Ухвала
іменем України

7 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000975 за обвинуваченням

ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Чернігів, громадянина України,

без визначеного місця проживання, раніше неодноразово судимого, останній раз 18.09.2013 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 75,76 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 4 листопада 2015 року,

встановила :

У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_5 ставить питання про скасування постановлених судових рішень та закриття кримінального провадження, оскільки злочину не вчиняв. Вважає, що судами допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідків, які підтверджують його алібі та дав неналежну оцінку доказам. Наголошує, що органом досудового розслідування були допущені порушення кримінального процесуального закону під час проведення впізнання особи та речей, проведення огляду квартири, де було вилучено телефон. Зазначає, що потерпілий кидався на нього в міліції, а правоохоронці в службовому кабінеті його шарпали. Вказує, що судово-медична експертиза потерпілого від 31.12.2014 року була сфабрикована, оскільки в судовому засіданні останній сказав, що у нього був один синець, а працівник міліції зазначив, що синців на обличчі потерпілого не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку касаційних доводів, думку прокурора, який судові рішення вважає законними і заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 серпня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2013 року та остаточно ОСОБА_5 призначено покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішені питання про речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 4 листопада 2015 року вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 28 грудня 2014 року після 16 години, знаходячись біля магазину «Курант» по вул. Луцькій в м. Володимир-Волинський Волинської області наніс ОСОБА_7 два удари кулаком руки в обличчя та повторно, відкрито викрав речі останнього, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1510 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Неналежна, на думку засудженого, оцінка доказів у провадженні, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі ОСОБА_5 , були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який розглянув справу в межах поданої апеляції та зазначив про відсутність цих порушень вимог КПК України при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді першої інстанції.

Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за викладених у вироку обставин доведено об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, є допустимими.

Зокрема, суд проаналізував показання засудженого ОСОБА_5 , який вину не визнав, зазначив, що злочину не вчиняв, справа сфабрикована, одяг він купив на секонд-хенді, а мобільний телефон йому підкинули в кишеню куртки.

Перевіривши належним чином доводи ОСОБА_5 та докази, надані досудовим розслідуванням, суд обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_7 про те, що саме ОСОБА_5 28 грудня 2014 року наніс йому удари кулаками в обличчя та відкрито заволодів його майном. В подальшому в службовому кабінеті працівника міліції він побачив останнього у своїх куртці та черевиках.

Ці показання потерпілого підтверджуються протоколом огляду місця події, з якого убачається, що ОСОБА_5 видав куртку та черевики, в які був одягнутий, які впізнав потерпілий, що також узгоджується з протоколом пред`явлення речей для впізнання, під час якого донька потерпілого ОСОБА_8 впізнала речі батька.

Правдивість показань потерпілого також стверджується висновком експерта, згідно з яким у потерпілого виявлено синці на верхніх повіках обох очей. Ці тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок контактів з тупими твердими предметами з обмеженою контактною поверхнею, без будь-яких характерних слідоутворюючих особливостей контактної поверхні, не виключено в час та при обставинах, вказаних в описовій частині постанови і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Зважаючи на кількість, характер виявлених тілесних ушкоджень та розташування їх в анатомічних ділянках, потерпілому було нанесено не менше як два удари.

Доводи засудженого, що він злочину не вчиняв, спростовуються також протоколом огляду місця події, з якого убачається, що у квартирі за місцем тимчасового проживання ОСОБА_5 , в кишені курточки було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «NOКІА 6300», який належить потерпілому. Відповідно до протоколу огляду речових доказів ОСОБА_7 в телефоні, який було вилучено за місцем проживання ОСОБА_5 , серед збережених контактів назвав номери, які належать його рідним та знайомим.

Неспроможні і доводи ОСОБА_5 про спричинення йому потерпілим тілесних ушкоджень під час перебування в службовому кабінеті ОСОБА_9 , оскільки спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 про те, що між ним та ОСОБА_7 відбувалася словесна сварка, проте побиття ними не допускалося. Також під час дачі пояснень в суді ОСОБА_5 не повідомляв про спричинення йому тілесних ушкоджень, лише заперечував вчинення злочину, вказував, що речі належать йому.

Доводи засудженого про недопустимість протоколів пред`явлення речей для впізнання, через проведення їх з порушенням вимог закону були предметом перевірки апеляційного суду, який зазначив, що пред`явлення речей для впізнання відбулося відповідно до вимог ст. 299 КПК України.

Апеляційний суд вказав, що ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні відділення міліції, впізнав на ОСОБА_5 свої речі, про що повідомив працівників міліції, а потім написав заяву. Після того був допитаний в якості потерпілого. Під час допиту детально розповів про індивідуальні особливості викрадених у нього речей.

ОСОБА_5 добровільно видав куртку та черевики для проведення слідчих дій, що підтверджується протоколом огляду місця події від 30.12.2014 року.

В присутності понятих потерпілий впізнав свої курточку та черевики, вказав і показав їх індивідуальні особливості.

З протоколу пред`явлення речей для впізнання убачається, що курточка та черевики, які пред`являлись для впізнання, були в пакеті чорного кольору, опечатаному біркою з підписами понятих. Цілісність пакету порушена не була. Після відкриття пакету речі були представлені для впізнання серед інших речей.

Доводи засудженого про покладення в основу судових рішень показань свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні безпосередньо не допитувалася неспроможні, оскільки суд в судових рішеннях не посилався на її показання, а послався на протокол пред`явлення речей для впізнання за її участю. Серед пред`явлених речей вона впізнала куртку та черевики, які належали її батьку. Цей протокол досліджувався судом першої інстанції в судовому засіданні.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи ОСОБА_5 про те, що він видав свої речі для проведення дактилоскопічної експертизи, яка не була проведена і спростовуються протоколом огляду місця події, згідно з яким ОСОБА_5 добровільно видав речі для проведення слідчих дій.

Безпідставні й посилання скаржника на неправильне зазначення моделі викраденого телефону, оскільки на стадії досудового розслідування постановою слідчого уточнено відомості про предмет злочинного посягання модель мобільного телефону та постановлено в процесуальних документах вважати викраденим мобільний телефон моделі не «Нокіа 6200», а «Нокіа 6300».

Посилання ОСОБА_5 на відсутність у потерпілого тілесних ушкоджень спростовуються висновком медичної експертизи, згідно якої у ОСОБА_7 виявлено на верхній повіці лівого ока багровий синець овальної форми 0,6х0,9 см; на верхній повіці правого ока синець подібних властивостей розміром 0,2х0,6 см. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись не виключено в час та при обставинах, вказаних в описовій частині постанови.

Доводи засудженого про те, що він не вчиняв злочину через рану спини і посилання на показання свідка ОСОБА_13 неспроможні, оскільки цей свідок повідомив, що ОСОБА_5 в кінці грудня 2014 року дійсно мав рану та вказав, що останній міг самостійно рухатись.

Зібрані у справі та належним чином досліджені у судовому засіданні докази, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

З достатньою повнотою суд перевірив в судовому засіданні доводи засудженого про його невинуватість, навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, критичний аналіз окремих доказів належним чином мотивований.
Суд дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Всі доводи обвинуваченого щодо незаконності засудження, недопустимості доказів, належно перевірені апеляційним судом, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судових рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 4 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3