Справа № 336/1735/16-к
Пр. № 1-кп/336/230/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
представника потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миролюбівка, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який має середню освіту, працює водієм в ТОВ «Запоріжтрансавто», не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
Під час судового засідання, суд -
ВСТАНОВИВ:
13.01.2016, приблизно о 17 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого в якості пасажира знаходилась ОСОБА_6 , здійснював рух збоку вул. Куйбишева, в напрямку вул. Вороніна, по проїжджій частині вул.Косигіна, у м. Запоріжжі, де на зупинці громадського транспорту «вул. Мікояна», зупинив керований транспортний засіб для висадки пасажирів.

Після зупинки транспортного засобу, пасажир ОСОБА_6 почала виконувати висадку з салону автомобіля на зупинці громадського транспорту.

Водій ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_6 , що не встигла відійти від транспортного засобу, не переконався в безпеці своїх дій, відновив рух та допустив контакт правої частини кузову автомобіля з пішоходом ОСОБА_6 , в результаті чого остання впала на проїзну частину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 471 МД від 12.02.2016, ОСОБА_6 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому головки хірургічної шийки лівої плечової кості, які кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Струс головного мозку, рана в області лоба в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткотривалий розлад здоров`я.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 110/16 від 23.02.2016 в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобілю «MERCEDES-BENZ 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідали вимогам п.10.1, Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути контакту з пішоходом, шляхом виконання ним вимог п. 10.1, Правил дорожнього руху України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України визнав повністю, покаявся і пояснив, що дійсно 13.01.2016 року під час керуванням автомобілем «MERCEDES-BENZ 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме здійснення руху збоку вул. Куйбишева, в напрямку вул. Вороніна, по проїжджій частині вул.Косигіна, у м. Запоріжжі, де на зупинці громадського транспорту «вул. Мікояна», він зупинив керований транспортний засіб для висадки пасажирів. Пасажир ОСОБА_6 , не встигла відійти від транспортного засобу, та він не переконався в безпеці своїх дій, відновив рух та допустив контакт правої частини кузову автомобіля з потерпілою, в результаті чого остання впала на проїзну частину.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що дійсно 13.01.2016 будучи в якості пасажира автомобіля «MERCEDES-BENZ 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 , на зупинці громадського транспорту «вул. Мікояна», не встигла відійти від вищевказаного транспортного засобу, а водій відновив рух та допустив контакт правої частини кузову автомобіля з нею, в результаті чого остання впала на проїзну частину. та отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Претензій морального або матеріального характеру до обвинуваченого не має.
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. 65-67 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття, сприяння досудовому розслідуванню та судовому розгляду встановленню істини в кримінальному проваджені.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
Вирішуючи питання про застосування або не застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами обвинуваченому, суд виходить з наступного.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

З матеріалів справи вбачається, що діяльність обвинуваченого пов`язана з керуванням транспортними засобами, є життєвою потребою останнього у користуванні транспортним засобом у роботі.

Крім того, вивчивши характеристику обвинуваченого надану за місцем його роботи, суд встановив, що обвинувачений характеризується з позитивної сторони.

З урахуванням викладеного, враховуючи повне визнання вини, щиросердне каяття обвинуваченого, притягнення його до кримінальної відповідальності вперше, відсутність претензій з боку потерпілої як моральних так і матеріальних, а також те, що останній офіційно працює водієм, та позитивно характеризується за місцем роботи, суд вважає за необхідне призначити покарання в рамках санкції ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, та застосувати положення ст.75 КК України, що на думку суду є таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України та достатнім для досягнення мети призначення покарання.

Цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст.100, 368, 373, 374 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (ОДНОГО) року обмеження волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 (ОДИН) рік.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Речові докази по справі:
-Автомобіль «Мерседес спрінтер» р/н. НОМЕР_2 переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити у останнього;
-Пальто чорного кольору, шапку чорного кольору, брюки чорного кольору, ботики чорного кольору, шапку чорного кольору - передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишити у останньої.
Захід забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню не обирався.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити сторонам по справі.

Суддя Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1