АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/914/16 Справа № 711/626/15-к Категорія: ч.2 ст.121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, громадянина України, українця, непрацюючого, із середньою освітою, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше несудимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

У задоволенні цивільних позовів, поданих прокурором до ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_9 на користь цивільного позивача ОСОБА_10 110000 (сто десять тисяч) гривень 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній особисте зобов`язання, який підлягає скасуванню по набранню вироком законної сили.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту затримання особи ОСОБА_9 .

Вирішено долю речових доказів у відповідності до положень ст. 100 КПК України,-

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що 06 жовтня 2013 року в період часу з 15.00 год. до 21.50 год., точної дати встановити не вдалося, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник раптово на грунті особистих неприязних відносин, після спільного вживання алкогольних напоїв, умисно побив ОСОБА_12 , 1957 р.н., в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломами 5, 6, 7, 8 ребер справа з виникненням в подальшому гемопневмотораксу (виходом крові та повітря в плевральну порожнину), забою правої легені з розвитком в подальшому післятравматичної пневмонії, які, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1657 від 27 грудня 2013 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя; забою лівої нирки, колото-різаної рани передньо-бокової поверхні шиї зліва, забій з крововиливом лобу зліва та лівої навколо очної ділянки, які, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1657 від 27 грудня 2013 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку експерта № 03-01/507/7 від 02.10.2014 причиною смерті ОСОБА_12 є черепно-мозкова травма у вигляді забою голови мозку: закрита травма грудної клітки у вигляді численних переломів ребер зправа, забою та розриву правої легені, що призвело до зупинки дихання, серцебиття, припинення функцій центральної нервової системи.

Отримана черепно-мозкова травма, перелом ребер та розрив правої легені перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 в зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що у вироку відсутнє формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, не наведено жодних доказів на підтвердження встановлених судом обставин.

Крім того, суд упереджено підійшов до оцінки доказів, що завадило об`єктивному встановленню всіх обставин справи і потягло за собою визнання винним обвинуваченого на підставі недопустимих доказів та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу, що покази потерпілої та свідка ОСОБА_13 , який є приятелем потерпілої стосовно того, що ОСОБА_12 в лікарні назвав прізвище особи, яка його побила ОСОБА_14 , спростовуються матеріалами кримінального провадження та показами експерта ОСОБА_15 , згідно яких жодних записів щодо мовного контакту хворого ОСОБА_12 в медичних документах не має.

Викликають сумнів покази свідка ОСОБА_16 , яка була в гостях у сусідів ОСОБА_14 і в період часу з 19 год. до 21 год. чула глухі звуки схожі на удари по боксерській груші та чула як в квартирі ОСОБА_14 грають в шахи., оскільки як свідок могла чітко визначити у що саме грали особи, чула звуки ударів та не чула при цьому криків, шуму, звуку падаючих предметів.

Одночасно суд критично віднісся до показів свідків сторони захисту ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , проявивши свою упередженість при розгляді справи. Також з незрозумілих підстав суд відкинув покази свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні показав, що проживає по сусідству з ОСОБА_14 , і того дня близько 19 год. нічого підозрілого з квартири ОСОБА_14 не чув, що суперечить показам свідка, допитаного під прикриттям ( ОСОБА_16 ).

Під час досудового розслідування були допитані в якості свідків всі сусіди, квартири яких межують з квартирою ОСОБА_14 , і жоден з них не чув будь-яких звуків. Та ж свідок ОСОБА_16 , яку впізнав ОСОБА_14 , як свою сусідку, на досудовому розслідуванні давала зовсім інші покази.

Крім того, звертає увагу, що під час судового слідства сторона захисту заявляла клопотання про визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 07.10.2013 року та висновку експерта № 155 дослідження ножа, вилученого під час проведення огляду місця події, оскільки вказана слідча дія була проведена із грубим порушенням ст.ст. 233, 234, 237 КПК України, а її результати не можуть бути використані як докази.

Повторний огляд місця події 07.10.2013 року проводився ще й без відома слідчого, в провадженні якого було кримінальне провадження.

Своїм рішенням суд створив судовий прецедент, а саме визнав законним проведення огляду житлового приміщення без дозволу суду та його власника (користувача) та без їх участі, що суперечить вимогам КПК України та порушує Конституційні права, як обвинуваченого так і його матері ОСОБА_20 .

Крім того, стороною захисту було звернуто увагу суду на те, що висновок експерта №03-01/507/7 від 02.10.2014 року, на підставі якого обвинуваченому ОСОБА_9 було змінено обвинувачення, складено в порушення вимог КПК України, а тому є незаконним і має бути визнаний недопустимим доказом.

Крім того, у вироку суду зазначено, що також предметом судового розгляду було питання щодо неправомірності дій органів досудового розслідування, яке було розглянуте судом з приводу чого 04.11.2015 року було постановлено ухвалу щодо виконання доручення перевірки на застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 недозволених методів слідства, що могло проявитися у психологічному тиску, незаконному утриманню обвинуваченого та позбавлення його права на захист.

На підтвердження того, що під час слідчого експерименту ОСОБА_9 дав неправдиві показання є висновок експерта №77 від 10.01.2014 року у відповідності до якого - можливість виникнення всіх виявлених у ОСОБА_21 тілесних ушкоджень за обставин, які вказав ОСОБА_9 в протоколі проведення слідчого експерименту від 10.01.2014 року - є малоймовірною.

Це підтверджує показання ОСОБА_14 дані ним в судовому засіданні про те, що визнавальні показання він дав під примусом і оговорив себе, а показати як дійсно наносились тілесні ушкодження ОСОБА_22 може тільки та особа, яка її наносила. Тому висновок експерта вступає в протиріччя з показаннями ОСОБА_14 на слідчому експерименті.

Крім того, з огляду на те, що проведення слідчого експерименту відбулось з порушенням права підозрюваного на захист, вказана слідча дія є недопустимим доказом, як і висновок експерта проведений на підставі вказаної слідчої дії.

Як пояснив суду обвинувачений ОСОБА_14 , 09.01.2014 року він був змушений під психологічним тиском працівників міліції відмовитись від захисника. Відмова від захисника була прийнята без участі захисника, без надання можливості конфіденційного спілкування, чим порушено вимоги ч.2 ст.54 КПК України.

Не враховані судом при постановлені вироку протиріччя у висновках судово-медичних експертиз.

У відповідності до висновку експерта №1657 від 27.12.2013 року встановлено тяжкість спричинених ОСОБА_22 тілесних ушкоджень

Таким чином закрита черепно-мозкова травма, спричинення якої ОСОБА_12 інкримінується обвинуваченому ОСОБА_14 не знайшла свого підтвердження в результаті судово-медичної експертизи. Що також було підтверджено в результаті допиту в судовому засіданні експерта ОСОБА_15 .

В цьому ж висновку експерта п.9.10.11 зазначено що «тілесні ушкодження у ОСОБА_12 не виключають можливості після їх отримання виконувати цілеспрямовані, активні дії на протязі нетривалого часу з подоланням певної незначної відстані, включаючи подолання декількох сходинкових маршів стандартного житлового будинку».

Зазначений висновок не суперечить показанням обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_21 в такому стані сам прийшов до його квартири і вже в квартирі впав і знепритомнів.

Вказане протиріччя у висновках судово-медичних експертиз судом усунуте не було.

Таким чином суд повністю відкинув та не прийняв до уваги доводи сторони захисту, докази невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні ікримінованого кримінального правопорушення.

Прокурор в своїй апеляції просить вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому злочині не визнав, як під час досудового розслідування так і в суді, надавав неправдиві покази і намагався уникнути відповідальності. Крім того, суд не врахував, що скоєний ОСОБА_9 злочин відноситься до категорії тяжких злочинів та проігнорував обтяжуючу покарання обставину, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши суддю доповідача, міркування прокурора, яка виступила в підтримку вимог апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, думку захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляції захисника ОСОБА_8 та просили її задовольнити, заперечували проти апеляції прокурора, потерпілу ОСОБА_10 , яка підтримала позицію прокурора та заперечувала проти апеляції захисника ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом першої інстанції.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України є вірною.

По справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його вина підтверджується наступними доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_10 , згідно яких, коли 06.10.2013 року вона прийшла з роботи, то до неї підійшов ОСОБА_23 і сказав, що ОСОБА_24 побитий у нього вдома, вона піднялася, викликали скору, спочатку він хотів залагодити свою вину та допомогти, але вподальшому не визнавав своєї провини і відмовився від відшкодування шкоди. В лікарні та і дома невиразною мовою дав зрозуміти, що побив його ОСОБА_25 , однак підтверджень цьому немає, так як про це вона лікарю не розповідала, та не встигла записати;

- показами ОСОБА_17 , згідно яких йому відомо, що його брат з ОСОБА_12 був у дружніх відносинах. У той день йому зателефонував обвинувачений та попросив викликати швидку допомогу на його адресу, пояснивши тим, що до нього зайшов сусід, якого побили. Коли він прийшов до квартири то впевнився, що його брат не тверезий, проте був у адекватному стані, на ногах тримався та допомагав.

- показами ОСОБА_26 , який пояснив, що потерпілий та потерпіла являються йому батьками. 06.10.2013 року він знаходився вдома, коли до них ввечері близько 9-10 години зайшов сусід та попросив прийти та забрати батька, який погано себе почуває та знаходиться у важкому стані. Коли вони спустились, то побачили батька на підлозі без свідомості з тілесними ушкодженнями, розмовляти він не міг. На обвинуваченому явних тілесних ушкоджень не помітив. Мати викликала швидку та вони спустили його у машину швидкої допомоги.

- показами ОСОБА_20 , яка пояснила, що обвинувачений є її сином. І всю інформацію про той день знає зі слів сина. Під час проведення слідчого експерименту була присутня, проте знаходилась у іншій кімнаті, не спостерігала за самим проведенням.

- показами ОСОБА_13 , який є знайомим потерпілої по роботі і в один із днів у жовтні місяці вона йому зателефонувала та розповіла, що її чоловіка було жорстоко побито та він знаходиться у третій лікарні, попросила його під`їхати та допомогти з організаційними питаннями (ліки, гроші та інше). Іншу іформацію про обставини події він знає з її слів. Потеріплій він допомагав автомобілем, часто підвозив її до лікарні, аптеки, де купували ліки.

- показами ОСОБА_16 , яка є свідком під прикриттям, що в жовтні 2013 року була в гостях за адресою АДРЕСА_3 , у суміжній сусідній квартирі було чути два чоловічі голоси, потім було чути звуки бійки, це було ніби як боксери стукають по груші, були тупі звуки ударів. Звуки почалися десь о 19 годині після 22 години все стихло.

- показами ОСОБА_27 , який є експертом і показав, що працює лікарем та судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи трупів. Проводив експертизи № 03-01/507/7 від 22.07.2014 року та №507 від 05.07.2014 року. У другій експертизі відсутня описова частина, що не заборонено нормами проведення для експертиз, та передбачено наказом №6. В основу даної експертизи покладено перший висновок із посиланням на встановлені факти. Було видано лікарське свідоцтво про смерть, згідно якого потерпілий помер внаслідок поліорганної недостатності, тобто коли відмовляють внутрішні органи.

- показами ОСОБА_15 , який є експертом і показав, що він за постановою слідчого Хандуся проводив 31.10.13 р. по медичним документам відносно ОСОБА_12 експертизу з приводу встановлення ступеня тяжкості нанесених тілесних ушкоджень. Свій висновок засвідчує у повному обсязі, записів, що потерпілий був контактним у медичній документації немає. Щодо пункту дослідження з приводу закритої черепно-мозкової травми, то він її в клінічному прояві виключає.

- показами ОСОБА_19 , який чув шум, ходили люди і пізніше зайшов слідчий.

- показами ОСОБА_28 , згідно яких 06.10.13 р. він перебував на посаді старшого слідчого Придніпровського РВ. Вечором того дня був на чергуванні, поїхав за викликом, приїхав до квартири де мешкав ОСОБА_9 . На момент приїзду, потерпілого не було. Проводив огляд місця події. На наступний день відомості по даному факту були внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування. При приїзді було встановлено, що потерпілий перебував у кімнаті квартири, де мешкав ОСОБА_9 на другому поверсі. На першому поверсі було виявлено дві невеликі плями бурого кольору, однак вони були явно застарілі, тому вони не вивчалися і не фіксувалися. Потерпіла також пояснила, що вони виникли задовго до подій. Більше крові у під`їзді виявлено не було. Щодо проведення слідчих дій із порушенням законодавства не давав вказівки проводити, 07.06.16 р. був вихідний, що відбувалося далі - не знає. Де перебував ОСОБА_9 він не знає. При проведенні о.м.п. було встановлено, що квартира була прибрана.

- показами ОСОБА_18 , який фактичних обставин події не знає. Із розмов із обвинуваченим знає, що той ОСОБА_12 не бив.

- копією карти виїзду швидкої медичної допомоги за №71485.

- копією медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_12 , із зазначенням діагнозів, консультацій спеціалістів та призначеного лікування.

- випискою із амбулаторної карти №1989, що підтверджує, що ОСОБА_9 07.10.2013 року о 02 год. 15 хв. перебував в стані алкогольного сп`яніння.

- протоколом 4390 від 30.12.2013 року про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж із ДВД диском.

- висновком експерта №77 від 13 січня 2014 року, відповідно до якого можливість виникнення всіх тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_12 за обставин, на які вказав ОСОБА_9 в протоколі проведення слідчого експерименту від 10.01.2014 року є малоймовірною;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.01.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_9 показав розвиток подій 6.10.2013 року.

- відеозаписом відтворення слідчого експерименту за участі обвинуваченого, де добровільно показує розвиток зазначених подій.

- висновками експерта №155 від 19 листопада 2013 року, №284 від 19 листопада 2013 року, №285 від 19 листопада 2013 року.

- висновком експерта №1657 від 27.12.2013 року, щодо наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_12

- протоколом огляду місця події від 07.10.2013 року, під час якого було виявлено та вилучено предмети два ножі, кувшин з уламками скла та шахматною фігурою в ньому, змиви із речовини бурого кольору на шафі.

- протоколом огляду місця події від 06.10.2013 року, а саме приміщення квартири АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено та вилучено предмети светр сірого кольору з плямами червоного кольору, туалетний папір із залишками плям червоного кольору, була описана обстановка квартири.

- рапортом працівника міліції від 06.10.2013 року.

- копією актового запису про смерть потерпілого ОСОБА_12 №1724 від 10.07.2014 року та витягом із державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть.

- письмовими матеріали, наданими потерпілою для підтвердження спричиненої їй моральної шкоди.

- відеозаписом догляду потерпілої ОСОБА_10

- копією лікарського свідоцтва про смерть.

- висновком експерта за №03-01/507/7 від 02.10.2014 року за фактом смерті ОСОБА_12 .

- висновком експерта за №507 від 08.07.2014 року по судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 , 1957 р.н.

Вказані докази були належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції у відповідності до положень ст. 94 КПК України, та у їх сукупності підтверджують наявність вини у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за обставин наведених у вироку суду.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд також повинен враховувати, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Відповідно до ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, або вчинене групою осіб, а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, чи з мотивів расової, національної або релігійної нетерпимості, або вчинене на замовлення, або таке, що спричинило смерть потерпілого карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивну характеристику, має постійне місце проживання, за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, та наявності обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обґрунтовано призначив останньому наближене до мінімального покарання, передбачене санкцією частини другої даної статті, у виді семи років 6 місяців позбавлення волі, - яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора, які зводяться до призначення більш суворого покарання не заслуговують на увагу, оскільки були належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції, інших підстав для погіршення становища обвинуваченого під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає та прокурором не наведено.

Не заслуговують на увагу доводи апеляції захисника, що у вироку відсутнє формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

У вироку відповідно до вимог ст. 374 КПК України чітко сформульоване обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України, визнане судом першої інстанції доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а саме: « ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що 06 жовтня 2013 року в період часу з 15.00 год. до 21.50 год., точної дати встановити не вдалося, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник раптово на грунті особистих неприязних відносин, після спільного вживання алкогольних напоїв, умисно побив ОСОБА_12 , 1957 р.н., в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломами 5, 6, 7, 8 ребер справа з виникненням в подальшому гемопневмотораксу (виходом крові та повітря в плевральну порожнину), забою правої легені з розвитком в подальшому післятравматичної пневмонії, які, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1657 від 27 грудня 2013 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя; забою лівої нирки, колото-різаної рани передньо-бокової поверхні шиї зліва, забій з крововиливом лобу зліва та лівої навколо очної ділянки, які, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1657 від 27 грудня 2013 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку експерта № 03-01/507/7 від 02.10.2014 причиною смерті ОСОБА_12 є черепно-мозкова травма у вигляді забою голови мозку: закрита травма грудної клітки у вигляді численних переломів ребер зправа, забою та розриву правої легені, що призвело до зупинки дихання, серцебиття, припинення функцій центральної нервової системи.

Отримана черепно-мозкова травма, перелом ребер та розрив правої легені перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті».

Безпідставними є твердження захисника в апеляції, що суд критично віднісся до показів свідків сторони захисту ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , проявивши свою упередженість при розгляді справи, оскільки покази даних свідків були оцінені у сукупності з іншими доказами. До того ж, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 є родичами обвинуваченого, не були безпосередніми очевидцями подій, а надавали пояснення з приводу обставин, які відбувались після злочину.

Стосовно доводів апеляції, що суд безпідставно відкинув покази свідка ОСОБА_19 , то необхідно звернути увагу на те, що покази даного свідка, які він надав в суді першої інстанції, а саме, що він із 19:00 ніякого шуму не чув із сусідньої квартири, де проживає ОСОБА_9 . Із кухні нічого не чув, точніше не чув ніяких звуків, суперечать іншим показам свідків у справі, зокрема, і показам свідка, допитаного під прикриттям ( ОСОБА_16 ), а тому суд, оцінивши їх з точки зору достовірності, не поклав в основу рішення.

Доводи апелянта щодо визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 07.10.2013 року та висновку експерта № 155 дослідження ножа, вилученого в ході огляду місця події, незаконності та недопустимості висновку експерта №03-01/507/7 від 02.10.2014 року, були предметом дослідження суду першої інстанції та на них у вироку суд надав чіткі відповіді.

Так, суд прийшов до висновку, що протокол огляду місця події від 07.10.2013 року та висновок експерта № 155 дослідження ножа, вилученого в ході огляду місця події можна вважати допустимими доказами, оскільки, вказана слідча дія була проведена з дозволу та у присутності брата обвинуваченого ОСОБА_17 , який безпосередньо розписався в протоколі.

Стосовно висновку експерта №03-01/507/7 від 02.10.2014 року суд при вирішенні даного питання взяв до уваги пояснення самого експерта ОСОБА_27 , що експертизи від 08.07.2014 року та від 02.10.2014 року були проведені одним експертом, відносно однієї людини тільки в першому варіанті на дослідження виносився труп ОСОБА_12 , а в другому проводилася експертиза за фактом смерті ОСОБА_12 , тобто дослідження трупа було першочергово проведено і висновки, отримані в результаті проведення експертизи трупа, є відповідями на поставлені перед експертом питаннями за ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.07.2014 року і експерт на підставі наявних висновків зробив підсумок про причини смерті ОСОБА_12 . Експерт попереджений про відповідальність, керуючись відповідними положеннями та правилами склав відповідні підсумки. Тому, твердження захисника про незаконність та недопустимість висновку експерта №03-01/507/7 від 02.10.2014 року є безпідставними.

З приводу твердження апелянта, що суд при постановленні вироку не усунув протиріччя у висновках судово-медичних експертиз, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Висновок експерта №1657 від 27.12.2013 року, який було проведено експертом ОСОБА_15 було проведено за життя ОСОБА_12 для встановлення тяжкості тілесних ушкоджень. Висновок експерта, що діагноз закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку не підтверджено клінічною картиною та інструментальними методами дослідження, спростовується висновком експертизи трупа №507 від 08.07.2014 року, який було зроблено на підставі внутрішього дослідження трупа, тобто по факту розтину та виявлених застарілих ушкоджень, в тому числі і ушкодження головного мозку, які відповідно до твердження експерта по давності відповідають матеріалам кримінального провадження, тобто події 06.10.2013 року. Враховуючи наведене та фактичність встановлення експертизою даних ушкоджень, які відрізняються від клінічно встановлених, колегія суддів вважає, що суд вірно надав перевагу даному висновку щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 у вигляді сполученої травми голови та що це також є причиною смерті останнього.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника з приводу неправомірності дій органів досудового розслідування. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дане питання було розглянуте судом з приводу чого 04.11.2015 року було постановлено ухвалу щодо виконання доручення перевірки на застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 недозволених методів слідства, що могло проявитися у психологічному тиску, незаконному утриманню обвинуваченого та позбавлення його права на захист. Підтвердження даних обставин у судовому засіданні, станом на момент зясування обставин та перевірки їх доказами, не було встановлено. При апеляційному розгляді ні обвинувачений, ні його захисники з заявами про незаконність дій органів досудового розслідування не зверталися.

Безпідставними є зауваження захисника в апеляції, що показання, які ОСОБА_9 надавав при слідчому експерименті свідчать про його невинуватість у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , оскільки згідно висновку експерта №77 від 10.01.2014 року у відповідності до якого - можливість виникнення всіх виявлених у Кіфіна тілесних ушкоджень за обставин, які вказав ОСОБА_9 в протоколі проведення слідчого експерименту від 10.01.2014 року - є малоймовірною, колегія суддів, з врахуванням всіх зібраних та досліджених доказів, оцінюючи їх у сукупності, вважає, що таким чином обвинувачений навпаки намагався ввести в оману органи досудового розслідування з приводу своєї непричетності до скоєння кримінального правопорушення.

Крім того, як вірно визначив суд першої інстанції, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому злочині спростовується дослідженими доказами у кримінальному провадженні і є не що інше, як обраний спосіб захисту від обвинувачення з метою ухилитися від відповідальності та уникнути покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним і обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України та ч.5 ст.72 КК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_9 термін його попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, за період з 31.12.2013 року по 21.01.2014 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_11 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України залишити без задоволення, а вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 серпня 2016 року без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 31.12.2013 року по 21.01.2014 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :