Справа № 346/2831/15-к
Провадження № 11-кп/779/126/2016
Категорія ч. 3 ст. 153 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів : ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 за ст. ст. 146 ч. 2, 153 ч. 3 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого та прокурора на вирок Коломийського міськрайонного суду від 13 січня 2016 року, з участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :
Оскарженим вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він вчинив незаконне позбавлення волі щодо малолітнього протягом тривалого часу та насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства щодо малолітніх. Його дії кваліфіковано за ст. ст. 146 ч. 2, 153 ч. 3 КК України з призначенням покарання вісім років позбавлення волі.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 осінню 2011 року у вечірній час, заманив малолітнього потерпілого ОСОБА_10 до свого помешкання в АДРЕСА_1 , де із застосуванням фізичного насильства до нього проти його волі вступив із ним у статеві зносини неприроднім способом.

В жовтні 2014 року знаходячись у м. Івано-Франківську біля магазину «Сільпо», що по вул. Дністровська - 3, познайомившись з малолітнім ОСОБА_11 та застосовуючи до нього фізичне насильство, привіз його до свого помешкання, що в АДРЕСА_1 , чим позбавив його волі та застосовуючи фізичне насильство зв`язав йому руки, ліг з ним в ліжко та діючи повторно вступив із ним у статеві зносини неприродним способом.

Крім того, 14 березня 2015 року обвинувачений ОСОБА_9 знову перебуваючи у м. Івано-Франківськ, познайомився з малолітнім ОСОБА_12 та шляхом обману заманив його до свого помешкання, де без його згоди у період з 14.03.2015 року до 24.03.2015 року утримував його там, чим незаконно позбавив його волі та діючи повторно, використовуючи його безпорадний стан , коли той спав, зв`язував йому руки та вступав із ним у статеві зносини неприродним способом.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі вважає вирок суду в частині призначення покарання занадто м`яким, оскільки суд застосував закон, який в даному випадку не підлягає до застосування. Вважає, що такі обставини як часткове визнання вини, щире каяття, сприяння у розкритті злочину, стан здоров`я обвинуваченого не є сукупністю тих обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів. Вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання 8 років позбавлення волі не достатньо врахував те, що вчинений ОСОБА_9 злочин є особливо тяжким, а щире каяття та визнання вини не виправдовує його, що знівелювало основне завдання кримінального покарання виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий, яким призначити йому покарання 12 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі свою вину у скоєнні злочину відносно малолітнього ОСОБА_11 не визнає, вважає справу по ньому сфальсифікованою. Звертає увагу суду на те, що потерпілий часто плутається у показаннях, в журналі відвідування учнів Тлумацької спеціальної ЗОШ-інтернату пропусків у дні нібито його перебування у нього вдома, немає, він взагалі не орієнтується в обстановці житла обвинуваченого, а також вказував на те, що працівники міліції допомагали йому у наданні показань. Просить вирок суду відносно нього по епізоду обвинувачення щодо потерпілого ОСОБА_11 скасувати , а провадження в цій частині закрити.

В ході апеляційного розгляду прокурор та обвинувачений свої апеляційні вимоги підтримали.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а лише призначене покарання, а в апеляційній скарзі обвинуваченого оскаржується лише невизнання ним вини у вчиненні злочину щодо малолітнього ОСОБА_13 , тому вирок суду першої інстанції перевіряється лише у вказаних межах.

Ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, в тому числі і в частині призначення покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Даних вимог закону при постановленні вироку суд першої інстанції не дотримався.

Статтями 409, 414, 420 КПК України передбачено, що однією з підстав для скасування вироку та постановлення нового вироку є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість призначеного покарання.

Винуватість ОСОБА_9 в незаконному позбавленні ним волі малолітнього ОСОБА_11 та вчиненні насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства щодо нього, а саме те, що ОСОБА_9 у жовтні 2014 році знаходячись у м. Івано-Франківську біля магазину «Сільпо», що по вул. Дністровська, 3, познайомившись з малолітнім ОСОБА_11 та застосовуючи до нього фізичне насильство привіз його до свого помешкання, що на АДРЕСА_1 , де позбавивши його волі і застосовуючи фізичне насильство зв`язав йому руки, ліг з ним в ліжко і діючи повторно вступив із ним у статеві зносини неприродним способом підтверджується як показаннями самого потерпілого ОСОБА_11 , який ствердив , що восени 2014 року до нього в магазині «Сільпо», що у м. Івано-Франківськ підійшов обвинувачений ОСОБА_14 , який був п`яний, що від нього було чути запах спиртного, та запропонував поїхати з ним,а потім вдарив його, взяв за руку і вони пішли на вокзал, звідки поїхали, як потім виявилося, до ОСОБА_14 додому, де вже обвинувачений вступив з ним у статеві зносини, також протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2015 року та фото таблицями до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 в присутності понятих вказав на будинок обвинуваченого, де останній у жовтні місяці 2014 року утримував його і ґвалтував ( Т.1 а.с.159-163), повідомленням директора Тлумацької спеціальної загальноосвітньої школи інтернат, де навчався потерпілий, з якого видно, що він мав пропуски за 1 семестр 2014-2015 навчального року з 03.10. до 10.10.2014 року та за 2 семестр 2014-2015 навчального року з 06.03. до 14.03.2015 року, а також копією журналу учнів 5 класу, з якого видно, що ОСОБА_11 пропускав заняття 26.09.2014 року, з 03.10.2014 до 10.10.2014 року, висновком судово-психіатричного експерта №156 від 18.05.2015 року, згідно якого малолітній потерпілий здатний правильно сприймати, запам`ятовувати та відтворювати обставини, які мають значення для справи ( Т. 1 а.с.180-184).

Із показань свідка ОСОБА_15 видно, що він неодноразово бачив малолітнього потерпілого ОСОБА_11 з обвинуваченим ОСОБА_9 протягом лютого та березня 2015 року.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не вчиняв будь-яких протиправних дій стосовно неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , що справа відносно нього в цій частині повністю сфабрикована, що протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 26.03.2015 року є недопустимим доказом колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки є направленими на уникнення від справедливої відповідальності і спростовуються вище наведеними доказами.

Твердення прокурора про те, що призначаючи покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції в порушення вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», що у кожному конкретному випадку призначаючи покарання суди зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами застосував ст. 69 КК України і призначив йому за ч.3 ст.153 КК України занадто мяке покарання, оскільки даний злочин згідно ст 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а перераховані у мотивувальній частині вироку обставини ступеню тяжкості цього злочину не знижують, оскільки ні щире каяття, ні часткове визнання вини не виправдовують засудженого, колегія суддів вважає обгрунтованими.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст 69 КК України суд першої інстанції не повнністю врахував як ступінь тяжкості так і підвищену суспільну небезпечність вчинених ним злочинів, їх наслідки, а також дані про його особу, а саме те, що злочини вчинено ним у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показаннями даними в суді першої інстанції малолітнім потерпілим ОСОБА_11 , що того дня у магазині «Сільпо» у м. Івано-Франківськ до нього підійшов обвинувачений і від нього було чути запах алкоголю, що цей злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_9 слід призначити покарання в межах санкцій ст. ст. 146 ч. 2, 153 ч. 3 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів

По цій підставі вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 374, 404, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду від 13 січня 2013 року щодо ОСОБА_9 за ст.ст. 146 ч. 2, 153 ч. 3 КК України в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_9 покарання за :

ч. 2 ст. 146 КК України 4 роки позбавлення волі;

ч. 3 ст. 153 КК України 10 років позбавлення волі;

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_9 призначити покарання 10 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в цей же строк з часу отримання ним його копії.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4