У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_2,
суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 8 вересня 2016 року заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року щодо нього Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року залишено без зміни вирок Апеляційного суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_1 засуджено за частиною четвертою статті 368-3 Кримінального кодексу України (далі - КК) в редакції Закону України від 18 квітня 2013 року № 221-VII до покарання у виді штрафу в розмірі дванадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 204 000 грн, з позбавленням права обіймати посади в юридичних особах приватного права, пов'язані з організаційно-розпорядчими обов'язками та представницькими функціями у банківських установах, на строк два роки та з конфіскацією Ѕ майна, яке належить засудженому на праві власності.

Засуджений ОСОБА_1 подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року щодо нього з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Заявник стверджує, що не є суб'єктом злочину, передбаченого частиною четвертою статті 368-3 КК, оскільки при вчиненні інкримінованих йому дій не був наділений повноваженнями службової особи, а діяв як представник банку за довіреністю. Також зазначає про відсутність в його діях ознак вимагання неправомірної вигоди. На обґрунтування своїх доводів щодо неправильної кримінально-правової оцінки його дій вказує на правові позиції, висловлені в постановах Верховного Суду України у справах № 5-14кс12, 5-13кс13, 5-14кс13, 5-28кс13, 5-43кс13, 5-47кс13, 5-14кс15, 5-109кс15, а на підтвердження неоднакового правозастосування касаційного суду посилається у заяві на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2013 року, 22 серпня 2013 року, 12 грудня 2013 року, 12 червня 2014 року та 11 листопада 2014 року, копії яких до заяви не долучає. Крім того, зазначає про неповноту судового слідства, недоведеність своєї винності та розгляд справи щодо нього незаконним складом суду. Просить оскаржувану ухвалу суду касаційної інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Одночасно засуджений ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року щодо нього. На обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначає, що отримав копію зазначеної ухвали лише 8 травня 2016 року, а участі в судовому засіданні суду касаційної інстанції не брав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з частиною першою статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше.

Відповідно до частини шостої статті 447 КПК, у разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв'язку з такими обставинами, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо ОСОБА_1, про перегляд якої порушується питання, постановлено 21 квітня 2016 року, рішення суду касаційної інстанції, на які він посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, ухвалено ще раніше. Заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України засуджений подав 8 серпня 2016 року, тобто поза межами визначеного процесуальним законом тримісячного строку, який закінчився 21 липня 2016 року.

Доводи засудженого ОСОБА_1 про те, що тримісячний строк на звернення до Верховного Суду України із заявою про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції щодо нього починається з дати отримання ним копії зазначеного судового рішення - 8 травня 2016 року та закінчується, на думку заявника, 9 серпня 2016 року, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки положення частини першої статті 447 КПК пов'язують початок обчислення такого строку з датою ухвалення оскаржуваного судового рішення, а не з датою його отримання.

Сам по собі факт отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення суду касаційної інстанції щодо нього через 17 днів з дати його ухвалення, на думку колегії суддів, не свідчить про поважність причин пропуску ним тримісячного процесуального строку на звернення до Верховного Суду України, а інших обставин, які б унеможливлювали чи суттєво ускладнювали своєчасне подання ним заяви про перегляд цього рішення засуджений не навів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання заявника про поновлення строку для подання заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України необхідно відмовити, а вказану заяву засудженого ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що можливість реалізації засудженим ОСОБА_1 свого права на звернення до Верховного Суду України не втрачена за умови подання ним нової заяви та долучення до неї судового рішення касаційної інстанції (порівнюване рішення), яке за строком ухвалення буде відповідати вимогам частини першої статті 447 КПК і за своєю суттю буде остаточним.

Керуючись частиною шостою статті 447 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити засудженому ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судового рішення щодо нього Верховним Судом України.

Заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року щодо нього - залишити без розгляду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4