Справа № 204/1556/16-к
Провадження № 1-в/204/585/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
16 березня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3

представника установи: ОСОБА_4
засудженого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровську подання начальника Дніпропетровського слідчого ізолятору відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пневно, Камінь-Каширського району Волинської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 26.04.2013 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.121 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі:
який відбуває покарання у Дніпропетровському СІЗО УДПтСУ у Дніпропетровській області,
про умовно дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст.81 КК України , суд-
В С Т А Н О В И В:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшло подання начальника Дніпропетровського СІЗО про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_5 .
В поданні Дніпропетровського слідчого ізолятору зазначено, що на теперішній час засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, при цьому відбув більш 2/3 строку покарання, довів своє виправлення, критично ставиться до скоєного злочину, приймає участь у суспільно корисній роботі та має сумлінну поведінку, тому є підстави для застосування щодо засудженого ст. 81 КК України.
Засуджений в судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що своїм ставленням до праці та поведінкою він довів своє виправлення, вину у скоєнні злочину визнавав ще під час слухання справи у суді першої та апеляційної інстанції, мав намір відшкодувати матеріальну шкоду потерпілому, але виконавчий лист на адресу установи виконання покарання не надходив.
Представник Дніпропетровського слідчого ізолятору подання підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_5 характеризується позитивно, має два заохочення, стягнень не має, не порушує режим, приймає участь у суспільно-корисній роботі за місцем відбуття покарання, має сумлінну поведінку, має соціальний зв`язок з рідними, має місце проживання та гарантоване місце роботи. Стосовно відношення до скоєного злочину та визнання своєї провини, пояснив, що засуджений глибоко кається протягом останніх 1,5 року. Зазначив, що засуджений писав лист на адресу адміністрації установи, адміністрацією було зроблено запит до виконавчої служби, але виконавчий лист на адресу установи на день слухання справи не надійшов.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
За вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.04.2013 ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 10 років позбавлення волі.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10.02.2016 ОСОБА_5 , який засуджений вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.04.2013, за яким його визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.03.2011 по 06.08.2013 зараховано із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, початок строку відбуття покарання 10.03.2011, кінець строку 15.10.2018.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Станом на 16.03.2016 засуджений ОСОБА_5 відбув більше 2/3 з призначеного покарання у вигляді позбавлення волі призначеного йому покарання, має невідбуту частину покарання 2 роки 6 місяців 27 днів.

З пояснень засудженого та представника установи відбування покарання, відповідно до матеріалів особової справи засудженого та наданої характеристики, ОСОБА_5 відбуває покарання у складі господарчої обслуги Дніпропетровського слідчого ізолятору, за період відбування покарання характеризується позитивно, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, має два заохочення та не має стягнень, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, у відношенні до засуджених неконфліктний, вину у скоєному злочині усвідомив, працевлаштований робітником корпусного відділення установи, сумлінно ставиться до праці, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу, має місце проживання та гарантоване місце роботи. Згідно вироку суду має майновий позов, але виконавчий лист на адресу установи не надходив.
Відповідно до матеріалів особової справи ОСОБА_5 звертався з листом на адресу начальника установи з проханням утримувати з його заробітку матеріальних коштів в якості відшкодування матеріальної шкоди за вироком суду.
Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумліною поведінкою і ставленням до праці.
Суд також зазначає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною причиною для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є саме доведення його виправлення.

В судовому засіданні засуджений пояснив, що ще під час слухання справи у суді першої інстанції він визнавав вину у вчиненні злочину та глибоко каявся, але така позиція засудженого спростовується копією вироку суду від 26.04.2013, в якому зазначено, що ОСОБА_5 вину не визнавав, оскільки вважав, що смерть спричинив не навмисними тяжкими тілесними ушкодженнями, а з необережності під час виконання реанімаційних дій щодо дитини.

Крім того, ОСОБА_5 відбуває покарання в СІЗО з 15.08.2013. При цьому, у відповідності до характеристики від 23.07.2014, засуджений вину хоч і освідомив, але щиро на каявся. Зазначений факт також спростовує показання засудженого стосовно того, що ще під час слухання справи в суді першої та апеляційної інстанції освідомив вину та глибоко каявся. За характеристикою від 22.07.2015, засуджений вину усвідомив, глибоко кається. Таким чином, тільки з цього часу адміністрація установи прийшла до висновку щодо глибокого каяття особи. У зв`язку з чим, враховуючи вимоги зазначеної постанови Пленуму ВСУ, суд приходить до висновку, що термін часу з 22.07.2015 по день слухання подання у суді не є достатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, враховуючи той факт, що він, вчинивши умисний тяжкий злочин, тривалий час на каявся.

Засуджений зазначив, що він мав намір відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду, але не зміг цього зробити з причин, що не залежали від його волі. Але суд звертає увагу на той факт, що після засудження за вироком суду від 26.04.2013 та ухвали суду апеляційної інстанції, якою зазначений вирок залишений без змін, засуджений тривалий час відбував покарання, але намір відшкодувати шкоду в нього виник тільки в серпні 2015 року, після чого він звернувся до адміністрації установи, яка, в свою чергу, 18.08.2015 звернулась з запитом до виконавчої служби. Після чого, не отримавши виконавчого листа, засудженим не виконано жодних дій, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за матеріальним позовом, та матеріальна шкоди досі не відшкодована.

Суд також звертає увагу на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання враховував особу обвинуваченого, скоєння тяжкого злочину у відношенні дитини, інші обставини справи, та призначив покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення особи. З таким покаранням погодився суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 фактично відбув близько п`яти років із покарання призначеного судом першої інстанції, тому, на тверде переконання суду, мета виправлення засудженого за таким короткий строк не досягнута.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що засуджений та адміністрація установи посилалися на наявність заохочення , що підтверджує сумлінне ставлення засудженого до праці. Проте друге заохочення ОСОБА_5 отримав 12.02.2016, тобто, через два дні після винесення ухвали Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, якою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у строк покарання було зараховано термін з 10.03.2011 по 06.08.2013. Після винесення зазначеної ухвали, засуджений фактично отримав право звернення до суду в порядку ст.81 КК України. Такі дії засудженого суд вважає пристосуванням до вимог адміністрації колонії з метою отримання в подальшому пільг в порядку ст.81 КК України.

При цьому, Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертав увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст.81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання. Дії засудженого, пов`язані із зверненням до адміністрації установи з метою відшкодування матеріальної шкоди з зазначених вище причин суд також враховує не у якості факту виправлення особи та усвідомлення вини, а у якості пристосовницьких дій для отримання пільг в порядку ст.81 КК України.

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, не досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, має пристосовницьку поведінку, яка не може свідчити про його виправлення, а тому у задоволенні подання необхідно відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні подання начальника Дніпропетровського слідчого ізолятору про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_5 - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1