11-кп/775/407/2016(м)
263/946/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001200 від 22 грудня 2015 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя, українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, пенсіонера, працюючого провідним інженером цивільного захисту ПАТ «Азовелектросталь» зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави у рахунок відшкодування судових витрат 1227,60 грн., на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 374, 96 грн. та моральної шкоди - 15000 грн.,

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 22 грудня 2015 року, приблизно о 16.15 год., під час керування на підставі реєстраційного документу технічно справним автомобілем «3A3-DAEWOO ТІ3110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював на ньому рух по проїжджій частині вул. Артема з боку вул. 7 проїзд у напрямку вул. Октябрьської в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області.

При наближені до перехрестя вул. Артема та вул. Кальміуської, де розташовано нерегульований пішохідний перехід, після засліплення, викликаного світлом фар зустрічного транспортного засобу, водій ОСОБА_9 , діючи необережно, в порушення вимог п. 19.3 «Правил дорожнього руху України», де сказано: 19.3. «У разі погіршення видимості у напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічній: транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а у разі засліплення - увімкнути аварійну світлову сигналізацію і, не змінюючи смуги руху, зупинитися. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення», проявляючи злочинну недбалість, не враховуючи дорожню обстановку, небезпечно керуючи транспортним засобом, при наближені до пішохідного переходу, не зупинив свій транспортний засіб та при наявності негативних наслідків засліплення, продовживши його рух, скоїв передньою правою частиною кузову автомобіля наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину вул. Артема по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо відносно руху водія ОСОБА_10 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були спричиненні тілесні ушкодження: розтягування зв`язкового апарату шийного відділу хребта, закритий перелом сідничної та лонної кісток таза справа зі зміщенням, які відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, які вимагають для свого лікування строк понад двадцяти одного дня.

Не погодившись із судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 і представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 надали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні дані скоєного злочину, доведеність вини, кваліфікацію дій, в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції в частині стягнення з нього суми моральної шкоди, знизивши її до 5000 грн.

В обґрунтування доводів вказав, що суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не урахував вимоги розумності та співрозмірності. Зазначив, що після скоєння ним кримінального правопорушення надав потерпілій першу медичну допомогу, викликав швидку медичну допомогу, відвідував її у лікарні та привозив останній ліки та продукти. Не заперечував відносно виплати моральної шкоди на користь потерпілої, однак у межах 5000 грн., оскільки він є особою похилого віку і отримує невелику пенсію.

Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності винності обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 суми моральної шкоди, призначивши додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом та стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої 50000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування доводів вказує, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, не в достатній мірі прийняв до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його суспільну небезпеку, дані, які характеризують особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, небажання відшкодувати завданні збитки. Враховуючи злочинну необачність обвинуваченого та можливість повторення злочину, вважає за необхідне позбавити його права керування транспортними засобами на тривалий термін. Зазначив, що посилання суду на те, що обвинувачений є особою похилого віку, отримує пенсію, хоча й працює, проте заробітна плата не сплачується більш ніж півроку, не зменшує моральних страждань потерпілої, які вона пережила та продовжує переживати і тому стягнута судом сума моральної шкоди є замалою.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , просила вирок суду в частині призначеного покарання та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 суми моральної шкоди змінити, призначивши додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом та стягнути з обвинуваченого на її користь 50000 грн. моральної шкоди;

обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги потерплої ОСОБА_7 та підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив вирок суду щодо нього скасувати в частині стягнення з нього суми моральної шкоди, знизивши її до 5000 гривень;

думку прокурора, який відстоював законність та обґрунтованість судового рішення, просив апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без змін;

перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Сторонами та іншими учасниками кримінального провадження не оспорюються обставини скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, кваліфікація дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим суд апеляційній інстанції не переглядає судове рішення суду першої інстанції в цій частині на підставі ст.404 КПК України.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження за обставин, викладених у вироку, підтверджена сукупністю доказів, які були досліджені судом і яким суд дав відповідну оцінку у вироку, його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу.

При призначенні виду та розміру покарання суд відповідно до ст.ст.65-67 КК України врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Судом першої інстанції визнано, що ОСОБА_6 скоїв злочин, який відноситься до категорії злочинів невеликого ступеня тяжкості, раніше не судимий, працює, за місцем роботи характеризується виключно позитивно.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, суд врахував, що він розкаюється у вчиненні злочину, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. Відповідно до вимог ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Аналізуючи всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд прийшов до обґрунтованого переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде достатнім призначення покарання в межах санкції обвинувачення у виді штрафу.

Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходив з того, що вчинення злочину не було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом, те, що він має тривалий водійський стаж, у ОСОБА_6 наявна життєва потреба у користуванні транспортним засобом у побуті, оскільки пов`язана наданням допомоги його дружні щодо доставки її до лікувальних та профілактичних закладів, яка є особою похилого віку, а також засобом здійснення догляду за його неповнолітньої онукою, у зв`язку з чим прийшов до обґрунтованого висновку про недоцільність призначення обвинуваченому вказаного додаткового покарання, з чим не може не погодитися колегія суддів.

Розмір та вид покарання, призначене ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, та, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну вироку в частині стягнення з нього суми моральної шкоди та зменшенню суми до 5000 гривень та доводів потерпілої ОСОБА_7 , зазначені в апеляції стосовно того, що суд невиправдано зменшив розмір стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди, є безпідставними.

За ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій особі суд першої інстанції врахував, що за ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд визнав доведеним, що потерпілій ОСОБА_7 була завдана моральної шкоди, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких ОСОБА_7 зазнала внаслідок ушкодження її здоров`я через ДТП від 22 грудня 2015 року, спричиненого через протиправні дії ОСОБА_11 , та прийшов до правильного висновку про обґрунтованість вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілої суд першої інстанції належним чином врахував тривалість лікування та позбавлення можливості потерпілої навчатися, порушення її нормальних життєвих зв`язків, та відновлення її працездатності, больові відчуття якої від отриманих ушкоджень досі тривають; а також врахував матеріальний стан обвинуваченого, оскільки останній є особою похилого віку, отримує пенсію, хоча й працює, проте заробітна плата на сплачується більш ніж півроку та прийшов до виваженого висновку, що сума шкоди підлягає стягненню з обвинуваченого у розмірі 15 000 гривень, що відповідає обсягу того фізичному болю та душевних страждань, які були перенесені потерпілою ОСОБА_7 внаслідок спричинення їй діями ОСОБА_6 шкоди.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд урахував вимоги розумності та співрозмірності, при таких обставинах колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог ні представника потерпілої, ні обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3-х місяців.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3