Справа № 442/1930/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/575/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого -судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002778, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 грудня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавець, Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 12 вересня 2011 року Бориславським міським судом за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 10 лютого 2016 року Трускавецьким міським судом Львівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участюпрокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та обрано йому покарання - 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зараховано невідбуту частину покарання за вироком Трускавецького міського суду від 10 лютого 2016 року і остаточну міру покарання визначено - два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75, п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він протягом двох років з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину і виконає на нього покладені обов`язки.

Вирішено питання з речовини доказами.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 , 04.12.2015 року близько 20 год. 25 хв., шляхом вільного доступу зайшов у новозбудоване приміщення, розташоване біля магазину, що по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 , та, керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння чужим майном, діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав гірський велосипед фірми «Shimano», вартістю 1500 грн., який належить ОСОБА_10 , тим самим заподіявши майнову шкоду потерпілому на вказану суму.

Не погоджуючись з даним вироком, заступник прокуратура Львівської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що дане судове рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання. А тому просить дослідити обставини встановленні під час кримінального провадження, які стосуються ОСОБА_6 вироком від 10 лютого 2016 року, оскільки такі досліджені судом першої інстанції не повністю, вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 10 лютого 2016 року, більш суворим, призначеним цим вироком, остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити з іспитовим терміном на 2 роки.

Мотивуючи свої вимоги, апелянт посилається на те, що ОСОБА_6 було засуджено раніше вироком Трускавецького міського суду від 10 грудня 2016 року. До постановлення даного вироку, такий вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, за який його засуджено вироком суду від 16 березня 2016 року, який оскаржується ним в даній апеляційній скарзі. За таких обставин, вважає, що, відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 70 КК України суд мав призначити покарання за сукупністю злочинів, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, після цього ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Зазначає, що, у порушення вимог закону, суд при постановленні вироку не призначив покарання за сукупністю злочинів. Окрім цього, вказує на те, що ч. 4 ст. 70 КК України передбачає зарахування у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, покарання, яке відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами ст. 72 КК України. Вважає, що суд безпідставно зарахував невідбуту частину покарання за вироком Трускавецького міського суду від 10 лютого 2016 року, хоча обвинувачений ОСОБА_6 покарання за цим вироком не відбув, а був звільнений на підставі ст. 75 КК України від його відбування.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який не заперечив апеляційну скаргу, обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 , 04.12.2015 року близько 20 год. 25 хв., шляхом вільного доступу зайшов у новозбудоване приміщення, розташоване біля магазину, що по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 , та, керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння чужим майном, діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав гірський велосипед фірми «Shimano», вартістю 1500 грн., який належить ОСОБА_10 , тим самим заподіявши майнову шкоду потерпілому на вказану суму.

І, як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах, і ніким з учасників процесу не оскаржується.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі прокурора порушується питання про скасування вироку лише в частині призначеного покарання та ухвалення нового у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів, керуючись п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №1 "Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку" та ст. 404 КПК України не наводить доводів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікації дій останнього.

Щодо призначеного ОСОБА_6 покарання та звільнення його від відбування такого, то обґрунтуваннями позиції колегії суддів є наступне:

Відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше судимий, визнав себе винним повністю, щиросердечно розкаюється, позитивно характеризується, відсутність претензій з боку потерпілої.

Однак, судом першої інстанції, покарання ОСОБА_6 призначене з порушенням норм ст. 70 КК України.

Відповідно до ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений 10.02.2016 року вироком Трускавецького міського суду Львівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі з іспитовим строком один рік.

Кримінальне правопорушення за ч.2ст.185 КК України ОСОБА_6 вчинив до його засудження - 04.12.2015 року.

Попри посилання у вироку суду на вищезгадані обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення кримінального процесуального закону в частині призначення покарання ОСОБА_6 . Зокрема, призначаючи покарання в порядку ст. 70 КК України, суд першої інстанції повинен визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Попри процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, колегія судців вважає, що при призначенні покарання, такий обґрунтовано застосував ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування такого з випробуванням.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Колегія суддів вважає, що, звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався вищезазначених норм закону, і у вироку навів достатньо доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Аналізуючи дані обставини, колегія суддів приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання за сукупністю злочинів, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,409,413,418,420 КПК України, колегія суддів, -

засудила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2016 року - задоволити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення йому покарання скасувати та постановити у цій частині новий вирок.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 10 лютого 2016 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, більш суворим, призначеним цим вироком, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання у виді 2 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.2, п.3, п.4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

В решті вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом одного місяця з моменту проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою з моменту отримання копії вироку.

Головуючий

Судді