Справа № 464/9871/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/96/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000504 від 18.07.2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_9 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 року про обвинувачення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мости Городоцького району Львівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_12

представника потерпілого ОСОБА_8

представника цивільного відповідача ОСОБА_13

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням і встановлено іспитовий строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 2 213 (дві тисячі двісті тринадцять) грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в користь ОСОБА_7 3 974 (три тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 62 коп. матеріальної шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_7 500 (п`ятсот) грн. матеріальної та 18 320 (вісімнадцять тисяч триста двадцять) грн. моральної шкоди.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в закону силу залишено особисте зобов`язання.

Вирішено питання речових доказів згідно з вимог закону.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 , 17 липня 2014 року близько 22:10 год., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у крайній правій смузі руху по вулиці Стрийській в напрямку центральної частини міста Львова, після проїзду перехрестя з вулицею Максимовича, грубо порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5, 1.10 «Правил дорожнього руху України» в частині значення терміну «небезпека для руху», «пішохідний перехід; Розділу 2 п.п.2.3 «б», «д», Розділу 12 п. 12.3, Розділу 18 п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він керуючи вказаним транспортним засобом, який перебував у технічно-справному стані, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зменшували швидкість транспортні засоби, що рухались по сусідніх смугах, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека, та не зупинивши автомобіль продовжив рух, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди - наїзду автомобілем на пішохода ОСОБА_7 , який у цей час переходив проїзну частину вулиці Стрийської по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, внутрімозкову гематому лобної долі, субдуральну гематому зліва, перелом потиличної кістки з переходом на основу черепа, субарахноідальний крововилив, садна рани на голові, садна на руках, на лівій гомілці, синці в поперековій ділянці, в ділянках кульшових суглобів, на правому стегні, лівій гомілці, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1285 від 24 липня 2014 року відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити в частині призначення йому покарання та скасувати додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки. В обґрунтуванні своєї апеляційної скарги зазначає, що призначене судом першої інстанції додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, яке хоч і не виходить за межі, встановленого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості, що є наслідком однобічності та неповноти судового слідства, оскільки не були належним чином з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї в яких просить вирок суду змінити та задовольнити заявлений потерпілим цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, змінити вирок суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_7 грошей згідно розписки в розмірі 21 680 грн. як заподіяної моральної шкоди та визнати цю суму грошей як відшкодування матеріальних збитків, допитати в судовому засідання свідка ОСОБА_14 , доньку потерпілого ОСОБА_7 , з обставин написання розписки. Апелянт вважає, що оскаржуваний вирок необхідно змінити, оскільки судом не були об`єктивно з`ясовані обставини для повного задоволення цивільного позову в частині відшкодування обвинуваченим потерпілому моральних збитків, які складають значно більше від призначеного судом розміру, не враховано тяжкість спричинених тілесних ушкоджень, їх наслідки та інфляційні процеси в Україні, а також визнання понесених витрат на лікування, згідно розписки в розмірі 21 680 грн., моральною шкодою, не були належним чином досліджені та оцінені судом докази відповідно до кримінального процесуального закону.

Не погоджуючись з вироком суду, представник цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок суду в частині задоволення вимог ОСОБА_7 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» скасувати і відмовити ОСОБА_7 в їх задоволені. Апелянт вважає оскаржуваний вирок, в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_7 до ТДВ СК «Альфа-Гарант», незаконним та необґрунтованим. На думку апелянта, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи в частині задоволення вимог ОСОБА_7 до ТДВ СК «Альфа-Гарант». Судом належним чином не перевірено усіх обставин справи, не надано їм належної оцінки, не встановлено чи був наявний спір щодо виплати страхового відшкодування між ОСОБА_7 та ТДВ СК «Альфа-Гарант», не перевірено законності вимог ОСОБА_7 до ТДВ СК «Альфа-Гарант», чим було порушено норми матеріального права, а також судом першої інстанції не зазначено у вироку, чи мали місце обставини, якими обґрунтовує свої заперечення Відповідач, чим відповідно було порушено норми процесуального права.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, апелянтів, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, прокурора про відмову в задоволенні апеляційних скарг і залишення оскаржуваного вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню а апеляційні скарги представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_9 до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, підставно, за згодою учасників судового розгляду визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорювались, та прийшов до обґрунтованого висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, так як він, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 в порушення вимог Розділу 1 п.п.1.5, 1.10 Правил дорожнього руху України в частині значення терміну «небезпека для руху», «пішохідний перехід; Розділу 2 п.п.2.3 «б», «д», Розділу 12 п. 12.3, Розділу 18 п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека, та не зупинивши автомобіль продовжив рух, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди - наїзду автомобілем на пішохода ОСОБА_7 , який у цей час переходив проїзну частину вулиці Стрийської по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, що заподіяло потерпілому ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, на думку колегії суддів, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченого дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , його позитивної характеристики, наявності на утриманні двох малолітніх дітей, щирого каяття обвинуваченого дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, без покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну оскаржуваного вироку в частині призначення покарання шляхом скасування додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, оскільки суд першої інстанції із врахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, його особи призначив йому покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При цьому колегія суддів не може розцінити як достатні підстави для скасування вироку суду в цій частині покликання ОСОБА_6 на те, що судом буцімто не в повній мірі враховано такі пом`якшуючі його покарання обставини як визнання ним своєї вини у повному обсязі, щире розкаяння у скоєному, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування частини коштів те, що він раніш не притягався до кримінальної або іншої відповідальності в тому числі і за порушення правил дорожнього руху України, характеризується виключно позитивно, має двох малолітніх дітей, а тому користування автомобілем йому потрібне для сімейних потреб.

Як вбачається з вироку суду всі ці та інші обставини судом були враховані при призначенні ОСОБА_6 міри покарання.

В той же час вирок суду в частині розв`язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 не можна визнати законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» вбачається, що не підлягають розгляду в кримінальній справі позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів справи, обов`язок про відшкодування заподіяної шкоди страховиком випливає не з обвинувачення , яке пред`явлено засудженому, а із договірних зобов`язань про відшкодування шкоди, які визначаються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року з наступними змінами і доповненнями, яким передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди і умови такого відшкодування. Зокрема, однією із умов вирішення питання про відшкодування страховиком шкоди є надання потерпілою стороною обвинувального вироку суду, що набув чинності відносно особи, цивільна відповідальність якої застрахована за договором страхування. Однак, такий документ, на час розгляду справи у суді, страховику не був наданий.

Питання правовідносин, які випливають з договірних стосунків із страховими компаніями потребують ретельного дослідження, включаючи правильне визначення суб`єктивного складу сторін у спорі такої категорія, проведення складних розрахунків цивільно-правового характеру, з урахуванням франшизи, тощо, що не притаманно кримінальному процесу з урахуванням його специфіки та термінів судового розгляду.

У зв`язку з вищевикладеним, приймаючи рішення про стягнення зі страхової компанії грошових коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди на користь ОСОБА_7 , суд припустився помилки, оскільки він не вправі був розв`язувати у кримінальному провадженні цивільно-правовий спір з особою, не причетною до самої події злочину.

За таких обставин вирок суду в частині часткового задоволення цивільного позову, підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, під час якого слід детально перевірити доводи, викладені в апеляції та прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 , в частині часткового задоволення цивільного позову скасувати, а матеріали справи направити на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без зміни.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4