Справа №490/815/16-к 06.04.2016
Провадження №11-кп/784/265/16 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.1 ст.140 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000528 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 та спільною апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2016 року, якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

- звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_10 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

представник потерпілих ОСОБА_11 ,

обвинувачений ОСОБА_9 ,

захисник ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційних скаргах просять ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2016 року скасувати, призначити судовий розгляд у суді першої інстанції на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою суду, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, звільнено у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000528 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишено без розгляду.

Узагальнені доводи апелянтів.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , висловлюючи аналогічні вимоги, вважають ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначають, що судом не перевірено наявність доказів на підтвердження факту вчинення особами, що звільняються від кримінальної відповідальності, кримінального правопорушення та правової кваліфікації із зазначенням статті закону про кримінальну відповідальність, даних на підтвердження правильності встановлення завданої кримінальним правопорушенням розміру шкоди та даних про добровільне відшкодування завданих матеріальних збитків і моральної шкоди.
Крім того, апелянти вважають, що судом не зазначено, якими даними підтверджено факт вчинення особами, що звільняються від кримінальної відповідальності, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. На їх думку, зазначене призвело до помилкової кваліфікації протиправних дій обвинувачених.
Вважають, що дії обвинувачених, які виразилися у залишенні потерпілої у небезпеці, що спричинило смерть особи, слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 135 КК України. Однак, як зазначають апелянти, судом не досліджувалися докази, а тому судом помилково кваліфіковано дії винних осіб за ч. 1 ст. 140 КК України.
Також посилаються на те, що в ухвалі суду не зазначено, на підставі яких даних суд вважає, що сплинули строки давності, відсутні посилання на ст. 74 КК України.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що органами досудового розслідування, дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.140 КК України, як неналежне виконання професійних обов`язків лікарем внаслідок несумлінного та недбалого ставлення до них, що призвело до тяжких наслідків.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_9 , вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
29 грудня 2008 року до 2-го акушерського пологового відділення пологового будинку №1 м. Миколаєва надійшла породілля ОСОБА_13 , яка 26 грудня 2008 року природним шляхом народила живу доношену дитину. В анамнезі породілля мала оперовану вроджену ваду серця - відкрита артеріальна протока та дефект міжпередсердної перетинки. Ступінь ризику виникнення перинатальної та материнської патології ОСОБА_13 був встановлений вкрай високий. ОСОБА_13 при надходженні до відділення виказувала скарги на задуху, прискорене серцебиття, у породіллі мав місце акроціаноз, тобто мали місце ознаки наростаючої серцевої недостатності.
ОСОБА_9 , здійснюючи керівництво пологовим будинком №1, не забезпечив взаємодію з медичними закладами вищої акредитації для забезпечення повноцінної медичної допомоги останній, у порушення п.3.6 Наказу №620 МОЗ України, не проконтролював роботу медичного персоналу та не організував і не надав повноцінну спеціалізовану допомогу жінці, яка може бути реалізована за умови плідної співпраці акушерсько гінекологічних закладів з іншими профільними службами.
Враховуючи показники здоров`я та з огляду на хворобу в анамнезі стан ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , як головний лікар не проконтролював роботу медичного персоналу та не організував, не надав повноцінну спеціалізовану допомогу ОСОБА_13 , яка того потребував її стан. Лікування породіллі з екстрагенітальною патологією продовжили в пологовому будинку №1 м. Миколаєва - медичному закладі 2 (другого) рівня.

30 та 31 грудня 2008 року, не зважаючи на погіршення стану ОСОБА_13 , лікар кардіолог упродовж 5 днів для консультації, встановлення стану хворої, питання щодо лікування, не викликався. Питання щодо госпіталізації до спеціалізованого відділення не вирішувалося, корекція лікування з моменту пологів, незважаючи на стан породіллі, не проводилася, про що ОСОБА_9 був обізнаний під час звітів медичного персоналу.

31 грудня 2008 року о 12 годині 50 хвилин, стан ОСОБА_13 значно погіршився, відмічено посилення задухи та відчуття тяжкості в правому підребер`ї, тобто стан продовжував погіршуватись. Однак, лікар-кардіолог для консультації, встановлення стану хворої, питання щодо лікування не викликався, питання щодо госпіталізації до спеціалізованого відділення не вирішувалося. Лише о 13:00 годині була викликана бригада швидкої медичної допомоги для зняття електрокардіограми (ЕКГ) та викликано для консультації кардіолога. Прийняття такого рішення було запізнілим та несвоєчасним.
О 13 годині 30 хвилин того ж дня, ОСОБА_13 зроблено ЕКГ, відмічалося збільшення ознак перевантаження правого шлуночка серця. Однак, незалежно від погіршення стану, хворій продовжується лікування згідно листка призначень, корекція не застосовувалась. Питання щодо госпіталізації не вирішувалось. ОСОБА_9 лікарняну раду не організував та не провів, незважаючи на тяжкий стан хворої, не проконтролював роботу підпорядкованого йому персоналу, не розробив заходів щодо надання повноцінної допомоги породіллі.
Лише о 15 годині 20 хвилин 31 грудня 2008 року, ОСОБА_13 , була оглянута кардіологом. Відмічено прогресування погіршення стану хворої та рекомендовано лікування та нагляд в палаті інтенсивної терапії у відділенні кардіології міської лікарні №1. О 16 годині 30 хвилин, стан ОСОБА_13 погіршився та потребував нагляду і лікування в реанімаційному відділенні. Стан відмічено як тяжкий. За висновком огляду кардіолога, хвору, у присутності головного лікаря ОСОБА_9 , відправлено та госпіталізовано до кардіологічного відділення міської лікарні №1.
Того ж дня, о 17 годині 05 хвилин, на непристосованому для госпіталізації легковому автомобілі, без медичного супроводу, ОСОБА_13 , доставлено та госпіталізовано до відділення реанімації Миколаївської міської лікарні №1.

Стан ОСОБА_13 при надходженні до реанімації був вкрай тяжкий, реанімаційні заходи позитивного ефекту не дали, та о 17 годині 35 хвилин зафіксовано біологічну смерть ОСОБА_13 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; потерпілу ОСОБА_7 та представника потерпілих ОСОБА_11 , які просили задовольнити апеляційні скарги та ухвалу суду скасувати; обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_12 та думку прокурора ОСОБА_10 , які вважали, що апеляційні скарги потерпілих не підлягають задоволенню, а ухвала скасуванню, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд прийшов до наступного.

Згідно вимогам п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії злочинів невеликої тяжкості.
З моменту вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, тобто з 31 грудня 2008 року, минуло три роки. Отже, на момент судового розгляду, минули строки давності притягнення обвинуваченої особи до кримінальної відповідальності.
У підготовчому судовому засіданні захисник та обвинувачений заявили клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та про закриття кримінального провадження.
Прокурор вважав клопотання таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримавшись зазначених вище вимог закону, обґрунтовано розглянув клопотання обвинуваченого та його захисника, і прийняв законне та обґрунтоване рішення про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
За такого, доводи апелянтів про те, що рішення судом першої інстанції є не належним чином мотивоване, не заслуговують на увагу.
В апеляційних скаргах потерпілі висловили думку про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_9 міститься склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 135 КК України, але таке обвинувачення органом досудового слідства не висунуто, і підозра у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не повідомлялась.
В рішенні суду викладена суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 , та правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 140 КК України, відповідно до обвинувального акта, тобто в межах висунутого обвинувачення.
Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи апелянтів про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
На підставі вище викладеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому апеляційні скарги потерпілих не підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 та спільну апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2016 року, якою ОСОБА_9 , на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 0000528 відносно нього закрито, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4