АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/4095/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1844/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти життя та здоров`я особи
УХВАЛА
Іменем України
28 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.05.2016р. відносно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, громадянин України, з вищою освітою, пенсіонер, інвалід 2 групи, одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 30(тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн. 00коп.

Крім того цим же рішення розв`язаний цивільний позов потерпілої.

Згідно вироку, ОСОБА_9 23.06.2014р. об 11год. 10.хв. перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час, за вказаною адресою, з метою виконання судового рішення щодо виселення ОСОБА_9 з вищевказаної квартири, прийшов старший державний виконавець Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_10 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Після цього ОСОБА_9 , на пропозицію старшого державного виконавця ОСОБА_10 вийшов на подвір`я вищезазначеного домоволодіння. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розпочався словесний конфлікт на ґрунті давно виниклих неприязних відносин.

В ході конфлікту ОСОБА_9 , маючи умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, діючи навмисно, наніс їй один удар кулаком правої руки в область голови, завдавши тілесні ушкодження у вигляді синцю на червоній облямівці нижньої губи з права та зліва від середньої лінії, який відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений у поданій апеляції вважає вирок суду незаконним оскільки прийнятий з порушеннями норм матеріального права та просить призначити новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі з доповненнями, прокурор просить вищезазначений вирок в частині призначення покарання скасувати у зв`язку з м`якістю призначеного покарання та ухвалити новий вирок, призначивши штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. і звільнивши від відбування на підставі ст.49 КК України.

Заслухавши: суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та категорично заперечував проти застосування ст.49 КК України вважаючи себе невинуватим; з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав позицію обвинуваченого; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу лише в частині застосування ст.49 КК України; потерпіла, яка підтримала апеляцію прокурора; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З вироку суду (т.2 а.с.247-252) вбачається, що фактичні обставини встановлені на підставі досліджених у суді доказах в загальному порядку при цьому обвинувачений свою вину не визнавав.

Не дивлячись на вищенаведену позицію обвинуваченого його вина у вчиненні інкримінованого злочину, за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю наступних доказів.

Так, потерпіла пояснила, що 23.06.2014р. о 10 год. вона прибула до будинку АДРЕСА_2 на проведення примусового виконання рішення суду про виселення її колишнього чоловіка ОСОБА_9 з належної їй квартири АДРЕСА_3 зазначеного будинку. На її прохання до вказаного будинку прибув ОСОБА_14 , який погодився допомогти їй змінити дверні замки після виселення обвинуваченого, разом з ним прийшов незнайомий чоловік. Також потім прийшли за вказаною адресою державний виконавець ОСОБА_10 та її знайома ОСОБА_11 . Вони всі разом зайшли на подвір`я через незаперту хвіртку. Державний виконавець покликав ОСОБА_9 і коли той вийшов на подвір`я, виконавець зачитав йому рішення суду про виселення, ОСОБА_9 став скандалити, вказуючи на незаконність судового рішення. Вона стояла обличчям до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на відстані 0,5-1м, всі інші на деякій більшій відстані від них. Потім ОСОБА_9 , несподівано для неї, навмисно наніс їй удар кулаком правої руки у обличчя та другий удар по голові, став ображати її. Вона відійшла у сторону, її знайома ОСОБА_11 викликала міліцію.

Ці її покази повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_14 які наведені у вироку і не викликають сумніву у їх правдивості.

Крім того, наведені обставини підтверджуються процесуальними документами долученими до матеріалів кримінального провадження протоколом проведення слідчого експерименту від 22.07.2014р., в ході якого потерпіла показала механізм та спосіб нанесення їй тілесних ушкоджень (т.2 а.с.82-90), а також висновками експертів: судово-медична експертиза №255ая/14 від 22.07.2014р., встановила у ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, яке не є небезпечними для життя(т.1 а.с.79-81); судово-медична експертиза № 259 ая/14 від 29.07.2014р., підтвердила, що показання ОСОБА_7 , дані нею при проведенні слідчого експерименту від 22.07.2014р. та під час її допиту слідчим, не суперечать наявним судово-медичним даним в частині строку та механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень (т.2 а.с.92-94).

Отже, колегія суддів встановила, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З приводу психічного стану обвинуваченого то відповідно до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2015р., ОСОБА_9 на теперішній час за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, ОСОБА_9 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час у застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує(т.1 а.с.109-113).

Таким чином стан осудності передбачений ст.19 КК України встановлений відповідно до п.3 ч.2 ст.242 КПК України у встановленому порядку і суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_9 є осудною особою.

Звідси, дії обвинуваченого, що виразились в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

З приводу призначеного покарання, колегія суддів враховує, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував, що злочин передбачений ч.1 ст.125 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо,є пенсіонером, інвалідом 2 групи, за відсутністю пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин правильно прийшов до висновку, що необхідним і достатнім покаранням буде покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 30(тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що призначене покарання неможна вважати явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України, а тому доводи прокурора в цій частині визнаються необґрунтованими.

Разом з цим, прокурор вірно звертає увагу про необхідність застосування строків давності до ОСОБА_9 не дивлячись на активне заперечення з боку обвинуваченого щодо такого застосування.

Згідно, п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа звільняється від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Таким чином, апеляція прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а прокурора задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.05.2016р. відносно ОСОБА_9 змінити.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного вищевказаним вироком покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді