У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про застосування примусових заходів виховного характеру

27 березня 2015 року с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність ОСОБА_6 ,

законного представника особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представник служби у справах дітей ОСОБА_10 ,

представник міліції у справах дітей ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання про вжиття примусових заходів виховного характеру за кримінальним провадженням № 0000521 від 04.09.2014 року щодо особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шелестове, Харківської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, учня 8 класу Шелестівського НВК, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками діянь, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В :

03 вересня 2014 року близько 14 години 00 хвилин, особа яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та особа яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись на вул. Привокзальній в с. Шелестове Коломацького району Харківської області, зустріли малолітнього ОСОБА_4 , який попрохав їх взяти його за руки та ноги, підняти над землею, розгойдати та підкинути у повітря так, щоб він зміг згрупуватися, перевернутись у повітрі та стати на ноги.

Погодившись на прохання ОСОБА_4 , ОСОБА_12 взяв його за руки, а ОСОБА_6 - за ноги. Після чого, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 підняли ОСОБА_4 над землею та діючи з необережності, передбачаючи можливість настання небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, розгойдали ОСОБА_4 та на рахунок «три» підкинули у повітря. Знаходячись у повітрі ОСОБА_4 не зміг згрупуватись та впав на землю на правий бік.

В результаті необережних дій ОСОБА_12 та ОСОБА_6 малолітній ОСОБА_4 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи № 116-Важ/14 від 23.10.2014 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці в середній третині зі зміщенням, який утворився в результаті дії тупого твердого предмету, який не відобразив своєї травмуючої поверхні в пошкодженнях. За ступенем тяжкості перелом правої ключиці - це тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Тим самим, необережними діями особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність ОСОБА_6 , вчинено суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Також, 04.12.2014, близько 18:30, точний час скоєння діяння під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, неповнолітній ОСОБА_13 (матеріали щодо якого виділені в окреме провадження) та особа, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, прибули до приміщення непрацюючої хлібопекарні, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_14 .

В подальшому ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли всередину приміщення, звідки здійснили крадіжку електродвигуна 5,5 кВт, вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 13806 від 18.12.2014 року - 350 грн.; електродвигуна 4 кВт, вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 13806 від 18.12.2014 року - 250 грн.; електродвигуна 4 кВт, вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 13806 від 18.12.2014 року - 350 грн. та металевого редуктора вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 13806 від 18.12.2014 року - 125 грн., а всього викрали майна на загальну суму 1075 грн. Після чого неповнолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_6 місце скоєння злочину покинули, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Таким чином, особа, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність ОСОБА_6 , вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про вжиття примусових заходів виховного характеру за кримінальним провадженням № 0000521 від 04.09.2014 року щодо особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність та просив суд застосувати до малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків: матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та батька - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Захисник не заперечував проти застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 клопотання про вжиття примусових заходів виховного характеру підтримала та не заперечувала проти застосування щодо неповнолітнього сина примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього ОСОБА_6 під нагляд його батьків.

Представник служби в справах дітей та представник відділу кримінальної міліції у справах дітей у судовому засіданні підтримали клопотання та вважали доцільним застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру, у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків - ОСОБА_7 та ОСОБА_15 .

Оцінивши зібрані по даному кримінальному провадженню докази, суд вважає, що необережні дії особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність ОСОБА_6 , по скоєнню ним суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки передбачених ст. 128, ч. 3 ст. 185 КК України, мали місце.

Згідно з ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Відповідно до ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за ст. 22 КК України, вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки передбачених ст. 128, ч. 3 ст. 185 КК України.

Вивченням даних, які характеризують особу ОСОБА_6 в порядку ст. 485 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Шелестове, Харківської області, українець, громадянин України, освіта неповна середня, учень 8 класу Шелестівського НВК, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 . Стан здоров`я та рівень розвитку задовільний. Неповнолітній до вчиненого ним діяння ставиться з осудом. Умови життя та виховання неповнолітнього відповідають загально визнаним принципам; дорослі підбурювачі кримінального правопорушення відсутні. Неповнолітній виховується у повній сім`ї, обстановку в ній та взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми доброзичливі, батьки до виховання неповнолітнього приділяють належну увагу; в школі, де навчається неповнолітній, до навчання ставиться задовільно, взаємини з вихователями, учителями, однолітками, неконфліктні; поведінка неповнолітнього поза домом, навчальним закладом нарікань не викликає.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_6 , суд враховує дані про особу ОСОБА_6 , встановлені в порядку ст. 485 КПК України, який на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за скоєне діяння. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_6 , можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі малолітнього під нагляд батьків - ОСОБА_7 та ОСОБА_15 .

Відповідно до п. 7 Постанови ПВСУ «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.05.2006 року N 2 передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Таким чином, примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі малолітнього ОСОБА_6 під нагляд батьків - ОСОБА_7 та ОСОБА_15 строком на два роки, є достатніми з огляду на ряд вчинених суспільно небезпечних діянь та інші дані, встановлені судом вище.

Стосовно позовних вимог законного представника потерпілого ОСОБА_5 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування, законним представником потерпілого ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі по 1000 грн. відповідно, усього на суму 2000 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1182 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Відповідно до п. 24 Постанови ПВСУ «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.05.2006 року N 2 цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства).

Таким чином, цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заявлений у справі про застосування до особи, яка не досягли віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність примусових заходів виховного характеру за кримінальним провадженням № 0000521 від 04.09.2014 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно розглядати у порядку цивільного судочинства.

Суд, вирішуючи питання в порядку ст. 368 КПК України, зазначає, що речові докази, та заходи забезпечення кримінального провадження по справі відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експертів по справі у зв`язку з проведенням судово-товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000732 від 05.12.2014 року (після об`єднання № 0000521 від 04.09.2014 року), за результатами якої був складений Висновок судово-товарознавчої експертизи № 13806 від 18.12.2014 року, складають 492.00 грн., підлягають вирішенню в порядку, передбаченому ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 97, 105, 128, 185 КК України, ст.ст. 22, 1166, 1167, 1179, 1182 ЦК України, Постановою ПВСУ «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.05.2006 року N 2, Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4, ст.ст. 7, 372, 395, 484-497, 498-501, 532 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про застосування до особи, яка не досягли віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність примусових заходів виховного характеру за кримінальним провадженням № 0000521 від 04.09.2014 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, ст. 128 КК України - задовольнити.

Застосувати до особи, яка не досягли віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шелестове, Харківської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, учня 8 класу Шелестівського НВК, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків: матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та батька - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованих та фактично проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два роки.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити особі, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, його законному представникові, захиснику, потерпілим, законному представнику потерпілого та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Коломацький районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ : ОСОБА_1