Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1488/16-к
Провадження № 1-кп/480/145/16
ВИРОК
Іменем України
07 червня 2016 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю в Миколаївському районному суді Миколаївської області:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

за участю в Ленінському районному суді м. Кіровограда

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві в режимі відео конференції з Ленінським районним судом м. Кіровограда кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2015 року за № 0002308 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, військовослужбовця призваного 28 квітня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією, військову службу проходить на посаді курсанта навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та проходячи військову службу на посаді курсанта навчального батальйону зазначеної військової частини, на порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551 XIV, ст. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини, з метою зовсім ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи придатним для проходження військової служби, 5 травня 2015 року, самовільно залишив військову частину польова пошта В НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

30.03.2016 у кримінальному провадженні № 0002308 між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 408 КК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин при обставинах, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, яке ОСОБА_4 має понести за вчинення кримінального правопорушення, а саме: обмеження волі на строк п`ять років.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст. ст. 473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченому та прокурору.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_3 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Так, злочин у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав свою вину відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, визначена із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, з урахуванням наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочину, особи ОСОБА_4 , який за місцем служби характеризується посередньо, вчинив злочин вперше, визнаний придатним до військової служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 повністю усвідомлюють зміст угоди про визнання винуватості, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

постановив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні № 0002308, 30 березня 2016 року між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 5 (п`яти) років обмеження волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

07.06.2016