Справа № 761/6268/13-к
Провадження № 1-кп/761/749/2016
У Х В А Л А
25 травня 2016 року м.Київ
Шевченківський районний суд м.Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ст.121 ч.2 КК України, (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000022 від 21 листопада 2012 року),
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м.Києва надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
При проведенні підготовчого судового засідання прокурор вважає за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, оскільки вважає, що при проведенні досудового розслідування органом досудового слідства виконані всі вимоги КПК України.
Захисник обвинуваченого заперечила щодо призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту, оскільки він не відповідає вимогам КПК України: виклад обставин в обвинувальному акті суперечить кваліфікації, обвинувачення є нечітким та просить суд повернути обвинувальний акт прокурору.
Обвинувачений підтримав думку захисника.
Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, а саме: відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті повинно бути викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.
Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені вимоги національного закону узгоджуються з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у своїх рішеннях.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що у п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод йдеться про необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (справа «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Матточіа проти Італії», «І.Н. та інші проти Австрії"). При цьому справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому, тобто з початку здійснення досудового розслідування (справа «Даллос проти Угорщини»). Крім того, право бути детально поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.
Як вбачається з обвинувального акту, в ньому після викладу фактичних обставин справи міститься лише висновок про те, що ОСОБА_6 вчинив умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та кваліфікація цих дій згідно норм КК України, однак формулювання обвинувачення, яке б містило обставини, передбачені ст.91 КПК України (місце, час, спосіб, обставини вчинення злочину тощо), в обвинувальному акті не зазначено. Виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й підміняти собою формулювання обвинувачення, як помилково дійшов висновку слідчий, яким складено обвинувальний акт, та прокурор, який його погоджував і підписував. Більше того, в обвинувальному акті слідчим та прокурором не зазначено тяжкості нанесених обвинуваченим потерпілому ушкоджень, що окрім неконкретності обвинувачення свідчить про некоректність правової кваліфікації злочину. Таким чином, виявлені недоліки свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при складанні та затвердженні обвинувального акта, а також унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору. Керуючись ст.314-315, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.121 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд.