АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/627/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 635/3342/15-к
Категорія: ст.286 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0005106 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа, Харківського району, Харківської області, громадянина України, українця, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавленням права керування транспортними засобами.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня його затримання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 1720 грн. 56 коп.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 27 листопада 2014 року близько 16.00, керував технічно справним мотоциклом «Viper Active ZS110» без державного реєстраційного номеру та не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії «А», та рухався у світлий час доби ґрунтовою дорогою вулиці Червоноармійської у напрямку від вулиці Л. Українки до вулиці Горького у м. Мерефа Харківського району Харківської області, після чого ОСОБА_7 зманеврував праворуч та виїхав на пішохідну доріжку, по якій рухався зі швидкістю 50 км/год у тому ж напрямку. Побачивши попереду пішохода ОСОБА_9 , 1955 року народження, який йшов у попутному напрямку по вказаному тротуару, зменшив швидкість руху керованого ним мотоциклу до 30 км/год, подавши звуковий сигнал пішоходу. Продовжуючи рух по пішохідній доріжці по вулиці Червоноармійській, ОСОБА_7 не впорався з керуванням мотоциклу, у зв`язку з чим навпроти будинку № 6 по вул. Червоноармійській у м. Мерефа під час руху з необережності зачепив своїми правими ліктем та плечем за ліве плече та спину позаду зліва пішохода ОСОБА_9 , який йшов по зазначеному тротуару попереду вказаного мотоцикла у попутному з ним напрямку, внаслідок чого пішохід ОСОБА_9 впав вперед за напрямком свого руху та вдарився головою об поверхню тротуару, яка в місці падіння забетонована та з неї виступали вбетоновані щебінь і каміння, отримавши тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку, втиснутого уламкового перелому лобної кістки справа з переходом на верхню стінку орбіти та основу черепа, садну в області спинки носа, в області лоба справа, синця в правій періорбітальній області.

Під час цих подій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.5., 2.1. а), б), г), 10.1., 12.1. Правил дорожнього руху України, ці порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією та наслідками вказаної дорожньо-транспортної події і полягають в тому, що ОСОБА_7 , керуючи технічно справним мотоциклом «Viper Active ZS110», проявив необачність, зманеврувавши праворуч та виїхавши з проїжджої частини на пішохідну доріжку, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху керованого ним мотоциклу, внаслідок чого не впорався з керуванням зазначеного транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги, на підставі ч.1 ст.403 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах, які є тотожними за змістом, з уточненою апеляційною вимогою, просять оскаржуваний вирок змінити, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги апелянти зазначають про те, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що вчинений злочин відноситься до категорії необережних, що суттєво знижує ступінь його суспільної небезпечності, а також дані про особу обвинуваченого, відповідно до яких він раніше не судимий та не притягувався до будь-якої відповідальності, позитивно характеризується, у вчиненому злочину щиросердечно покаявся, сприяв у розкритті злочину та добровільно відшкодував завдану потерпілому шкоду. Крім того, обвинувачений та його захисник просять врахувати позитивну характеристику на ОСОБА_7 від депутата Мереф`янської міської ради та те, що потерпілий в суді першої інстанції в судових дебатах не наполягав на призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, а залишив це питання на вирішення суду.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали свої апеляційні скарги з уточненим проханням змінити вирок лише в частині призначеного покарання за ст. 286 ч. 2 КК України, застосувати норми ст. 75 КК України, а в решті залишити його без змін, пояснення прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку, а також пояснення потерпілого, що заперечував стосовно задоволення апеляційних вимог сторони захисту, з посиланням на законність та обґрунтованість вироку, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст.ст. 404, 421 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин злочину, кваліфікації дій обвинуваченого, що викладені у вироку, з урахуванням поданих обвинуваченим та захисником апеляційних скарг - не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються. Більш того, обвинувачений під час апеляційного розгляду чітко висловив свою процесуальну позицію, вказавши про те, що визнає себе винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, і просить змінити вирок лише в частині призначеного покарання, шляхом звільнення від відбування призначенного покарання з випробуванням на підставі норм ст. 75 КК України.

Отже, сутність апеляційних доводів обвинуваченого та його захисника, які вони уточнювали до початку апеляційного розгляду, стосується лише зайвої суворості призначеного покарання у виді позбавлення волі в умовах його реального відбуття та пов`язаної з цим вимоги щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням.

Клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час судового провадження в суді першої інстанції, або дослідження нових доказів від сторони захисту та інших учасників процесу в судовому засіданні не надходило.

З урахуванням зазначеного, відповідно ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок лише в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з апеляційних доводів обвинуваченого та його захисника, вони зробили висновок про можливість виправлення шляхом звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з застосуванням ст. 75 КК України, враховуючи: особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, а також те, що злочин він вчинив з необережності; у скоєному злочині обвинувачений щиро розкаявся, допомагав його розкриттю, частково відшкодував матеріальну шкоду, що визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання.

При цьому колегія суддів бере до уваги те, що ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховував при призначенні покарання. А саме, наявність підстав, зазначених у апеляційних скаргах обвинуваченого і захисника, вже враховано судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 виду та розміру покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, що об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного вироку.

Твердження обвинуваченого і захисника про необхідність та можливість одночасного врахування одних і тих самих обставин для обрання виду і розміру покарання, та одночасно як підстави для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, свідчить про неналежну обґрунтованість доводів сторони захисту щодо можливості застосування норм ст.75 КК України. Отже, для звільнення від призначеного судом покарання потрібно встановити й інші достатні для цього підстави, чого не вбачається з апеляційних доводів захисника та з даних, що є наявними у матеріалах кримінального провадження.

Апеляційні доводи захисника і обвинуваченого стосовно лояльного ставлення потерпілого до виду і розміру покарання, призначеного судом, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки ОСОБА_9 пояснив, що погоджується зі справедливістю та обґрунтованістю вироку суду першої інстанції, а обвинувачений, який до цього часу не відшкодував моральну шкоду та значну частину матеріальної шкоди, повинен відбувати покарання реально.

Крім цього, посилання захисника на певну стійкість соціальних зв`язків, внаслідок догляду ОСОБА_7 за своєю хворою бабусею, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що вбачається з ксерокопії свідоцтва про її смерть ( арк. 67 суд. провадження).

На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника в частині надмірно суворого основного покарання призначеного вироком суду за ст. 286 ч. 2 КК України - є безпідставними, оскільки згідно даних кримінального провадження об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і такі доводи апелянта повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у мотивувальній частині вироку ( арк. 76-79 суд. провадження). Зокрема це висновки суду, які стосуються об`єктивно встановлених обставин події злочину, оцінки показань обвинуваченого та потерпілого щодо грубого порушення правил дорожнього руху, кваліфікації дій обвинуваченого за ст. ст. 286 ч. 2 КК України та об`єктивно досліджених даних про особу обвинуваченого, які суд, з дотриманням вимог ст. ст.50, 65 КК України, брав до уваги при призначені основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Судом першої інстанції об`єктивно враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працює, не одружений, на психоневрологічному та наркологічному обліку не перебуває, має постійне місце проживання де характеризується позитивно, а також враховано характер та суспільну небезпеку вчиненого, конкретні обставини по справі, спосіб, обстановку вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України класифікується, як тяжкий злочин. Також, при призначенні покарання обвинуваченому, суд правильно та обґрунтовано встановив та врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди. Судом у вироку дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, тобто як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжке тілесне ушкодження потерпілому, що сторонами не оспорюється.
При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого тяжкого не умисного злочину, внаслідок якого потерпілий отримав низку тяжких тілесних ушкоджень, обвинувачений має відбувати покарання реально, тобто в умовах ізоляції від суспільства для досягнення мети призначеного покарання, а тому підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України та пом`якшення призначеного покарання не вбачається. Покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі призначено ОСОБА_7 в межах санкції зазначеного закону і в мінімально можливому розмірі. Саме такий вид і міра покарання, що не виходять за межі санкції цієї статті, на думку колегії суддів, будуть достатніми для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів. За таких обставин, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника, про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого - є необґрунтованими, що унеможливлює задоволення їх апеляційних вимог.

Поряд з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто з часу його затримання та тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27), а саме з 22 грудня 2015 року до 09 березня 2016 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення, тобто тримання під вартою з 22 грудня 2015 року до 09 березня 2016 року включно, із співвідношення 1 день тримання під вартою відповідає 2 дням позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3