ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/2845/16-к
Провадження № 1-в/210/1359/16

"06" червня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ст.107 КПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває строк покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2014 року, яким засуджений за ст.ст.185 ч.3, 71 КК України до покарання у вигляді 05 років 1 місяць позбавлення волі, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В обґрунтування клопотання засуджений ОСОБА_4 зазначає, що у нього на даний час відсутні діючи стягнення, відбув необхідну частину призначеного вироком суду покарання, має належну поведінку, тим самим довів ступінь свого виправлення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 присутнім не був, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, підтримав клопотання у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у ньому, просив суд його задовольнити.

Представник адміністрації колонії також не був присутнім під час розгляду справи.

Прокурор проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 не заперечував.

Суд, вислухавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали особової справи дійшов наступних висновків.

Так, вимогами ст.ст.67 ч.2, ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є те, що засуджений став на шлях виправлення (ст.82 ч.3 КК).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 року, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Однією з умов застосування до засудженого положень ст.82 КК України є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.

На час звернення засудженого ОСОБА_4 до суду, останній відбув 1/2 призначеного судом покарання.

В ході судового засідання матеріалами та документами особової справи судом встановлено відомості щодо того, що засуджений ОСОБА_4 став на шлях виправлення.

Так, в матеріалах особової справи №120-Б-14 наявні відомості про те, що засуджений протягом строку відбування покарання стягнень та заохочень не має.

Із матеріалів, що характеризують особу засудженого ОСОБА_4 вбачається, що останній за час відбуття покарання режиму відбування покарання не порушував, до праці на виробництві установи залучається за необхідністю, працює робітником дільниці кованих виробів, до праці ставиться сумлінно, виробничі завдання виконує своєчасно, проявляє корисну ініціативу. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи, з метою встановлення з ними неслужбових стосунків. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, залучається до участі у виховних закладах, які проводяться в установі. Має середню базову освіту, до вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не має бажання залучатися. Не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. Підтримує зв`язки із рідними шляхом побачень. На профілактичному обліку не перебуває. Згідно вироку суду позов не має.

Згідно виписки із протоколу №41 від 08 жовтня 2015 року, засудженому ОСОБА_4 відмовлено у застосуванні положень ст.101 КВК України, щодо переведення до дільниці соціальної реабілітації на підставі його заяви.

Оцінивши поведінку засудженого ОСОБА_4 за весь період відбуття покарання, суд приходить до висновку, що він своєю поведінкою довів своє виправлення.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Згідно ст.50 ч.2 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надані матеріали свідчать про те, що засуджений ОСОБА_4 на даний час став на шлях виправлення та щодо нього може бути прийнято рішення щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, визначеному ст.82 КК України, а тому клопотання засудженого необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває строк покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2014 року, яким засуджений за ст.ст.185 ч.3, 71 КК України до покарання у вигляді 05 років 1 місяць позбавлення волі, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевести для подальшого відбування покарання із виправної колонії в місця обмеження волі на всю невідбуту частину строку покарання, яка становить, - 01 (один) рік 6 (шість) місяців 9 (дев`ять) днів.

Запобіжний захід залишити без змін, - утримання під вартою.

Звільнити з-під варти після прибуття до виправного центру.

Зарахувати час слідування під вартою до виправного центру за правилами, передбаченими ст.72 КК України.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення прокурор та засуджений можуть подати апеляції до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1