У х в а л а
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 ,

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 14 квітня 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 із доповненнями до неї на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року щодо нього.
Цим вироком засуджено
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
в силу ст. 89 КК України не судимого,
- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років;
- за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , судові рішення щодо якого не оскаржені.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
22 вересня у період із 22:00 год. до 04:00 год. 23 вересня 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , знаходячись за місцем проживання останнього, за адресою АДРЕСА_1 спільно вживали спиртні напої, а коли до них о 04:05 годині 23 вересня 2012 року прийшов ОСОБА_8 , то вони продовжили спільно вживати алкогольні напої. Під час цього, ОСОБА_6 став безпідставно звинувачувати ОСОБА_8 у тому, що він вчинив крадіжку його майна, на що ОСОБА_8 не погоджувався, тоді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , безпідставно звинуватили ОСОБА_8 у скоєнні крадіжки та використали це як малозначний привід для спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ОСОБА_8 , ОСОБА_7 діючи умисно та в складі групи осіб, наніс потерпілому кулаками обох рук не менше 2-х ударів в область вух.
Потім вони разом пішли до бесідки, розташованої в смт Просяна Покровського району Дніпропетровської області поблизу залізничного вокзалу, де на шляху зустріли ОСОБА_9 , якому ОСОБА_7 продемонстрував пневматичний пістолет, та запропонував пройти разом із ними. Перебуваючи у вказаній бесідці, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати спільний із ОСОБА_6 умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ігноруючи елементарні правила поведінки, бажаючи принизити останнього, діючи умисно з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, та в складі групи осіб, завдав потерпілому одного удару ліктем правої руки по голові в область потилиці. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з погрозами застосування насильства та продовжуючи принижувати потерпілого в присутності ОСОБА_9 , відвели ОСОБА_8 до місця мешкання ОСОБА_6 , де ОСОБА_7 , із хуліганських мотивів та в складі групи осіб, умисно наніс потерпілому один удар ліктем правої руки по голові в область потилиці, а ОСОБА_6 - не менше 2-х ударів кулаками обох рук по голові. Далі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжили розпивати спиртні напої разом із ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_7 знову умисно наніс сидячому потерпілому один удар коліном правої ноги в плече, а ОСОБА_6 - кулаком правої руки один удар в область правого ока, від чого потерпілий упав на підлогу. В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи з хуліганських мотивів, продовжили вимагати від ОСОБА_8 визнання своєї провини в крадіжці, а коли той заявив, що не причетний до крадіжки, то ОСОБА_7 , використовуючи незначний привід, зробив один постріл з вказаного пістолета в ногу потерпілому, чим спричинив йому фізичний біль, та один постріл біля потерпілого, намагаючись при цьому його принизити. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 по черзі нанесли потерпілому по декілька ударів по голові та обличчю.
23 вересня 2012 року близько 07:00 год., придбавши спиртні напої, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 разом з потерпілим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 прийшли до бетонної плити поряд із ПАТ «Дніпронафта», де продовжили вживання спиртного. До них підійшла ОСОБА_10 і стала вживати спиртні напої. При цьому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали безпідставно обвинувачувати в крадіжці ОСОБА_10 , висловлювались нецензурною лайкою, ображали її, а далі ОСОБА_7 , запропонував ОСОБА_6 , спричинити ОСОБА_10 тілесні ушкодження, з чим той погодився та наніс їй один удар кулаком в область обличчя, спричинивши потерпілій фізичний біль. Продовжуючи свої умисні хуліганські злочинні дії відносно потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , використовуючи пневматичний пістолет, зробив не менше трьох пострілів в сторону ОСОБА_8 , коли той справляв свої природні потреби. Далі ОСОБА_6 завдав ОСОБА_8 кулаком правої руки не менше двох ударів по голові, та ОСОБА_7 - один удар кулаком правої руки по голові. Після нанесених ударів ОСОБА_8 залишився лежати на землі, а ОСОБА_6 обома руками взяв за голову потерпілого та умисно, бажаючи спричинення тілесних ушкоджень, став трясти голову потерпілого та при цьому наніс кулаками обох рук не менше 4-х ударів по голові ОСОБА_8 , який бажаючи захиститися від злочинних дій засуджених, знаходячись біля ОСОБА_6 завдав останньому одного удару лобом у лоб. Від удару ОСОБА_6 , впав на землю, а ОСОБА_7 допоміг піднятися ОСОБА_6 , підійшов до ОСОБА_8 , та бажаючи довести свій злочинний умисел направлений на спричинення потерпілому тяжких тілесний ушкоджень, наніс один удар ліктем правої руки в область обличчя зліва, від чого потерпілий впав на землю та не піднявся. Від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, що ускладнилось набряком мозку, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11.00 год.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року ОСОБА_6 поновлено строк на касаційне оскарження судових рішень щодо нього.

У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_6 , надаючи свій аналіз доказам по справі, стверджує, що висновок суду про його винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, є необґрунтованим. Зазначає про те, що ОСОБА_8 вчинив крадіжку його майна, а тому побиття останнього не було безпідставним. Посилається на те, що суд не встановив, що саме ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, що потягли смерть останнього. Стверджує про істотне порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, яке полягало в порушенні права на захист із моменту затримання. Також указує про формальність розгляду справи судом апеляційної інстанції та невідповідність ухвали вимогам ст. 377 КПК України 1960 року. Звертає увагу на суворість призначеного йому покарання. Просить судові рішення скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених та захисника на підтримання касаційної скарги з доповненнями, думку прокурора, який вважав касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у скарзі з доповненнями до неї, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Відповідно до вимог ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинені групою осіб із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Так, як вбачається з протоколу судового засідання, у суді ОСОБА_6 не заперечував того, що під час розпивання спиртних напоїв, він вдарив ОСОБА_10 і наносив удари ОСОБА_8 .
З матеріалів справи, досліджених судом, видно, що на досудовому слідстві ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи допитаними як підозрювані і обвинувачені, в межах лінії свого захисту, стверджували, що вони протягом 22-23 вересня 2012 року, підозрюючи ОСОБА_8 у викраденні речей ОСОБА_6 , неодноразово наносили цьому потерпілому удари в обличчя та по голові, а ОСОБА_7 , окрім того, здійснював у нього постріли з пневматичного пістолету, який не є вогнепальною зброєю. Не заперечували вони і того, що, підозрюючи ОСОБА_10 у вчиненні крадіжки майна, висловлювалися нецензурною лайкою в її адрес, а ОСОБА_6 бив їй. При проведенні відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по черзі у присутності понятих добровільно продемонстрували механізми вчинення ними злочинів.
Ці показання засуджених, надані на досудовому слідстві, повністю узгоджуються з іншими доказами по справі, ретельно дослідженими судом.
Зокрема, свідок ОСОБА_9 , у судовому засіданні, яке відбулось 15 січня 2013 року, підтримав свої показання, надані на досудовому слідстві, та повідомив, що у його присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обзивали нецензурною лайкою, принижували та неодноразово били ОСОБА_8 , підозрюючи його у вчиненні крадіжки, при цьому ОСОБА_7 стріляв у потерпілого, а ОСОБА_6 також бив ОСОБА_10 підозрюючи і її у вчиненні крадіжки.
Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_6 бив її, а ОСОБА_7 у її присутності стріляв у бік ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що зі слів ОСОБА_12 , а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 їй відомо, що останні неодноразово били ОСОБА_8 , а свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були понятими при проведенні відтворення обстановки та обставин події, беззаперечно ствердили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 добровільно та невимушено демонстрували як вони вчинювали злочини, за які засуджені.
Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи №18/178-2012р./2012 р. «Е» від 22 жовтня 2012 року на тілі ОСОБА_8 виявлено черепно-мозкову травму, численні садна та синці на голові, забита рана голови, крововиливи у м`які покрови голови відповідно до зовнішніх пошкоджень, перелом основної кістки, крововилив під тверду та м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку. Смерть ОСОБА_8 наступила від черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку та ускладнилось набряком мозку та оболонок з розвитком дислокаційного синдрому. Характер травмуючого предмету, давність спричинення тілесних ушкоджень, які були вказані під час відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не суперечить виявленим тілесним ушкодженням при дослідженні трупа ОСОБА_8 .
В матеріалах справи відсутні дані про те, що у ОСОБА_6 було викрадене майно, з огляду на що, він міг із мотивів особистої неприязні, вчинити злочинні дії щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , навпаки його дії полягали в очевидному для винного та інших осіб зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності, застосовуючи насильство, діючи групою осіб, умисно, наносив удари потерпілим, заподіявши ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, що потягли смерть, а ОСОБА_10 спричинивши фізичний біль.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ОСОБА_6 в групі осіб, використовуючи предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, вчинив злочини під надуманим приводом, тобто з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, заподіявши ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, що потягли смерть останнього.

Свої висновки щодо отриманих доказів та їх оцінки в сукупності суди належним чином мотивували. З цими висновками погоджується і колегія суддів. У касаційній скарзі не наведено ніяких інших доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій за обговорюваними питаннями.

Всебічно дослідивши та оцінивши всі докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

Твердження ОСОБА_6 про те, що на досудовому слідстві він обмовив себе внаслідок застосування щодо фізичного та психологічного тиску ретельно перевірялись судом першої інстанції і свого підтвердження не знайшли. Постановами слідчого прокуратури Покровського району Дніпропетровської області від 19 липня 2013 року та 08 жовтня 2013 року закриті кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 та №0000035 щодо працівників міліції Покровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, які провадили слідчі дії за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_9 , у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Висновки суду апеляційної інстанції про безпідставність апеляцій засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_15 належним чином мотивовані, а ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.
Покарання ОСОБА_6 призначено з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких, даних про засудженого, який за місцем проживання характеризувався негативно, перебував на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: психологічні та поведінкові порушення в результаті вживання опоїдів, синдром залежності. Обтяжуючою покарання обставиною суд визнав: вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів і у касаційній скарзі засудженим не наведено обставин, які б свідчили про суворість призначеного йому покарання.

Разом з тим, у вступній частині вироку при зазначенні судимостей ОСОБА_6 та при призначенні цьому засудженому покарання суд помилково вказав на те, що він раніше судимий.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений: 1) 26 вересня 1990 року за ч.1 ст. 229-6 КК України до виправних робіт на строк 2 роки з відрахуванням в дохід держави 20 % заробітку; 2) 16 травня 1996 року за ч. 2 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки; 3) 02 березня 2000 року за ст. 229-6 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки; 3) 24 грудня 2003 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, 4) 18 вересня 2007 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, звільнений 12 вересня 2008 року по відбуттю строку покарання.
Проте, згідно із пунктами 3-1, 4, 5 ч. 1 ст. 55 КК України (1960 року), п. 7 ст. 89 КК України на час вчинення злочинів, за які ОСОБА_6 засуджений, строки погашення його судимостей сплили, а тому відповідно він є особою, яка в силу ст. 89 КК України не судима.

Зазначене помилка місцевого суду, на яку не звернув суд апеляційної інстанції, підлягає виправленню судом касаційної інстанції у порядку ст. 395 КПК України 1960 року.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Кримінального процесуального кодексу України колегія суддів,

ухвалила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 із доповненнями до неї залишити без задоволення.
У порядку ст. 395 КПК України 1960 року вступну та мотивувальну частину вироку Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року щодо ОСОБА_6 змінити: виключити посилання на судимості ОСОБА_6 та постановити вважати його не судимим в силу ст. 89 КК України.
В решті судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

С у д д і:

______________________________________________________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3