі рішення Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї документи, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження відсутні.

Відповідно до статті 445 КПК України підставою для перегляду судових рішень Верховним судом України, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання);

2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень;

3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Звертаючись до Верховного Суду України, потерпілий ОСОБА_4 не вказує жодну із зазначених підстав для перегляду оскаржуваного ним судового рішення, а лише, посилаючись на статтю 445 КПК, фактично зазначає про його незаконність, вважаючи безпідставним визнання касаційним судом обставин кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 винятковими і такими, що відповідно до положень частини першої статті 34 КПК, є підставою для зміни підсудності та передачі справи на розгляд до суду іншої області.

Враховуючи, що наведений у законі перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, зазначені потерпілим ОСОБА_4 у заяві твердження не стосуються предмета перегляду.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 446 КПК заява про перегляд судового рішення до Верховного Суду України подається лише після його перегляду в касаційному порядку.

З огляду на те, що ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2016 року про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_5 з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів постановлена не як судом касаційної інстанції, а як судовою установою, яка уповноважена відповідно до частини третьої статті 34 КПК розглядати питання про зміну підсудності, вона не є рішенням за результатами касаційного перегляду, а відтак не може бути предметом перегляду Верховним Судом України.

Що ж стосується обґрунтування у заяві права на оскарження у Верховному Суді України вказаного рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з посиланням на Конституцію України, рішення Конституційного Суду України та міжнародні нормативні документи, в тому числі на рішення Європейського суду з прав людини, то воно є неспроможним, оскільки вказані джерела права, в тому числі міжнародні, як і глава 33 КПК, не містять процедурних норм, які б регламентували порядок перегляду Верховним Судом України судових рішень з інших, ніж визначено у статті 445 КПК, підстав, що з огляду на імперативний характер кримінальних процесуальних відносин унеможливлює оскарження зазначеної потерпілим ухвали.

На підставі викладеного, керуючись статтями 450, 451 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити потерпілому ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6