Справа № 157/58/16-к
Провадження №1-кп/157/16/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220 від 29.06.2015 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Острівок, Камінь-Каширського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працює, одружений, у відповідності до ст. 89 КК України судимості немає,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 28 червня 2015 року біля 21 год. 30 хв., знаходячись на подвір`ї житлового будинку за місцем проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних стосунків умисно завдав ОСОБА_6 дерев`яним стільцем та кулаками рук не менше чотирьох ударів по голові та тулубу, чим спричинив потерпілій, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 90 від 29.06.2015 року, легкі тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці обличчя, синців і садна в ділянці грудної клітки, синця в ділянці лівої верхньої кінцівки.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень не визнав і, користуючись правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, від дачі показань відмовився.

Разом з тим, хоча обвинувачений ОСОБА_4 заперечив свою причетність до вчинення злочину, його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується показаннями потерпілої і свідків, які були допитані у судовому засіданні, та іншими дослідженими судом доказами.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні дала показання про те, що між нею та обвинуваченим ОСОБА_4 мають місце неприязні відносини. Останній, зважаючи на те, що вона раніше до листопада 2015 року проживала з його сином ОСОБА_7 , часто приходить до її помешкання і висловлює свої претензії щодо нажитого з ОСОБА_7 майна. 28 червня 2015 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_4 в черговий раз прийшов до неї додому, стукав у вхідні двері будинку, після чого почав стільцем, який стояв на вулиці, стукати об лавку, а коли вона вийшла з будинку щоб заспокоїти його, то він почав наносити їй удари руками по тілу, зокрема по голові та грудній клітці. З метою ухилитися від цих ударів вона відходила від нього, проте внаслідок переслідування, вони обоє опинилися у хліві, де ОСОБА_4 стільцем, який взяв на вулиці, наніс їй два удари по плечі, проте в цей момент у хлів забіг її син ОСОБА_8 щоб захистити, а вона вибігла на дорогу кликати на допомогу.

Свідок ОСОБА_8 дав суду показання про те, що 28 червня 2015 року о 21 год. 30 хв. до житлового будинку, в якому він проживає разом з матір`ю ОСОБА_6 , прийшов ОСОБА_4 , почав стукати у двері, поламав ручку дверей, стукав по лавці, що стояла на вулиці, а тому матір вийшла щоб його заспокоїти. З вікна будинку він побачив, що ОСОБА_4 почав наносити матері удари по тілу і з метою захистити останню він вибіг на вулицю. Однак в цей момент з будинку вибігла його молодша малолітня сестра, а тому він завів її у будинок і, вибігши на вулицю, побачив що його матір та ОСОБА_4 знаходяться у хліві. Забігши у хлів, побачив як обвинувачений наносив його матері удари стільцем і почав його тримати, а матір ОСОБА_6 в цей момент побігла на вулицю.

З показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що в один з днів, біля 21 год. 30 хв. бачив як його сусідка ОСОБА_6 , знаходячись неподалік свого господарства розмовляла при дорозі на підвищених тонах з обвинуваченим ОСОБА_4 , а невдовзі приїхали працівники міліції.

Аналогічні показання про те, що мала місце сварка між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , дав суду свідок ОСОБА_10 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 90 від 29.06.2015 року у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці обличчя, синців і садна в ділянці грудної клітки, синця в ділянці лівої верхньої кінцівки. Дані тілесні ушкодження утворились: садно в ділянці обличчя від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею останнього, синці і садно в ділянці грудної клітки, синець в ділянці лівої верхньої кінцівки від дії тупого предмету (предметів) без відображення контактуючих поверхонь останніх, з мінімальною кількістю не менше чотирьох, терміном утворення не більше 1-2 діб, з мінімальною кількістю не менше чотирьох, терміном утворення не більше 1-2 діб до моменту експертизи. Тілесні ушкодження в ОСОБА_6 у вигляді садна в ділянці обличчя, синців і садна в ділянці грудної клітки, синця в ділянці лівої верхньої кінцівки по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Показання потерпілої ОСОБА_6 узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, а також з показаннями допитаних у судовому засіданні свідків. Підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість показань потерпілої та свідків немає, а тому суд, в сукупності з висновком судово-медичної експертизи потерпілої, бере їх за основу при постановлені вироку.

Таким чином, з огляду на переконливість доказів сторони обвинувачення, які спростовують усі розумні сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, суд, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 в умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні належними та достатніми доказами не спростував вищевстановлених судом обставин, а, відтак, суд вважає неправдивими його твердження про непричетність до вчинення злочину та розцінює їх як спосіб його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин.

У межах кримінального провадження, яке розглядається, стороною захисту не доведено, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження утворилися з вини самої потерпілої, а не були заподіяні обвинуваченим, на що посилався захисник, збирати ж та досліджувати в межах цього кримінального провадження нові докази, які не були зібрані під час досудового розслідування та давати їм оцінку у своєму вироку, суд, з огляду на положення п. 12 ст. 290 КПК України позбавлений можливості.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії умисних злочинів невеликої тяжкості, та особу винного, який у відповідності до ст. 89 КК України судимості немає, не працює.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд враховує також конкретні обставини вчинення злочину, зокрема, місце вчинення злочину, - подвір`я потерпілої, куди прийшов обвинувачений і сам спровокував конфлікт, та кількість і механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, майновий стан винного і те, що потерпіла наполягала на суворому покаранні, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, у наближеному до мінімального розмірі, що передбачений ст. 56 Загальної частини Кримінального кодексу України, а саме, у розмірі 100 годин громадських робіт.

На думку суду, таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, змусить останнього дотримуватись закону про кримінальну відповідальність.

Підстав для призначення більш м`якого виду покарання, тобто у виді штрафу, або покарання в більшому розмірі, суд не вбачає.

Підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження немає.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_1