Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула 01 червня 2016 року в м. Києві у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 , постановлену у кримінальному провадженні № 0000412,

в с т а н о в и л а:
Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2015 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією всього майна, крім житла.

ОСОБА_4 засуджено за те, що він в невстановлений час незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який в наступному незаконно збув.

07 квітня 2015 року о 13 год 50 хв та 16 квітня 2015 року о 18 год 40 хв, перебуваючи у гаражному кооперативі «Геолог», розташованого по

вул. Ковалівська в м. Прилуки, під час проведення оперативних закупок, незаконно збув ОСОБА_5 за 100 грн та 120 грн особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою 2,372 г та 3,221 г у перерахунку на суху речовину відповідно.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року вирок суду змінено та, на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор не погоджується із ухвалою суду постановлену відносно ОСОБА_4 , вважає її незаконною у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції невірно оцінив дані про особу винного та безпідставно звільнив ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.

Як убачається з копії вироку, судом при призначенні покарання засудженому враховано його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, незначний розмір збутої наркотичної речовини, що дало підстави суду призначити покарання нижче нижчої межі санкції інкримінованого ОСОБА_4 злочину у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Не погоджуючись із судовим рішенням, адвокат ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника та задовольнив їх.
Як обґрунтовано зазначено колегією суддів, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував відсутність тяжких наслідків від скоєного злочину, оскільки збут наркотичного засобу здійснювався ОСОБА_4 під контролем правоохоронних органів, а також особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на момент скоєння злочину мав постійне місце роботи, потім перебував на

обліку в центрі зайнятості, а після закінчення запобіжного заходу працевлаштувався на роботу на підприємство.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин які б його обтяжували, позитивні дані про особу засудженого та його посткримінальну поведінку, суд, належним чином вмотивувавши своє рішення, дійшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та обґрунтованою.
За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 постановлену у кримінальному провадженні № 0000412.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1