У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю представників НАБУ ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В :
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_5 в якій останній просить зобов`язати Національне антикорупційне бюро України або керівника Управління внутрішнього контролю НАБУ ОСОБА_6 внести відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 24.11.2015 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 24.11.2015 року він звернувся до Національного антикорупційного бюро України з заявою про вчинення кримінальних правопорушень зі сторони суддів Охтирського міськрайонного суду Сумської області, Верховного суду України та колишніх суддів апеляційного суду Сумської області.
Разом з тим, посилається, що в порушення вимог ст. 214 КПК України відповідні відомості про вчинені, на його думку, кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

Вважає дії незаконними та такими, що суперечать положенням ст.214 КПК України, що стало підставою для звернення до слідчого судді з відповідною скаргою.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений.

Представники НАБУ в судовому засіданні в задоволені скарги просили відмовити, посилаючись на те, що у поданій заяві від 24.11.2015 року відсутні відомості про фактичні обставини кримінального правопорушення, які підслідні детективам НАБУ, а розгляд інших викладених у заяві обставин не належить до компетенції Національного бюро.

Вислухавши пояснення представників НАБУ, дослідивши та оцінивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно ч. 1-2 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Встановлено, що до Національного антикорупційного бюро України надійшла заява ОСОБА_5 від 24.11.2015 року про вчинення кримінальних правопорушень зі сторони суддів Охтирського міськрайонного суду Сумської області, Верховного суду України та колишніх суддів апеляційного суду Сумської області.

Також встановлено, що листом НАБ України від 28.07.2016 року № 13-188/25119 Національне бюро повідомило ОСОБА_5 про те, що в ході розгляду вказаного звернення встановлено, що вказані заявником доводи відносно можливої неправомірної діяльності суддів не мали конкретних, об`єктивних та фактичних даних щодо відомостей про кримінальні правопорушення, вчинені суддями. Суб`єктивна впевненість у неправомірних діях, незгода із рішенням чи бездіяльністю судді самі по собі, за результатами розгляду звернення, не може бути підставами для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають буми критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч.5 ст.214 КПК України).

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Незважаючи на те, що подану заяву ОСОБА_5 вважає «заявою про злочин», остання за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містить даних про вчинення кримінального правопорушення, яке відноситься до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Крім того, згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влада», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно а якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рідня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надане у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 р.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що розгляд викладених в заяві ОСОБА_5 від 24.11.2015 року обставин не належить до компетенції НАБУ, зважаючи на наведені вимоги КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
В задоволені скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1