Справа № 676/2268/16-к
Провадження № 1-кс/676/459/16
УХВАЛА
12 травня 2016 року м. Кам`янець-Подільський

Слідчий суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , слідчого СВ Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , при секретарі судового засідання ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про арешт майна, -

встановив:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим з прокурором про арешт майна. В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_5 15 квітня 2016 року о 16-й год. в АДРЕСА_1 , спричинив вилами тілесні ушкодження ОСОБА_7 15 квітня 2016 року кримінальне правопорушення було зареєстроване в ЄРДР за № 0000292 за ч.1ст.125 КК України. 30 квітня 2016 року у потерпілої було вилучено вила, якими здійснювалося нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Слідчий вважає, що вилучені вила, мають важливе значення для проведення досудового розслідування, являються знаряддям вчинення злочину, тому на них слід накласти арешт .

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, орієнтували суд арештувати вила, які є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Адвокат ОСОБА_8 заперечив щодо накладення арешту на вила, вважав, що у слідчого немає підстав для арешту вил, оскільки він не долучив документи, які б підтверджували право власності на вила, а власник майна не має статусу підозрюваного.

Власник майна ОСОБА_5 не заперечив, щоб слідчий зберігав майно у камері схову.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, додані матеріали та матеріали кримінального провадження вважає, що у задоволенні клопотання про арешт слід відмовити з наступних правових підстав.

Згідно ч.1ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Згідно ч.2ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З матеріалів кримінального провадження і в суді встановлено, що ОСОБА_5 зовсім не заперечував і не заперечує щодо вилучення у нього вил та збереження їх у кімнат речових доказів. Зі змісту ст.170 КПК України вбачається, що арешт майна це тимчасове примусове позбавлення можливості відчужити певне майно, розпоряджатися чи користуватися ним. Арешт є заходом забезпечення кримінального провадження (п.7 ч.2 ст.131 КПК України). Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються, якщо слідчий, або прокурор, з поміж іншого, доведуть, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення; 2) потереби слідства виправдовують ступінь втручання у права і свободи особи; 3) може бути виконано завдання для виконання якого слідчий звертається із клопотанням (ч.3ст.132 КПК України). Тобто, арешт майна, передбачає певний ступінь втручання у права і свободи власника чи володільця майна через встановлення певних обмежень у користуванні, володінні чи розпорядженні майном всупереч волі власника.

Цих вимог слідчий і прокурор не врахували.

У випадку, коли власник майна добровільно надає згоду на вилучення, особисто видає таке майно, підстав вважати, що право власності порушено чи обмежено немає. Для оформлення такого вилучення дозволу слідчого судді не потрібно, адже власник майна з власної волі добровільно передає своє майно, тобто, розпорядився ним на свій розсуд і не заперечує, а навпаки, бажає щоб слідчі органи утримували це майно для успішного розслідування злочину. За таких обставин необґрунтованими є цілі і завдання такого арешту, оскільки власник не ставить питання про повернення майна. Викладене свідчить про те, що слідчий не довів загальних обставин застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачених ч.3 ст.132 КПК України та не обґрунтував необхідності арешту майна. Прокурор у засіданні також не обґрунтував, підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити такий примусовий захід забезпечення як арешт. Очевидно, що необхідності в арешті немає, адже власник майна добровільно передав слідчим органам знаряддя злочину і не клопоче про його повернення.

Відповідно до приписів ч.1ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи викладене вище, у задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, -

постановив :
Відмовити слідчому СВ Кам`янець-Подiльського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про арешт вил.

Копію ухвали направити слідчому, прокурору та володільцю майна не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя
Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1