Провадження №1-кп/748/131/16
Єдиний унікальний № 748/1031/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2016 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження № 0000027 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ічня Чернігівської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, із середньою спеціальної освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 407 КК України,-

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до Законів України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" солдата ОСОБА_3 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 55 від 20.03.2014 року призначено на посаду стрільця-зенітника 1 зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

В свою чергу, військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період старший солдат ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 26 грудня 2014 року, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 11, 16, 127, 128,130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), діючи з прямим умислом, направленим на залишення військової частини та місця служби, з особистих мотивів, незаконно припинив виконувати свій конституційний обовязок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , повернувшись до виконання обов`язків військової служби 05.01.2015 року.

У період з 26.12.2014 року по 04.01.2015 року ОСОБА_3 перебував за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не виконуючи обов`язків військової служби.

В подальшому, 20 січня 2015 року, ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п.4 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 11, 16, 127, 128,130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), діючи з прямим умислом, направленим на залишення військової частини та місця служби, з особистих мотивів, повторно протягом року, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , в яку повернувся 11.02.2015 року.

В період з 20.01.2015 року по 29.01.2015 року ОСОБА_3 перебував за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не виконуючи обов`язків військової служби.

З 30.01.2015 року по 08.02.2015 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні КЗ «Конотопська ЦРЛ ім. академіка М. Давидова».

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, пояснивши, що самовільно залишав військову частину в зв`язку з сімейними обставинами. У вчиненому щиро розкаявся.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 військової частини тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне визнати щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані, що характеризують його особу, незадовільну характеристику за місцем служби, те, що є учасником бойових дій, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність даних про притягнення до адміністративної відповідальності, а також стан його здоров`я, майновий стан, обставини вчиненого ним злочину, і вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у межах санкції ч. 2 ст. 407 Кримінального кодексу України з урахуванням положень ст. 53 Загальної частини Кримінального кодексу України наближеної до мінімальної у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов та процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.407 КК України, і призначити йому за даний злочин покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 ( п`ятсот десять) грн.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1