Справа № 314/3372/16-к
Провадження № 1-в/314/2275/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що він хворіє на туберкульоз, режим утримання не порушує, зробив для себе належні висновки, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 18 березня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 25 липня 2012 року по 12 квітня 2013 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, в установах виконання покарань знаходиться з 25 липня 2012 року. За час утримання у Запорізькому слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області характеризувався наступним чино: вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 06 травня 2013 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: заохочень та стягнень не має. На виробництві установи не працевлаштований. Згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, без оплати праці до роботи з благоустрою місць позбавлення волі та поліпшення житлово-побутових умов засуджених не залучався. Участі у роботі самодіяльних організацій не бере. Відповідно до ст. 123 КВК України, приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», «Духовне відродження» та «Правова просвіта». Спостережною комісією установи розглядалось питання щодо доцільності застосування до засудженого ОСОБА_4 пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, протоколом № 7 від 05 квітня 2016 року засудженому було відмовлено в застосуванні пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення, як такому що не довів своє виправлення. Враховуючи викладене адміністрація колонії вважає, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 за весь час відбування покарання заохочень та стягнень не мав, на виробництві установи працевлаштований не був, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого, представника адміністрації колонії, думку прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що засуджений ОСОБА_4 в установах виконання покарань знаходиться з 25 липня 2012 року. За час утримання у Запорізькому слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області характеризувався наступним чино: вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 06 травня 2013 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: заохочень та стягнень не має. Засуджений ОСОБА_4 є працездатним, однак за весь час відбування покарання на виробництві установи не працевлаштований не був, до робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Крім того, при вирішенні клопотання суд приймає до уваги ті факти, що засуджений ОСОБА_4 не приймав участі у роботі самодіяльних організацій, які провадяться в установі, та, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів.

Формально ОСОБА_4 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, однак поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, а скоріше навпаки, пасивною, про що свідчить відсутність заохочень у останнього.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_4 довів своє виправлення та перевиховання.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 травня 2016 року у строк основного покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2013 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 25 липня 2012 року до 12 квітня 2013 року. На думку суду, відбута засудженим ОСОБА_4 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені у судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

14.06.2016
14.06.2016

22.06.2016