АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/3030/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

представника

ПрАТ «Автотранспортне підприємство № 2» ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу директора ПрАТ «Автотранспортне підприємство № 2» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_8 погоджене прокурором ГПУ ОСОБА_9 та накладено арешт на речі, предмети, документи та нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул.. Козелецька, 24 а також на обладнання яке знаходиться за вказаною адресою, що в рамках кримінального провадження № 0000717, відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 204, ст. 227, ч. 2 ст. 364 КК України.

Слідчий суддя у відповідності вимог ст. 170 КПК України, задовольнив клопотання слідчого з огляду на наявність правових підстав для накладення арешту на вказане майно, оскільки остання відповідає критеріям, визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України.

В апеляційній скарзі директор ПрАТ «Автотранспортне підприємство № 2» ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Козелецька, 24 а також на обладнання яке знаходиться за вказаною адресою.

Апелянтвказує що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимок кримінально процесуального закону. Зазначає, що рішення слідчого судді не містить мотивованих підстав для накладення арешту, оскільки нафтопродукти, що є власністю ТОВ Торговий дім «Кайрос» та є предметом розслідуваних кримінальних правопорушень були вивезені вказаним підприємством з раніше орендованої прощі товариства за вищевказаною адресою.

Застосування такого виду забезпечення кримінального провадження позбавляє ПрАТ «Автотранспортне підприємство №2» здійснювати свою подальшу підприємницьку діяльність.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції прокурор не з`явилися, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що дає право суду апеляційної інстанції проводити розгляд апеляційних скарг у його відсутність, про що не заперечував і представник ПрАТ «Автотранспортне підприємство №2».

Заслухавши доповідь судді, думку представника ПрАТ «Автотранспортне підприємство №2», який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи за клопотанням слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000717 за фактом незаконного зберігання та збуту підакцизних товарів (нафтопродуктів), вчинення шахрайства та введення в обіг незаконної продукції та зловживання службовим становищем службовими особами «Укрзалізниця», а саме за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 204, ст. 227, ч. 2 ст. 364 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що група осіб використовуючи ряд товариств: ТОВ «ТД Кайрос», ТОВ «Адергрупп», ТОВ «Люкс ОІЛ», ТОВ «Алтек-Енерго» організували виготовлення з подальшим введенням в обіг на ринок України підакцизних товарів, а також небезпечної продукції суміш нафтових францій під виглядом бензинів А-92, А-95 і дизельного палива у великих розмірах. Протиправне зберігання та виготовлення сумішей зазначених нафтових фракцій безпосередньо здійснюється на адресою: м. Київ, вул.. Козелецька, 24, який ТОВ «ТД «Кайрос» орендує у ПрАТ «Автотранспортне підприємство №2». Під час проведення обшуку 23.11.2015 року за вищевказаною адресою, вилучено нафтопродукти загальним об`ємом 1152873 літрів, які 26.02.2016 р. визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

01.03.2016 р. слідчий в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_8 за погодженням з прокурором ГПУ ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучено нафтопродукти загальним об`ємом 1152873 літрів, які 26.02.2016 р. визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, посилаючись на те, що у сторони обвинувачення є підстави вважати, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене. Зважаючи на те, що речі, предмети, документи та нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул.. Козелецька, 24, а також на обладнання яке знаходиться за вказаною адресою, використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, як самостійно так в сукупності з іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами, мають значення для з`ясування обставин вчинення злочину просить накласти арешт.

12.03.2016 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на вилучені на речі, предмети, документи та нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул.. Козелецька, 24 а також на обладнання яке знаходиться за вказаною адресою.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на речі, предмети, документи та нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул.. Козелецька, 24 а також на обладнання яке знаходиться за вказаною адресою, з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, та може бути отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання апелянта на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на майно, не може прийматися до уваги, з огляду на те, що кримінальне провадження №0000717, розслідується за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 204, ст. 227, ч. 2 ст. 364 КК України, де майно, на яке накладено арешт є речовим доказом.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а зазначені в апеляційній скарзі власника майна та її представників обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 117, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_8 погоджене прокурором ГПУ ОСОБА_9 та накладено арешт на речі, предмети, документи та нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул.. Козелецька, 24 а також на обладнання яке знаходиться за вказаною адресою, що в рамках кримінального провадження № 0000717, відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 204, ст. 227, ч. 2 ст. 364 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу директора ПрАТ «Автотранспортне підприємство № 2» ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
/підпис/ /підпис/ /підпис/

Суддя ОСОБА_2

Секретар ОСОБА_10