Справа № 461/9144/14-к 1-кп/441/48/2016
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2016 року Городоцький районний суд Львівської обл. в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок Львівської обл. обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001212 від 03.04.2014р. на

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, гр-на України, безпартійного, з вищою освітою, неодруженого, працюючого оператором котельні ЛКП «Залізничнетеплоенерго» (м. Львів, вул. С.Петлюри, 4 «а»), раніше не судженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2

по ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001212 від 03.04.2014 року, він 27.02.2014р. близько 9 год. перебуваючи у м. Городок Львівської обл., маючи умисел на викрадення чужого майна, який виник раптово, з метою протиправного збагачення, таємно заволодів мобільним телефоном «Ноkia Asha 300», що належав ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1069 грн.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані по ч. 1 ст. 185 КК України.
В суді обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України не визнав, пояснив, що у 2014р. мав у власності автомобіль Volkswagen-Jetta», який використовував для перевезення пасажирів у режимі таксі, що вранці 28.02.2014р. на задньому сидінні в салоні вказаного автомобіля виявив мобільний телефон «Nokia Asha 300», який вважав загубленим кимось із пасажирів. Хто саме загубив телефон він не знав, при спробі увімкнення дисплей телефону засвітився і тут же згас, тому ідентифікувати власника не міг, залишив телефон собі, згодом продав знайомому за 300 грн. В кінці липня 2014р. в райвідділі міліції йому повідомили про підозру у вчиненні крадіжки мобільного телефону, тут же під впливом він написав заяву про каяття, а згодом підписав угоду про примирення з потерпілим. Крадіжки мобільного телефону у лютому 2014р. він не скоював, просить про оправдання.

Потерпілий ОСОБА_6 в суді пояснив, що 27.02.2014р. по обіді вийшов з дому, сів у таксі ОСОБА_7 , яким під`їхав на зупинку громадського транспорту в м. Городок Львівської обл., звідси на маршрутному таксі №140 поїхав в м. Львів, там, на зупинці «Приміський вокзал», пересів на маршрутне таксі №24 і доїхав до зупинки «Галицький ринок», після цього, близько 17 год. виявив відсутність в кишені штанів форменого одягу мобільного телефону «Ноkia Asha 300». Із заявою до правоохоронних органів про втрату мобільного телефону звернувся тільки через місяць, згоден із показаннями ОСОБА_5 , що їдучи з ним 27.02.2014р. міг випадково загубити у салоні таксі свій мобільний телефон.
Заслухавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши докази обвинувачення та захисту, суд вважає, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 62 Конституції України та ч. 3 ст. 373 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може піддаватися кримінальному покаранню, доки не буде визнаний винним в законному порядку, обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах або припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до ст. 94 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно із ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

На підставі частини 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в т.ч. : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого та прокурора.

Відповідно до Закону крадіжка це таємне викрадення чужого майна, яке полягає у незаконному вилученні його з володіння власника чи особи, у віданні якої воно знаходиться. При цьому, не може бути предметом розкрадання майно, яке виявилося загубленим або вийшло з володіння власника внаслідок випадкових обставин.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення. Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки, місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину. Предметом крадіжки завжди є будь-яке чуже майно чи майнові права на нього.

Спосіб викрадення майна є таємним, одним із різновидів якого є викрадення майна у присутності інших осіб, які, на переконання винної особи, не сприймають його дії як викрадення майна.

Враховуючи специфіку цього злочину, способами вилучення майна переважно виступають фізичне витягання, переміщення, видалення його з володіння.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що воно вибуло з володіння власника і місцезнаходження цього майна власнику не відомо; між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Так, із показань ОСОБА_5 в суді видно, що мобільний телефон «Ноkia Asha 300» він знайшов в салоні свого автомобіля Volkswagen Jetta вранці 28.02.2014р., визначити власника знайденої речі не міг, привласнив такий, вважаючи своєю знахідкою.

З показань у суді потерпілого ОСОБА_6 , із копій фіскального чеку від 09.06.2012р., маркування з торця упакування до мобільного телефону «Ноkia Asha 300» (IMEI: НОМЕР_1 ) видно, що в червні 2012р. він придбав вищеозначений мобільний телефон, що по обіді 27.02.2014р., їдучи в автомобілі Volkswagen Jetta, який працював в режимі таксі і яким керував ОСОБА_5 , він випадково загубив цей телефон.

Із протоколу №1675Т про встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу від 25.07.2014р. убачається, що мобільний термінал IMEI: НОМЕР_1 встановлено працюючим у м. Львові і що ним користувався ОСОБА_8 .

З свідчень ОСОБА_9 в суді вбачається, що у березні 2014р. його підвозив на таксі ОСОБА_5 , на пропозицію останнього купив у нього за 300 грн. знайдений мобільний телефон «Ноkia Asha 300»., який через два тижні перепродав ОСОБА_8 за 200 грн.
Свідок ОСОБА_8 в суді показав, що у березні 2014р. придбав у ОСОБА_9 мобільний телефон «Ноkia Asha 300» за 200 грн., знав, що телефон знайдений, що 25.07.2014р. вищеозначений телефон в нього вилучено працівниками правоохоронних органів.

Суд бере до уваги показання ОСОБА_5 , що мобільний телефон «Ноkia Asha 300» він знайшов в салоні свого автомобіля Volkswagen Jetta вранці 28.02.2014р., визначити власника знайденої речі не міг, вважав його своєю знахідкою, оскільки вони логічно узгоджуються із іншими доказами у провадженні, в тому числі із вищенаведеними показаннями свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , що доказів на їх спростовування в суді не здобуто.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 по обіді 27.02.2014р., їдучи в таксі, випадково загубив мобільний телефон «Ноkia Asha 300», тобто, що такий фактично вибув із його законного володіння внаслідок випадкових обставин, а ОСОБА_5 зранку 28.02.2014р., виявивши загублений мобільний телефон, привласнив такий, що не може розцінюватися як умисне вилучення майна з володіння потерпілого.
Покликання обвинувачення про доведеність вини ОСОБА_5 його показаннями на досудовому слідстві про скоєння крадіжки, заявою від 25.07.2014р. про каяння, підписанням 30.07.2014р. угоди про примирення з потерпілим, суд розцінює як такі, що не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки ОСОБА_5 відмовився він таких в суді, покликаючись на юридичну необізнаність та тиск на нього на досудовому слідстві, доводів, які б спростовували такі покликання ОСОБА_5 не встановлено.

Покликання обвинувачення, що ОСОБА_5 діяв з умислом на викрадення чужого майна бо виявивши мобільний телефон «Ноkia Asha 300» в салоні автомобіля Volkswagen Jetta», витягнув із нього sim-карту, суд оцінює як безпідставні, оскільки вони не спростовують висновку суду, що ОСОБА_5 виявлене загублене майно, яке не може бути предметом розкрадання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що спрямування умислу обвинуваченого ОСОБА_5 на таємне викрадення чужого майна у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що у ОСОБА_5 на момент виявлення телефону не було жодних об`єктивних даних, за якими він міг би ідентифікувати власника виявленого ним мобільного телефону, а тому він цілком обґрунтовано сприйняв його як знахідку та привласнив.

Таким чином у діях ОСОБА_5 відсутній склад інкримінованого йому у кримінальному провадженні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, його слід виправдати.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

п р и с у д и в :

ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України визнати невинуватим і виправдати.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Nokia Asha 300» золотистого кольору (IMEI: НОМЕР_1 ) залишити ОСОБА_6 .

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів.

Суддя: ОСОБА_1