Дата документу Справа № 330/42/15-к
ВИРОК

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

у кримінальному провадженні №0000040

щодо ОСОБА_1

7 квітня 2016 року місто Запоріжжя

№ пр.11- кп/778/708/16

Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_2 - головуючого і доповідача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_7 ,

за апеляційними скаргами:

прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_7 ,

здійснив судове провадження в суді апеляційної інстанції з перегляду вироку Якимівського районного суду Запорізької області від 8 лютого 2016 року (головуюча в суді 1 інст. суддя ОСОБА_9 , справа №330/42/15-к, 1-кп/330/19/2016).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Новоданилівка Якимівського району Запорізької області, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого в АДРЕСА_1 і там же проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

26.03.2013 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850,00 гривень в дохід держави, який сплачено 10.04.2013 року, -

засуджено до позбавлення волі за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 2 місяці; за ч.1 ст.187 КК України на 4 роки; за ч.2 ст.189 КК України на 3 роки і за сукупністю цих злочинів остаточно на 5 років зі звільненням від відбування покарання в силу ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Питання про речові докази вирішені вироком відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Згідно з вироком:

ОСОБА_1 в смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області у 2014 році повторно, шляхом ривку жіночих сумок, вчинив відкрите викрадення чужого майна
12 січня ОСОБА_10 на суму 1950 грн.,

28 жовтня ОСОБА_11 на суму 1000 грн.

11 листопада - розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_12 та вимагання вимогу передачі її майна з погрозою застосування насильства щодо останньої.

Під час нападу обвинувачений «підбіг ззаду до ОСОБА_12 , та здійснив на неї напад, схопивши однією рукою за голову, закривши долонею рот, а другою рукою схопив за тулуб, та пред`явив потерпілій ОСОБА_12 вимогу передати йому жіночу сумку, сказавши фразу «отдай сумку, а то пырану», що потерпіла зрозуміла, як загрозу застосування відносно неї ножа та в обстановці, що склалася сприймала, як реальну загрозу застосування насильства, небезпечного для її життя чи здоров`я. В результаті, обвинувачений незаконно заволодів належною потерпілій жіночою сумкою, вартістю 150 гривень, в якій знаходилась жіноча косметика на суму 100 гривень, але дізнавшись від потерпілої, що у вказаній сумці відсутні грошові кошти, почувши від неї пропозицію принести грошові кошти в розмірі 100 гривень, наступного дня у вказане ним місце, скориставшись обстановкою, в якій потерпіла боялась протидіяти ОСОБА_1 , злякавшись його погроз, пред`явив вимогу принести йому грошові кошти наступного дня о 19 годині до магазину ПП «Якимнюк», розташованого біля будинку АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, приблизно о 19 годині 12 листопада 2014 року, ОСОБА_1 з метою незаконного отримання грошей від ОСОБА_12 прийшов до приміщення магазину ПП «Якимнюк», де потерпіла ОСОБА_12 вказала працівникам міліції на ОСОБА_1 як на особу, яка вимагала в неї гроші».

В апеляційних скаргах -

прокурор просить вирок щодо ОСОБА_1 скасувати в частині призначеного покарання і постановити новий вирок через невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, яким остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі;

обвинувачений та його захисник по епізоду розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 просять про перекваліфікацію дій обвинуваченого на ч.2 ст.186 КК України, оскільки судом враховані лише покази самої потерпілої. В обгрунтування вимог посилаються на показання свідка ОСОБА_13 про те, що її дочка «ножа не відчула та ножа у нападника не бачила» та обвинуваченого, який в судовому засіданні заперечував про наявність у нього ножа. Також зазначили, що після затримання ОСОБА_1 та його особистого обшуку будь-яких предметів, зокрема, ножа не вилучалося. Також, обвинувачений стверджує, що «ніякого ножа або тому подібне з собою ніколи не носив». Не заперечує висловлювання «отдай сумку, а то пырану». Визнає, що потерпіла перелякалася і сприйняла такі слова, як погрозу застосування ножа. Однак, сама потерпіла не може сказати чи був то ніж чи інший предмет, яким можна спричинити поранення, оскільки ножа або будь-якого предмету не бачила.

При здійсненні апеляційного розгляду:

прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 і просила її задовольнити;

обвинувачений та його захисник підтримали доводи своєї апеляційної скарги і просили її задовольнити і заперечували проти скасування вироку в частині призначення покарання та просили вирок в цій частині залишити без змін.

За наслідками розгляду здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції суд залишає апеляційну скаргу захисника і обвинуваченого без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольняє частково виходячи з такого.

Винність засудженого ОСОБА_1 у вчинені інкримінованих йому злочинних дій підтверджена доказами, які є в матеріалах справи, і його діям місцевий суд дав належну і відповідну юридичну оцінку.

Суд першої інстанції дотримався процедури судового розгляду. У судовому рішенні навів належним чином досліджені докази, якими підтверджено вчинення обвинуваченим в тому числі розбійного нападу на ОСОБА_12 з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої та вимагання вимогу передачі її майна з погрозою застосування насильства.

Так, за показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, згідно яким він «підійшов до неї ззаду, затулив рота та потягнув до гаражей, забрав у дівчини сумку, але так як там грошей не було, повернув сумку дівчинці. Дівчина прохала відпустити її та пообіцяла за це принести йому гроші на наступній день. На наступний день ввечері він прийшов на домовлене місце, там була потерпіла, а його затримали робітники міліції. Він можливо на словах погрожував потерпілій «пиранути», але цього не пам`ятає та насправді ніякого ножа у нього не було».

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 таким чином виклала обставини події: «йшла додому після роботи, до мене підійшли ззаду, взяли однією рукою рот закрили, а другою щось до спини приставили, сказали «не кричи, не рипайся, а то пирану...», злякалась та віддала сумку. На питання суду, чим їй погрожували, потерпіла відповіла, що ножем. Далі вона пояснила, що у сумці була тільки косметика, вона попросила незнайомого віддати їй паспорт та пояснила, що грошей у неї немає та він віддав сумку. Тоді зловмисник знову поклав руку до її губ та повів у сторону гаражів, знову пригрозив підрізати у випадку опору. Вона просила його відпустити та пообіцяла передати йому гроші у розмірі 100 гр. на наступний день. Згодом вона звернулась до міліції і на наступний день його затримали робітники міліції.

Показання потерпілої погоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , яка у судовому засіданні пояснила, що на її доньку ОСОБА_12 було здійснено напад. При цьому нападник затуляв рот та погрожував ножем, але ножа вона не бачила. Так як грошей у дочки не було, нападник віддав їй сумку та домовились, що на наступний день вона принесе йому гроші. на наступний день вона бачила, як в обумовленому місці його затримали робітники міліції.

Реальність сприймання потерпілою ОСОБА_12 погроз спричинення їй тілесних ушкоджень небезпечних для життя чи здоров`я не викликає сумнівів, підтверджується показаннями самої потерпілої та свідка ОСОБА_13 про те, що «нападник затуляв потерпілій рот та погрожував ножем».

Також, той факт, що потерпіла сприйняла дії обвинуваченого як реальну загрозу для свого життя чи здоров`я не заперечують самі обвинувачений та його захисник в апеляційній скарзі, де зазначають, що потерпіла після слів «отдай сумку, а то пырану», «перелякалася, та дійсно сприйняла такі слова, як погрозу застосування ножа».

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника на показання обвинуваченого про відсутність у нього ножа та на той факт, що після його затримання та особистого обшуку, будь-яких предметів, зокрема, ножа не вилучалося, самі по собі не можуть бути підставою для перекваліфікації розбійного нападу на грабіж.

Сукупністю наведених доказів, які погоджуються між собою спростовуються твердження в апеляційній скарзі захисника і обвинуваченого про недоведеність вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 за який його обгрунтовано і законно засуджено.

Висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеної у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 18 квітня 2013 року (справа № 5-9 кс 13), згідно з якою дії засуджених, пов`язаних з використанням предметів, які потерпілими сприймаються як такі, що є небезпечними для життя та здоров`я, кваліфікуються як розбій. Кваліфікація судом дій ОСОБА_1 , як розбійного нападу на ОСОБА_12 є відповідними й роз`ясненням, наданим у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику в справах про злочини проти власності».

Звільняючи ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії тяжких; конкретні обставини їх вчинення, що будучи викритим у відкритому викраданні чужого майна, він не відмовився від реалізації свого злочинного умислу та бажаючи досягти бажаного для себе результату, вимагав у потерпілої принести йому грошові кошти на наступний день; дані про особу ОСОБА_1 , який раніше судимий за вчинення умисного злочину проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, маючи не зняту і не погашену судимість, вчинив нові умисні корисливі злочини, що свідчить про неможливість застосування ст.75 КК України до ОСОБА_1 .

Разом з тим, з урахуванням наявних у кримінальному провадженні та наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позитивних даних про особу обвинуваченого, який щиро кається, відшкодував шкоду, має на утриманні двох малолітніх дітей 2013 і 2015 років народження, дружину, яка не працює і занята їх вихованням, стан здоров`я останніх, думку потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які просять не позбавлення волі обвинуваченого, суд апеляційної інстанції

-за наявності цих кількох обставин, що пом`якшують покарання, застосовує положення статті 69 КК України і призначає обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, а саме обмеження волі.

Такий вид покарання, з урахуванням положень Кримінального виконавчого кодексу України забезпечить обвинуваченому можливість працювати і приймати активну участь у утриманні сім`ї, вихованні дітей та буде сприяти досягненню мети не тільки кари, а й виправлення засудженого.

На підставі викладеного та керуючись статтями 371,374, 375,404, 405, 407, 418,420 КПК України, апеляційний суд ухвалив:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення;

апеляційну скаргу прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 08.02.2016 року щодо ОСОБА_1 в частині призначення йому покарання із застосуванням статті 75 КК України скасувати внаслідок м`якості і в цій частині постановити новий вирок, яким ОСОБА_1 , із застосуванням статті 69 КК України, призначити покарання у виді обмеження волі:

за ч. 2 ст. 186 КК України строком на 4 роки;

за ч.1 ст.187 КК України строком на 4 роки;

за ч.2 ст.189 КК України строком на 3 роки.

За сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_1 остаточно, призначити покарання у виді обмеження волі строком на п`ять років.

Початок строку відбування покарання засудженому обчислювати з моменту приведення вироку у виконання, тобто з дня затримання засудженого.

В решті цей вирок залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4