У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,
розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Нікопольський міськрайонний суду Дніпропетровської області вироком від 8 липня 2015 року засуджено ОСОБА_5 за частиною третьою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Апеляційний суду Дніпропетровської області вироком від 22 жовтня 2015 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання скасовано. Призначено покарання за частиною третьою статті 187 КК у виді позбавлення волі на строк дев'ять років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Вищий спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 9 червня 2016 року зазначені рішення судів нижчих інстанцій залишив без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_4- без задоволення.

У заяві захисник ОСОБА_4, діючи в інтересах засудженого ОСОБА_5, порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. На думку захисника має місце неоднакове застосування норми, яка міститься у статтях 276, 277, 283 КПК.

Просить скасувати вищезазначені судові рішення щодо ОСОБА_5 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підтвердження неоднакового правозастосування захисник додав до заяви копію ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2015 року.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Положення пункту 2 частини першої статті 445 КПК встановлюють, що підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Ця підстава передбачає необхідність здійснення заявником порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми процесуального права, викладеної в КПК, що повинно бути відображено в ухвалах касаційного суду у різних справах, і ця норма має бути по-різному реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справ за касаційною процедурою.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 448 КПК в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України має міститись обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК.

Як убачається із заяви захисника ОСОБА_4, він вважає, що касаційний суд не звернув уваги на зазначені ним істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, пов'язаних з відсутністю в матеріалах провадження витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомостей про зміну підозри ОСОБА_5, дійшов висновку про їх відсутність у кримінальному провадженні щодо останнього, тоді як, на думку захисника, тіж самі порушення у порівнюваному рішенні, суд касаційної інстанції визнав істотними порушення вимог кримінального процесуального закону та скасував вироки міського та апеляційного судів і призначив новий розгляд в суді першої інстанції.

Із долучених судових рішень випливає, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5, апеляційний суд, з'ясувавши обставини щодо повідомлення про підозру останнього у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 3 статті 186 Кримінального Кодексу (далі - КК), так і передбачених частиною 3 статті 187 КК, внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ОСОБА_5 цих кримінальних правопорушень, дійшов висновку, що органом досудового розслідування були дотримані вимоги статей 278, 279 КПК. Зокрема, було повідомлено про підозру відповідно до вимог закону з внесенням відомостей до ЄРДР. Щодо зміни раніше повідомленої підозри, то апеляційний суд зазначив, що кримінальний процесуальний закон не вимагає повторного внесення відомостей до ЄРДР.

Суд касаційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5, підтвердив правильність висновків суду апеляційної інстанції про відсутність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Водночас, з наданого для порівняння судового рішення вбачається, що суд касаційної інстанції визнав істотними порушеннями КПК те, що в матеріалах кримінального провадження були відсутні процесуальні документи, наявність яких давала змогу перевірити забезпечення прав та законних інтересів засудженого ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_3 під час досудового слідства, а саме: заява або повідомлення ОСОБА_3 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення; витяг з ЄРДР про внесення до реєстру відповідних відомостей та повідомлення ОСОБА_1 про підозру.

Отже у рішенні наданому для порівняння мова ідеться про норми, які регулюють здійснення інших процесуальних дій, ніж у справі щодо ОСОБА_5

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заява та додана для порівняння ухвала не місять неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, а тому заява захисника ОСОБА_4 є необґрунтованою.

Керуючись статтями 445, 447, 450, 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 Верховним Судом України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8