Справа № 534/709/16-к
№ 1-кс/534/79/16
У Х В А Л А
18 травня 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого слідчого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
заявника ОСОБА_4
представника заявникаОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Комсомольську скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и в :
В квітні 2016 року до Комсомольського міського суду Полтавської області надійшла скарга ОСОБА_6 , в якій він прохає скасувати постанову слідчого СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області від 18 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000023.
Свої вимоги мотивує тим, що досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням проведено не у повному обсязі, без всебічного, об`єктивного та неупередженого встановлення всіх обставин справи, тому постанова слідчого є незаконною.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 наполягали на скасуванні постанови слідчого з наведених вище підстав.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення скарги не заперечував, погодившись із тим, що досудове розслідування проведено не у повному обсязі.
Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, слідчий до залу суду не з`явився, що не перешкоджає розгляду скарги по суті.
Заслухавши доводи учасників судового розгляду, перевіривши надані матеріали досудового розслідування, судом встановлено наступне.

В провадженні слідчого відділення Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області перебувало кримінальне провадження №0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

В матеріалах згаданого кримінального провадження містяться відомості про те, що копію оскарженої постанови потерпілому ОСОБА_4 вручено лише 30 березня 2016 рок, тому суд вважає, що звертаючись 05 квітня 2016 року до суду із згаданою скаргою, ОСОБА_4 визначених ст.304 КПК України строків не порушив.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 10 січня 29015 року за заявою гр-на ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, а саме, про те, що 01 січня 2015 року в коридорі п`ятого поверху будинку АДРЕСА_1 невідома особа нанесла йому умисні тілесні ушкодження.
Проведення досудового розслідування згаданого кримінального правопорушення було доручено слідчому СВ Комсомольського МВ ОСОБА_7 .
По справі проведено судово-медичну експертизу потерпілого, допитані потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_8 .
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді: шкіряної рани лівого передпліччя, яка утворилася від дії гостро-ріжучого предмету, що у свою чергу підтверджує показання потерпілого про спричинення йому тілесних ушкоджень ножем.
З показань потерпілого вбачається, що особа, причетна до вчинення згаданого правопорушення, проживає в кімнаті АДРЕСА_2 згаданого будинку. З приєднаних до матеріалів досудового розслідування характеристики вбачається, що в зазначеній кімнаті проживає ОСОБА_9 . Проте, будь-яких слідчий дій для з`ясування наявності в діях останнього складу кримінального правопорушення слідчим проведено не було.
03 серпня 2015 року проведення досудового розслідування було доручено слідчому ОСОБА_10 , яким, без здійснення будь-яких слідчих дій, вже 17 серпня 2015 року винесено невмотивовану постанову про закриття кримінального провадження.
Відповідно до положень ст.91 КПК України, кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 92 того ж Кодексу визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

В порушення зазначених вимог органи досудового розслідування фактично самоусунулися від здійснення досудового розслідування, обмежившись хибними висновками щодо відсутності достатніх даних про наявність складу кримінального правопорушення, які було покладено в основу явно незаконної постанови про закриття кримінального провадження.
За таких обставин, суд вважає очевидним, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2015 року підлягає скасуванню.
В рамках здійснення повноважень із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, суд має звертати увагу на допущенні слідчим та прокурором істотні порушення кримінального процесуального закону виявлені під час розгляду скарг учасників кримінального провадження.
Крім наведених вище істотних порушень процесуального закону, суд також акцентує увагу на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в порушення вимог ч.5 ст.284 КПК України, оскаржену постанову від 17 серпня 2015 року не було надіслано потерпілому ОСОБА_4 , з матеріалами досудового розслідування його ознайомлено теж не було.
Неповідомлення потерпілому про закриття кримінального провадження та ненаправлення йому копії відповідної постанови є неприпустимим, так як порушує визначене ч.5 ст.284 КПК України право потерпілого на оскарження цієї постанови.
Додатково необхідно звернути увагу на те, що матеріали досудового розслідування надійшли до суду у непрошитому вигляді (скріплені стиплером), без нумерації аркушів та без опису документів, які містяться в матеріалах справи, що є істотним порушеннями інструкції з діловодства.
У відповідності до ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що починаючи з дня внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення (10.01.2015 року) та до закриття провадження (17.08.2015 року) минуло більше 7 місяців, проте слідчими органами проведено лише наступні слідчі дії:
10.01.2015 року призначено судово-медичну експертизу потерпілого;
11.01.2015 року допит потерпілого ОСОБА_4 ;
12.01.2015 року допит свідка ОСОБА_8 ;
17.08.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження.
Зазначений вище хронометраж слідчих дій ще раз підтверджує те, що досудове розслідування проведено не у повному обсязі із порушенням вимог щодо розумності строків досудового розслідування. Фактично з часу звернення потерпілого із заявою про вчинення кримінального правопорушення минуло більше ніж 1 рік та 4 місяці, проте досудове розслідування не має свого логічного завершення.
Таким чином, в аспекті статей 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження у справі є надмірно тривалим.
Так, у відповідності до положень статті 6 Конвенції, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції визначено, що Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Також суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2014 року у справі «Скороходова проти України» (заява №56697/09), в пункті 36 якого Суд вказував, що органи влади, які були уповноважені порушити та розслідувати кримінальну справу, зобов`язані здійснити справжні спроби оперативно та ретельно розслідувати справу, встановити факти та у разі необхідності притягнути до відповідальності винних осіб.

Наведені істотні порушення процесуального закону та відсутність належного прокурорського контролю за дотриманням законності органами досудового розслідування, призвели до невиправданого затягування досудового розслідування та порушення права потерпілого на всебічне, об`єктивне та неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження протягом розумних строків.
Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, тому числі рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно частині 2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Постанову слідчого слідчого відділення Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області від 17 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000023 скасувати як незаконну.

Матеріали кримінального провадження №0000023 за фактом спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень направити до слідчому відділення відділення поліції №2 Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області для здійснення досудового розслідування.
Звернути увагу керівника Кременчуцької місцевої прокуратури та начальника СВ відділення №2 Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області на виявлені судом порушення кримінального процесуального законодавства.
Ухвала суду є остаточної і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1