АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/527/2016 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, кримінальне провадження № 0012392 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4, ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинки України, уродженки м. Києва, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: повідомляти КВІ про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до КВІ.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 домашній арешт, залишено без змін до вступу вироку у законну силу.

У справі вирішено питання речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_7 , 08 жовтня 2015 року приблизно о 02:00 год., перебуваючи біля будинку № 3 по Русанівському бульвару в м. Києві, повторно відкрито викрала у ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S Duos 7582, що належить ОСОБА_10 , вартістю 1100 грн., з двома сім-картами, загальною вартістю 50 грн. та карткою пам`яті до нього, вартістю 150 грн., заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1 300 грн.

На вирок суду прокурор Київської місцевої прокуратури № 4, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягав застосуванню, що потягло за собою призначення покарання ОСОБА_7 , яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої і яке за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. При цьому, на думку прокурора, призначаючи покарання, суд не в повній мірі врахував тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , дані, що характеризують особу обвинуваченої, яка будучи звільненою з місць позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію», маючи непогашену та незняту судимість, вчинила новий корисливий злочин.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , яка заперечувала проти апеляційної скарги прокурора, просила вирок суду залишити без змін, зазначила, що у вчиненому вона щиро кається, в даний час перебуває в зареєстрованому шлюбі та очікує народження дитини, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, яке полягає у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та підтверджені зібраними у встановленому законом порядку доказами у справі в їх сукупності.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає виключно питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі стосовно призначення судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 м`якого покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винної, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, сприяння у розкритті злочину, відсутність претензій з боку потерпілого до обвинуваченої, правильно визначив покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України та обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за її поведінкою органами кримінально-виконавчої інспекції за місцем її проживання, а тому вірно звільнив її на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_11 та очікує на народження дитини.

Доводи прокурора, в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_7 вичинила новий умисний злочин, маючи не зняту та непогашену судимість, що свідчить про неможливість застосування до останньої ст. 75 КК України, також не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ст. 75 КК України дана обставина не може бути беззаперечною перешкодою для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Отже, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , дотримався вимог ст. 65 КК України і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Колегія суддів з таким рішенням суду погоджується і вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 постановлений згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. У вироку наведені належні та достатні мотиви його ухвалення, а тому апеляція прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4, ОСОБА_6 , залишити без задоволення,

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено 09 березня 2016 року о 14 год. 15 хв.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4