Провадження № 1-кп/734/96/16 Справа № 734/1817/16-к
іменем України
22 червня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
у присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,
13 грудня 2014 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено строковий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на особливий період, але не менше одного місяця до оголошення демобілізації та етапів звільнення у ході демобілізації, визначених Генеральним штабом Збройних Сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №265 від 13 грудня 2014 року, солдата ОСОБА_5 зараховано до складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду курсант навчальної батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
17 березня 2014 року Указом виконуючого обов`язки Президента України №303/2014 оголошено часткову мобілізацію в України та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» саме з 17 березня 2014 року в країні почав діяти особливий період, який діє по даний час.
10 березня 2016 року, приблизно о 8 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України та виданих у їх розвиток законодавчих актів, став на шлях злочинної діяльності самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 , чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби за контрактом, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог, військовослужбовець військової служби за контрактом, військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 10 березня 2016 року умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, самовільно залишив територію указаної військової частини та проводив час на власний розсуд до 30 березня 2016 року. При цьому, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 приховував.
В подальшому солдат ОСОБА_5 01 травня 2016 року, приблизно о 12 год. 00 хв. повторно залишив місце служби та лише 15 травня 2016 року усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 самостійно прибув до місця служби, де продовжив виконання своїх службових обов`язків.
Чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
22 червня 2016 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності його захисника, адвоката ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор військової прокурори ОСОБА_3 і обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, останній повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, сторони угоди дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 .
Зміст даної угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України. У ній, зокрема, зазначені сторони угоди, формування підозри, і її правова кваліфікація із зазначенням статей (частин статей) Закону України «Про кримінальну відповідальність», істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, обов`язки обвинуваченого щодо співпраці з правоохоронними органами, в сприянні розслідування кримінального провадження. В угоді зазначено узгоджене покарання та наявна згода обвинуваченого на його призначення, а також зазначено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, а також наслідки її не виконання. Угода скріплена підписами сторін угоди.
Прокурор військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Щодо можливості затвердження даної угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог п. 1ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким затвердити угоду.
Згідно ч. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, шкода кримінальним правопорушенням не завдана, потерпілих по кримінальному провадженню не має, прокурор та обвинувачений із захисником добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам КПК України.
Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 , що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не буде мати для суду жодного доказового значення; мати захисника, в тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України.
Судом також з`ясовано у обвинуваченого, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, ОСОБА_5 розуміє суть обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим повністю, розуміє вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також суд переконався, що угода укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.
Покарання, яке пропонується в угоді, є покарання з урахуванням рівня суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, його особи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи засади гуманізму та виховної ролі кримінального судочинства:
за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 (тьох) років позбавлення волі;
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим, і призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами міру покарання.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з часу затримання, а саме з 24 травня 2016 року.
У зв`язку зі змінами, внесеними Законом України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII до ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування терміну попереднього ув`язнення, зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 24 травня 2016 року по час набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 обираний у виді тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 314, 368, 474-475 КПК України, суд-
затвердити угоду про визнання винуватості від 22 червня 2016 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 24 травня 2016 року по час набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 24 травня 2016 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який знаходиться під вартою у то й же строк, із моменту вручення йому копії вироку, з обмеженням:
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України;
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя
Козелецького районного суду ОСОБА_1