04.03.2016 Справа № 756/620/14-к
Провадження № 1-кп/756/13/16
Унікальний № 756/620/14-к
У Х В А Л А
04 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Оболонського районного суду міста Києва у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
проводячи в приміщенні суду судове засідання по розгляду кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такого, що народився в м. Анжеро-Суджинськ Кемеровської області РФ, росіянина, громадянина України, такого, що працює в ТОВ «Редіанс» на посаді охоронця, має вищу освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -
в с т а н о в и л а:
В провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
27 січня 2016 р. до суду надійшло клопотання державного обвинувача про застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Клопотання прокурор обґрунтовує наступним.
Під час судового розгляду ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року обвинуваченому ПАХОМОВУ було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19.11.2015 р.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року обвинуваченому ПАХОМОВУ було змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з терміном застосування запобіжного заходу до 15 січня 2016 р. включно.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Також прокурор просить для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховатися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того прокурор посилається на те що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я, а тому усвідомлення останнім тяжкості можливого покарання на думку прокурора може спонукати обвинуваченого переховуватись від суду, вважаючи при цьому, що з врахуванням характеру протиправної поведінки обвинуваченого, інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть перешкодити йому у вчиненні нового злочину або забезпечити його явку в судове засідання, виконання ним інших процесуальних обов`язків.
Представник потерпілої, потерпіла, підтримали клопотання, вважали його цілком обґрунтованим.
Захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив у ньому відмовити, вважаючи таке клопотання не обґрунтованим, безпідставним, оскільки ОСОБА_11 добросовісно виконував покладені на нього обов`язки. Після закінчення строку запобіжного заходу жодних протиправних дій не вчиняв, що також підтверджується довідкою Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві.
Обвинувачений ОСОБА_11 повністю підтримав свого захисника та уточнив, що має на піклуванні хвору дитину, якій встановлено інвалідність і яка потребує його догляду.
Заслухавши думку прокурора, думку обвинуваченого, захисника, потерпілої, її представника, вивчивши матеріали провадження в межах, достатніх для вирішення питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_10 надійшов до Оболонського районного суду м. Києва 14 січня 2014 року. Міра запобіжного заходу, що була обрана обвинуваченому тримання під вартою.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року змінено обвинуваченому ОСОБА_12 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту до 15 січня 2016 року включно.
До закінчення вказаного терміну, в порядку, встановленому КПК України, клопотань сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту до суду не надходило.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти [7]. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості. При цьому на користь такого висновку колегії суддів свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя [21, с. 98]. Справа ЄСПЧ «Пунцельт проти Чехії»
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягнування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава обмеження свободи, коли свідки у встановленому законом порядку допитані, а докази закріплені, а «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується [22, с. 335].
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Див. справу «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» [25, c. 282] і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Таким чином, на даний час колегія суддів приходить до висновку, що ризики прокурором не доведені, а відповідно в обранні запобіжного заходу слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 314 317, 331 КПК України, колегія суддів, -
В задоволенні клопотання державного обвинувача про застосування до обвинуваченого ПАХОМОВА запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_13

Суддя ОСОБА_14

Суддя ОСОБА_15