Номер провадження: 11-кп/785/118/16
Номер справи місцевого суду: 500/1959/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області апеляційні скарги прокурора Болградського району Одеської області ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 червня 2015 року, по кримінальному провадженню, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області, молдаванин, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вважається не судимим в силу ст.89 КК України,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженець с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області, молдаванин, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 червня 2015 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України та йому призначеного покарання: за ч.4 ст.187 КК України у виді 9-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна, за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_9 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього майна.

Запобіжний захід тримання під вартою, обчислюється з моменту затримання 14 липня 2011 року.

Тим же вироком ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 2-ох років 7-ми місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк покарання зараховано попереднє ув`язнення строком у 2 роки 7 місяців. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання скасований.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_12 . В рахунок відшкодування шкоди стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 58950 грн.

Вирішено питання стосовно судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними та засуджені за вчинення злочинів при наступних обставинах.

05 березня 2011 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення майна сім`ї ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , на автомобілі-таксі марки ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_14 , якому про свої злочинні наміри не повідомили, з м. Ізмаїла Одеської області прибули на АДРЕСА_3 , після чого через пустир підійшли до будинку по АДРЕСА_3 , в якому проживає сім`я ОСОБА_13 .

Діючи відповідно за розподіленими ними раніше ролями при вчиненні злочину, ОСОБА_9 і особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, через незачинену хвіртку проникли у двір домоволодіння, а потім через незачинені вхідні двері проникли в будинок з метою викрадання майна, а ОСОБА_10 залишився на вулиці неподалік з метою спостереження за оточуючою обстановкою та попередження зазначених осіб про небезпеку.

Проникнувши в зазначений будинок, ОСОБА_9 і особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, побачивши в одній з житлових кімнат на ліжку ОСОБА_15 , про знаходження якої до того не знали, вийшовши за межі умислу, спрямованого на таємне викрадення майна, обговореного раніше з перебуваючим на вулиці ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклого наміру, який переріс у розбійний напад, з метою позбавити ОСОБА_15 можливості чинити опір та викликати допомогу, виявленими на місці події фрагментами тканини навмисно зв`язали їй руки і ноги, після чого завдали множинні удари кулаками по різних частинах тіла. Погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, приклавши їй до підборіддя виявлений на місці події ніж, стали вимагати видачі грошових коштів та інших матеріальних цінностей. В результаті зазначених дій ОСОБА_15 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Продовжуючи здійснювати свої злочинні наміри, ОСОБА_9 та особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, вийшовши за межі умислу, раніше обумовленого з перебуваючим на вулиці ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклого умислу, спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_15 , передбачаючи можливість настання її смерті, усвідомлюючи, що потерпіла через похилий вік та безпорадний стан, до якого її привели зазначені особи в результаті зв`язання верхніх та нижніх кінцівок, самостійно звільнити себе та уникнути таким чином смерті не зможе, просунули їй в ротову порожнину на глибину аж до гортаневої глотки фрагмент матерії - кляп, перекривши їй дихальні шляхи, а саме отвір рота і носа, позбавивши її можливості дихати, залишили її в такому стані, що викликало смерть ОСОБА_15 , яка наступила від механічної асфіксії в результаті закриття отворів рота та носа.

Продовжуючи здійснення свого злочинного умислу, ОСОБА_9 та особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, позбавивши потерпілу можливості чинити опір і викликати допомогу, викрали майно на загальну суму 75 200 грн., після чого з місця події зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

На вирок суду прокурором прокуратури Болградського району Одеської області ОСОБА_16 та захисником обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 подані апеляційні скарги.

Прокурор у своїй скарзі не оскаржуючи ступінь доведеності вини обвинувачених та кваліфікацію їх дій, вважає, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. На підтвердження своїх доводів прокурор зазначає, що у вироку не вірно перелічені ювелірні вироби, які були викрадені внаслідок вчинення злочину, оскільки зазначено, що викрадені вироби не золоті, а з металу жовтого кольору, без зазначення проби золотих виробів. Також прокурор наголошує, що судом безпідставно не враховано в якості обставини обтяжуючої покарання ОСОБА_10 тяжкі наслідки, завдані злочином. Натомість зазначена обтяжуюча обставина була необґрунтовано врахована при призначенні покарання ОСОБА_17 , оскільки вказані наслідки (тяжкі наслідки, завдані злочином, які виразились у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень та смерті потерпілої ОСОБА_15 ) є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, який інкримінується ОСОБА_17 .

На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції, та ухвалити новий вирок, яким:

1)Визнати винним ОСОБА_10 у вчиненні злочину за ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання з застосуванням положень ст.69 КК України у виді 2-ох років 7 місяців позбавлення волі;

2)Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України та призначити покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна. Остаточне покарання із застосуванням ст.70 КК України визначити у виді 14-ти років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_7 діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України на ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання в межах санкції даної статті. Захисник ОСОБА_7 вважає, що викладені у вироку суду висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та під час розгляду кримінального провадження була допущена неповнота судового розгляду, яка полягає в тому, що судом першої інстанції: не з`ясовані обставини, що характеризують об`єктивну сторону злочину, не встановлена роль кожного обвинуваченого у вчиненні кожного епізоду злочину, не вжито заходів щодо перевірки показань заінтересованих учасників судового провадження, які покладені в основу прийнятого судового рішення, не з`ясовано причин істотних протиріч у зібраних доказах, висновки суду побудовані на припущеннях.

Захисник наголошує, що висновки суду викладені у вироку щодо винуватості ОСОБА_9 в інкримінованих йому злочинах не підтверджені достатніми та належними доказами в їх сукупності під час судового розгляду, та їм не буда надана об`єктивна правова оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить залишити її без задоволення, оскільки вважає, що вирок суду відносно нього є законним ї обґрунтованим, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокуратури та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та залишили на розсуд суду доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження та задовольнивши клопотання захисника ОСОБА_7 про дадаткове дослідження доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо неповноти судового розгляду кримінального провадження та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, перевіряючи вирок суду та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування, прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою - у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду кримінального провадження та при постановленні вироку щодо ОСОБА_9 суд першої інстанції не дотримався, оскільки існували обставини, на які суд не звернув уваги, та які унеможливлювали ухвалення районним судом обвинувального вироку за ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержуватись вимог КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Всупереч викладеним правовим нормам та практики ЄСПЧ, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 фактично не відповідає вимогам ст.291 КПК України, з таких підстав.

Так, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті практично повністю співпадає з формулюванням обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, що викладено в оскаржуваному вироку.

Суд першої інстанції погодився з версією сторони обвинувачення щодо обставин вчинення ОСОБА_9 злочину, разом з ОСОБА_10 та особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком.

При цьому, в порушення ст.91 КПК України, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду не було встановлено об`єктивну сторону, інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, форма його вини.

В оскаржуваному вироку суду першої інстанції не було чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Судом першої інстанції не було встановлено які саме дії вчиняв ОСОБА_9 знаходячись в будинку сім`ї ОСОБА_13 , не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між його діями та смертю ОСОБА_15 , не встановлено форму вини ОСОБА_9 під час вчинення ним інкримінованих йому злочинів, а саме чи бажав він настання смерті ОСОБА_15 , або допускав такі наслідки.

При цьому ОСОБА_9 , як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду не заперечував проти того, що за попередньою домовленістю з ОСОБА_18 та особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення майна сім`ї ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , на автомобілі-таксі марки ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_14 , якому про свої злочинні наміри не повідомили, з м. Ізмаїла Одеської області прибули на АДРЕСА_3 , після чого через пустир підійшли до будинку по АДРЕСА_3 , в якому проживає сім`я ОСОБА_13 . ОСОБА_10 залишився стояти у провулку з метою попередити у разі небезпеки, а ОСОБА_9 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження пройшли до будинку.

Однак, ОСОБА_9 наполягав, що він взагалі не входив у будинок сім`ї ОСОБА_13 , а очікував особу, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження на дворі, з метою попередити її у разі небезпеки. В подальшому, коли вказана особа вийшла з будинку ОСОБА_13 , вони разом з нею та ОСОБА_10 повернулися до м.Ізмаїл де розпорядилися викраденим майном.

Не погодившись з версією ОСОБА_9 , суд обґрунтував доказаність його винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_12 про те, що в період часу з 21 год.30 хв. 05.03.2011 р. до 03 год. 06.03.2011 року, коли він знаходився на роботів барі «Літній» невідомі особи вчинили розбійний напад на його будинок, в результаті якого загибла його матір. Викрадено майно, що належить його родині. При цьому потерпілий стверджував, що його матір ОСОБА_15 , незважаючи на похилий вік, була фізично міцною, сильною для свого віку жінкою, яка самостійно себе обслуговувала і виконувала необхідну роботу по дому, серйозними захворюваннями вона не страждала, за медичною допомогою не зверталася. Перебуваючи у хорошій фізичній формі, його мати могла чинити опір нападникам й очевидно такий опір чинила, про що свідчила обстановка в кімнаті матері. Все це свідчило про те, що в будинку перебувало кілька злочинців, а також про те, що насильницькі дії щодо його матері, а також викрадення належного йому майна були здійснені кількома особами;

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_19 , до яких вона доповнила, що велика частина викрадених золотих виробів залишилася їй у спадок від її батьків. Частина викрадених золотих виробів, а також біжутерія були придбані нею та її чоловіком, а також подарована їй. Біжутерія була гарної якості, дорога, серед біжутерії були вироби з каменями «Своровскі». Були викрадений дві обручки, належні їм з чоловіком; одна обручку її матері; три пари сережок; кулончик у вигляді літери «А», перстень з рубіном; печатка жіноча; браслет у вигляді ланцюжка; чоловіча шпилька на краватку: золотий гарнітур, що складається з браслета і кільця з коричневими камінням, який їй подарувала донька незадовго до пограбування. Були викрадені також інші золоті вироби, перераховані в обвинувальному висновку;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , з яких слідує, що в кінці травня 2011 року на території ринку у м.Ізмаїл, де він продає молоко, підійшли ОСОБА_9 та особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадженні, і попросили допомогти реалізувати ноутбук та мобільні телефони. Він привів їх до магазину ОСОБА_20 , який займається скупкою і продажем мобільних телефонів та іншої побутової техніки, і запропонував йому купити ноутбук, але той відмовився і подзвонив ОСОБА_21 , який через кілька хвилин підійшов до магазину ОСОБА_20 і купив зазначений ноутбук за 1500 грн. Гроші, виручені від продажу ноутбука, він передав ОСОБА_9 та особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадженні. Трохи пізніше ОСОБА_20 купив у нього чотири мобільні телефони, які принесли ОСОБА_22 та особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадженні, виручені гроші він передав ОСОБА_23 . Він питав у ОСОБА_24 про те, звідки зазначені речі, а потім йому стало відомо, що ці речі мають зв`язок з вбивством бабусі в с.Криничне;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , згідно яких, у травні 2011 року він працював таксистом у фірмі таксі «Чорна Пантера» у м.Ізмаїл, перевозив пасажирів на своєму автомобілі марки ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_1 . Він знає ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і та особу, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадженні, яких неодноразово возив в с.Озерне Ізмаїльського району, а також в с.Криничне Болградського району. У березні 2011 року вночі він відвіз зазначених осіб в с.Криничне, а потім відвіз їх у м. Ізмаїл;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , у відповідності до яких, він є приватним підприємцем і займається продажем мобільних телефонів. Його магазин розташований на території Ізмаїльського центрального ринку. Наприкінці травня 2011 року до нього в магазин прийшов ОСОБА_25 , який торгує м`ясом на цьому ж ринку і з яким він добре знайомий, і запропонував йому купити ноутбук із зарядним пристроєм, але без батареї. Зазначений ноутбук побажав купити його знайомий ОСОБА_21 . З ОСОБА_26 вони домовилися про продаж ноутбука за 1500 грн. Однак у ОСОБА_27 була лише половина цієї суми, а другу половину заплатив він. Гроші в сумі 1500 грн. він передав ОСОБА_28 . Того ж дня, трохи пізніше, ОСОБА_29 запропонував йому купити чотири мобільних телефони. Він узяв ці телефони, щоб їх подивитися, при цьому була присутня його знайома ОСОБА_30 , яка попросила купити телефон, що їй сподобався, для неї. Він купив у ОСОБА_31 принесені ним чотири мобільні телефони за 600 гривень. У коробці з під телефону також були чотири медалі. Приблизно через місяць ОСОБА_32 викупила у нього один із зазначених мобільних телефонів. Приблизно через тиждень до нього в магазин прийшли співробітники міліції, вилучили у нього залишилися три мобільних телефони та ноутбук, пояснив, що ці предмети крадені;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , з яких слідує, що навесні 2011 року за пропозицією ОСОБА_20 він купив у ОСОБА_31 ноутбук сірого кольору марки «Самсунг», серії «Р», без акумулятора і документів за 1500 грн. Половину вартості ноутбука за нього вніс ОСОБА_33 . Згодом він повернув ОСОБА_34 ноутбук у зв`язку з тим, що не зміг заплатити його вартість;

- показаннями свідка ОСОБА_32 про те, що в останніх числах травня 2011 року вона перебувала у магазині свого знайомого ОСОБА_20 на території ринку у м.Ізмаїл. В цей час незнайомий їй хлопець запропонував ОСОБА_20 купити у нього 4 мобільні телефони марки «Самсунг». Один з телефонів їй сподобався і вона попросила ОСОБА_20 купити його для неї. На початку червня того ж року працівники міліції вилучили у неї зазначений телефон, пояснивши, що він крадений.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтував винуватість обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень матеріалами кримінального провадження:

- протоколом усної заяви потерпілого ОСОБА_12 від 06.03.2011 р. про те, що 06.03.2011 р. приблизно о 03 год.25 хв. він виявив у своєму домоволодінні по АДРЕСА_3 свою матір ОСОБА_15 без ознак життя (а.с.12, т.1);

- протоколом огляду місця події від 06.03.2011 р. та фототаблицями до нього, відповідно до якого за місцем проживання потерпілого ОСОБА_12 - у домоволодінні по АДРЕСА_3 , був виявлений труп ОСОБА_15 , 1937 р. народження з ознаками насильницької смерті. Ноги трупа пов`язані в нижній третині гомілки, руки зв`язані ззаду за спиною, в ротовій порожнини трупа виявлений кляп, який зафіксований в області нижньої частини обличчя і в верхній частині шиї ззаду двома петлями з тканини. У коридорі перед входом в житлову кімнату, в якій знаходився труп ОСОБА_15 , виявлений ніж довжиною 32 см., на клинку ножа в області вістря є пляма бурого кольору, схожою на кров. У всіх приміщеннях будинку є сліди безладу, вміст шаф, тумбочок викинуто на підлогу, речі розкидані, постільні належності перевернуті. На місці події виявлено та вилучено сліди рукавичок, провід стаціонарного телефону обрізаний (а.с. 14-52, т.1);

- актом судово-медичного дослідження № 41, висновком судово-медичної експертизи № 41-а (а.с.102-104,108-110, т.1), у відповідності до яких, смерть ОСОБА_15 настала від механічної асфіксії внаслідок закриття отворів рота і носа, про що свідчать дані розтину і судово-гістологічного дослідження. При дослідженні трупа ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження: крововиливи з осадненням в слизову оболонку верхньої і нижніх губ, садна нижньої губи, в області червоної облямівки по центру, наявність кляпу і двох петель з х/б тканини прикривають отвір рота, множинні садна на обличчі в області чола, навколо отвору рота і носа, на щоках, наявність блювотних мас в порожнині рота і носа, гостре здуття легеневою плеврою, осередки крововиливів, набряк легенів, точкові крововиливи під легеневою плеврою і зовнішньою оболонкою серця (плями Тардье), пухкі крововиливи в м`яких мозкових оболонках, осередкові крововиливи в м`язі серця, в печінці, дрібноточкові і дрібноосередкові крововиливи під кон`юктиву повік і склеру обох очей, венозне повнокров`я внутрішніх органів, недокрів`я селезінки, множинні точкові крововиливи в слизову оболонку чашок і мисок обох нирок, рясні і насичені трупні плями. Дані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент заподіяння і розцінюються як тяжкі тілесні ушкодження, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_15 . Різана рана в області підборіддя праворуч має ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, прямого причинного зв`язку з наступом смерті ОСОБА_15 не має. Це тілесне ушкодження утворилося незадовго до настання смерті ОСОБА_15 від впливу гострого предмета має ріжучий край. Крововилив в м`які тканини правої скроневої області, синець навколо правого ока, садно середньої третини правого передпліччя мають ознаки легких тілесних ушкоджень, прямого причинного зв`язку з наступом смерті ОСОБА_15 не мають;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2011 р. про те, що в ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_14 серед пред`явлених йому для впізнання фотознімків упізнав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та особу, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадженні, як осіб, яких він на своєму автомобілі - таксі відвозив в с.Криничне Болградського району на початку 2011 року (а.с.43-47,48-50,54-56, т.5);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 14.07.2011 р. та фототаблиць до нього, згідно якого, в ході даної слідчої дії підозрюваний ОСОБА_10 розповів і показав, як в ніч на 06. 03.2011 р. він спільно з ОСОБА_9 та особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадженні на автомобілі-таксі прибули в с.Криничне Болградського району і за яких обставин скоїли крадіжку майна потерпілого ОСОБА_12 (а.с.157-176, т.4);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 29.09.2011 р. та фототаблицями до нього, з якого слідує, що в ході даної слідчої дії обвинувачений ОСОБА_9 розповів і показав за яких обставин в ніч на 06.03.2011 р. він спільно з ОСОБА_10 і ОСОБА_35 скоїли крадіжку майна потерпілого ОСОБА_12 з належного йому домоволодіння в с.Криничне Болградського району (а.с.166-181, т.5);

- протоколом виїмки від 04.07.2011 р., у відповідності до якого, в домоволодінні по АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_32 , був вилучений викрадений з домоволодіння потерпілого ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Самсунг» SGH - F 480, imei: НОМЕР_2 (а.с.5, т.4);

- протоколом обшуку від 05.07.2011 р., згідно з яким в належному ОСОБА_20 домоволодінні по АДРЕСА_5 були виявлені і вилучені викрадені з домоволодіння потерпілого ОСОБА_12 три мобільних телефони марки «Самсунг»: E 420 imei НОМЕР_3 , L 310 imei НОМЕР_4 , E 500 imei НОМЕР_5 , а також чотири медалі (а.с.15, т.4);

- протоколом виїмки від 06.07.2011 р. про те, що у ОСОБА_20 був вилучений викрадений з домоволодіння ОСОБА_12 ноутбук марки «Самсунг» NP-R 518 (а.с.18, т.4);

- протоколом огляду речових доказів від 07.07.2011 р. за участю потерпілого ОСОБА_12 , який упізнав вилучені у ОСОБА_20 і ОСОБА_32 чотири мобільні телефони, ноутбук та чотири медалі, які були викрадені з його домоволодіння 06.03.2011 р., за моделями, кольором, звірці серійних номерів з наявними у нього документами та іншим родовими ознаками (а.с.52-53, т.4);

- висновком товарознавчої експертизи від 08.07.2011 р., згідно якого, вартість викрадених станом на 06.03.2011 р.: мобільного телефону марки «Самсунг», imei: № НОМЕР_2 становить 3 000 грн.; мобільного телефону марки «Самсунг», imei: № НОМЕР_3 - 500 грн.; мобільного телефону марки «Самсунг L310», imei: № НОМЕР_4 - 500 грн.; мобільного телефону марки «Самсунг», imei: № НОМЕР_5 - 500 грн.; ноутбука марки «Самсунг R518», № НОМЕР_6 - 6000 грн. (а.с.64-67, т.4).

Слід зазначити, що жоден з перелічених доказів у кримінальному провадженні, наданих стороною обвинувачення не спростовує версію ОСОБА_9 про обставини вчинення ним, разом з ОСОБА_10 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Проте, судом першої інстанції не додержано вказаних вимог закону.

Висновки суду, викладені у оскаржуваному вироку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, ґрунтуються на припущеннях суду та потерпілого ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_15 , незважаючи на похилий вік, була фізично міцною, сильною для свого віку жінкою, яка самостійно себе обслуговувала і виконувала необхідну роботу по дому, серйозними захворюваннями вона не страждала, за медичною допомогою не зверталася. Перебуваючи у хорошій фізичній формі, його мати могла чинити опір нападникам й очевидно такий опір чинила, про що свідчила обстановка в кімнаті матері. Все це свідчило про те, що в будинку перебувало кілька злочинців, а також про те, що насильницькі дії щодо його матері, а також викрадення належного йому майна були здійснені кількома особами. Крім того, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку зробив припущення, що для того, щоб зв`язати ОСОБА_15 та обшукати будинок сім`ї ОСОБА_13 , створивши там безлад на протязі 30 хвилин необхідна була участь декількох осіб.

Слід зазначити, що відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №41 від 05.04.2011 року (т.1, а.с.102-104) ОСОБА_15 була людиною похилого віку 74 роки зі зростом 151 см., що на думку апеляційного суду не виключає подолання її опору одним здоровим та молодим чоловіком, яким могла бути особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Крім того, в обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, суд першої інстанції посилається на показання ОСОБА_10 , які він давав на стадії досудового розслідування.

Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, під час апеляційного розгляду кримінального провадження, був допитаний обвинувачений ОСОБА_10 , який пояснив, що 05 березня 2011 року після 23 години він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_36 , з метою таємного викрадення майна сім`ї ОСОБА_13 на автомобілі-таксі марки ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_14 прибули за адресою: АДРЕСА_3 . Далі, за попередньою домовленістю, ОСОБА_10 залишився в переулку, що веде до будинку сім`ї ОСОБА_13 з метою попередити інших співучасників у разі небезпеки. В свою чергу ОСОБА_9 та ОСОБА_37 пішли далі по провулку, який не був освітлений та із-за темряви він не бачив хто саме проник у будинок ОСОБА_13 . Гиря залишався у провулку та через деякий час з темряви вийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_38 . На тому ж автомобілі вони повернулися до м.Ізмаїл. при цьому, викрадені із дому ОСОБА_13 речі знаходилися у ОСОБА_39 . Викраденим вони розпорядилися, при обставинах, встановлених органом досудового розслідування.

Аналогічні свідчення ОСОБА_10 надав і під час судового розгляду справи в суді першої інстанції.

Твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_10 на стадії досудового розслідування давав інші показання не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням прокурора апеляційним судом був повторно досліджений протокол відтворення обстановки та обставин події від 14.07.2011 року проведений з ОСОБА_10 (а.с.157-176, т.4). під час дослідження вказаного доказу апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 на час проведення вказаної слідчої дії показав та описав аналогічні обставини злочину, вчиненого ним разом з ОСОБА_9 та особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження.

Крім того, під час апеляційного розгляду, за клопотанням захисника ОСОБА_7 було повторно досліджено довідку про результати аналізу роздруківки телефонних розмов по кримінальній справі №9 (т.6, а.с.113), відповідно до якої на 06.03.2011 року ОСОБА_9 користувався номером мобільного оператора «Киевстар» № НОМЕР_7 . Особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження користувався номером мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_8 .

Відповідно до роздруківки телефонних дзвінків (т.6, а.с.82-112) в період часу з 23 години 30 хвилин 05.03.2011 року по 00 годин 06.03.2011 року між ОСОБА_9 (номер телефону НОМЕР_7 ) та особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження (номер телефону НОМЕР_8 ) неодноразово відбувалися телефонні переговори в 23:31 год., 23:37 год.23:42 год., 23:43 год.

На думку апеляційного суду факт неодноразових телефонних переговорів між ОСОБА_9 та особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, під час вчинення злочину виключає версію сторони обвинувачення, що вони разом знаходилися в одному приміщенні будинку сім`ї ОСОБА_13 .

За таких обставин апеляційний суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину при таких обставинах.

05 березня 2011 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення майна сім`ї ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , на автомобілі-таксі марки ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_14 , якому про свої злочинні наміри не повідомили, з м. Ізмаїла Одеської області прибули на АДРЕСА_3 , після чого через пустир підійшли до будинку по АДРЕСА_3 , в якому проживає сім`я ОСОБА_13 .

Діючи відповідно за розподіленими ними раніше ролями при вчиненні злочину, ОСОБА_9 і особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, через незачинену хвіртку проникли у двір домоволодіння ОСОБА_13 , а ОСОБА_10 залишився на вулиці неподалік з метою спостереження за оточуючою обстановкою та попередження зазначених осіб про небезпеку. В свою чергу ОСОБА_9 також залишився біля будинку з метою попередження інших співучасників у разі небезпеки, а особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження через незачинені вхідні двері проникли в будинок з метою викрадання майна, ОСОБА_13 .

Проникнувши в зазначений будинок, особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, побачивши в одній з житлових кімнат на ліжку ОСОБА_15 , про знаходження якої до того не знали, вийшовши за межі умислу, спрямованого на таємне викрадення майна, обговореного раніше з перебуваючим на вулиці ОСОБА_10 та біля будинку ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклого наміру, який переріс у розбійний напад, з метою позбавити ОСОБА_15 можливості чинити опір та викликати допомогу, виявленими на місці події фрагментами тканини навмисно зв`язав їй руки і ноги, після чого завдав множинні удари кулаками по різних частинах тіла. Погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, приклавши їй до підборіддя виявлений на місці події ніж, став вимагати видачі грошових коштів та інших матеріальних цінностей. В результаті зазначених дій ОСОБА_15 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Продовжуючи здійснювати свій злочинний намір, особа, матеріали кримінального провадження у відношенні якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, вийшовши за межі умислу, раніше обумовленого з перебуваючими на вулиці ОСОБА_10 та біля будинку ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклого умислу, спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_15 , передбачаючи можливість настання її смерті, усвідомлюючи, що потерпіла через похилий вік та безпорадний стан, до якого її привела зазначена особа в результаті зв`язання верхніх та нижніх кінцівок, самостійно звільнити себе та уникнути таким чином смерті не зможе, просунув їй в ротову порожнину на глибину аж до гортаневої глотки фрагмент матерії - кляп, перекривши їй дихальні шляхи, а саме отвір рота і носа, позбавивши її можливості дихати, залишив її в такому стані, що викликало смерть ОСОБА_15 , яка наступила від механічної асфіксії в результаті закриття отворів рота та носа.

Продовжуючи здійснення свого злочинного умислу, особа, матеріали кримінального провадження у відношенні якої виділені в окреме провадження, позбавивши потерпілу можливості чинити опір і викликати допомогу, викрав майно на загальну суму 75 200 грн. Далі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження залишили місце вчинення злочину та, в подальшому розпорядилися викраденим на власний розсуд.

При таких обставинах дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції вказаної норми кримінального закону.

Суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора, в частині необхідності змінити вирок суду та зазначити, що викрадені прикраси вироблені з золота конкретної проби, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження того, з якого саме металу виготовлені викрадені з будинку ОСОБА_13 прикраси та якої вони були проби. За таких обставин апеляційний суд вважає правильним формулювання викраденого майна, викладеного судом першої інстанції у оскаржуваному вироку.

Також суд не може погодитися з доводами прокурора, що у якості обтяжуючої покарання обставини ОСОБА_10 слід врахувати тяжкі наслідки, заподіяні злочином.

Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_10 , обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, з чим погодився і суд першої інстанції. Смерть ОСОБА_15 настала в результаті дій особи, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, яки вийшли за межі умислу, раніше обумовленого з ОСОБА_10 (ексцес виконавця). За таких обставин, апеляційний суд вважає неможливим визнати у якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_10 тяжкі наслідки у виді смерті ОСОБА_15 .

Частиною 3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України є необґрунтованим, оскільки висновки суду не підтверджуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні, дослідженими під час судового розгляду, а ґрунтуються на припущеннях, а тому вирок суду в цій частині не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до положень п.п.1,2 ч.1 ст.409, ст. 411КПК України є підставою для зміни вироку суду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Разом з тим відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, який набрав чинності 24 грудня 2015 року, внесені зміни до ч.5 ст.72КК України та передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_9 утримувався під вартою з моменту його затримання 14 липня 2011 року до 24 лютого 2016 року моменту набрання ухвалою апеляційного суду Одеської області законної сили.

Саме цей термін попереднього ув`язнення має бути перерахований судом за правилами ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того слід зазначити, що згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В порушення вказаних вимог КПК України суд першої інстанції помилково стягнув з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судові витрати за проведення експертиз на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області, а тому вирок суду в цій частині також підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 411, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора Болградського району Одеської області ОСОБА_11 .

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 червня 2015 року змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 5 років та 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 14 липня 2011 року по 24 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити засудженого ОСОБА_9 з під варти із зали суду негайно у зв`язку із відбуття ним призначеного покарання.

Стягнути з засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 11 998 гривень 44 коп. в рівних частинах, а саме по 5 999 гривень 22 коп. з кожного.

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4