Справа № 367/4126/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/160/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 51 22.03.2016

УХВАЛА
іменем України
22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000035 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повернуто прокурору,-

В С Т А Н О В И Л А:
До Ірпінського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000035 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 14.01.2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, повернуто прокурору. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим що, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення кожному з обвинувачених, а тільки виклад фактичних обставин та правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Окрім цього, до обвинувального акту додано належним чином не оформлений реєстр матеріалів досудового розслідування.

На вказану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000035 від 14.01.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, ухвалу незаконною, необґрунтованою та не вмотивованою у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що слідчий зазначив в обвинувальному акті місце вчинення злочинної діяльності, спосіб, корисливий мотив та вину у формі умислу. Окрім цього, після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті викладено формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинувачених, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини» № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п.З ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, зокрема, обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченим, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь - якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000035 відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повернуто прокурору для усунення недоліків, є законною, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000035 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повернуто прокурору для усунення недоліків, - без змін.

Головуючий:

Судді: