Справа № 159/2220/16-к
Провадження № 1-кс/159/435/16
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2016 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

представника особи, яка подала скаргу ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
слідчого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 25.05.2016 року про закриття кримінального провадження № 000645, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2016 року, -
в с т а н о в и в :

04 квітня 2016 року, на підставі ухвали слідчого судді від 28.03.2016 року, повідомлені ОСОБА_3 відомості про вчинення злочину внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000645з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 171 КК України та з фабулою: "27.02.2016 року в Ковельський відділ поліції надійшла заява ОСОБА_3 про те, що на нараді виконавчого комітету Ковельський міський голова ОСОБА_7 та начальник відділу земельних ресурсів ОСОБА_8 , ображаючи людську честь і гідність, не дозволяли бути присутнім на нараді виконавчого комітету, чим перешкоджали його журналістській діяльності" /а.п. 2, 3/.

25 травня 2016 року кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2016 року за № 000645з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 171 КК України, закрито постановою слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю у діянні ознак складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України.

Отримавши 28 травня 2016 року вказану постанову, ОСОБА_3 оскаржив її до суду, посилаючись на неповноту, упередженість розслідування та передчасність винесення цієї постанови.

Зокрема заявник вказував, що слідчим не були допитані всі особи, яким було відомо про подію, не було проведено ряд процесуальних та слідчих дій, які б могли остаточно встановити всі обставини по справі.

При цьому слідчий, посилаючись в своїй постанові на свідків, які нібито вказали, що він був присутній як представник, а не як журналіст, не дослідив та не надав оцінки письмовому факту протоколу наради, в якому він хоча й зазначений як представник ОСОБА_9 , проте не зазначено довіреність, на підставі якої він був її представником. Крім цього, слідчим не встановлено та не зазначено, яким саме способом свідки визначили, що він разом з іншими особами був представником ОСОБА_9 .

Слідчим також не встановлено, зокрема шляхом допитів осіб та витребування документів, обставин проведення самої наради/засідання виконкому, на яку була запрошена ОСОБА_9 ; не встановлено по чиїй ініціативі проводилась нарада, як розпочалась, хто був присутній на початку проведення наради; не встановлено коли на нараді/засіданні виконкому з`явився міський голова ОСОБА_7 , його функції та дії при цьому.

Заявником стверджується, що слідчий не встановлював саме фактичних даних та обставин конфлікту, який раптово виник між сторонами, в постанові жодним чином не відобразив показань свідка ОСОБА_9 , потерпілого, не перевірив тих обставин, про які вказував потерпілий стосовно дій міського голови, який із застосуванням фізичного насильства вивів заявника з приміщення, де проходила нарада. Не з`ясована слідчим, на думку заявника, і та обставина, що всі присутні, в тому числі й ОСОБА_7 , достовірно знали про те, що заявник є журналістом газети "Вільна думка", а тому висновки слідчого про те, що він був саме представником, а не журналістом не ґрунтуються ні на законі, ні на матеріалах кримінального провадження.

В своїй скарзі ОСОБА_3 просив скасувати зазначену вище постанову про закриття кримінального провадження та направити справу для продовження досудового розслідування.

Під час розгляду скарги в суді ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали з вищевказаних підстав. При цьому наголошували, що ОСОБА_3 був присутній на нараді саме як журналіст, а не як представник ОСОБА_9 . Про те, що він є журналістом, було достовірно відомо всім присутнім, а тому пред`являти відповідні документи на підтвердження цього факту не було необхідності. Просили скаргу задовольнити.

Заслухавши пояснення заявника, слідчого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення скарги, думку прокурора, яка вважає скаргу безпідставною, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Кожен факт протиправної поведінки підлягає належній перевірці.
З моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань розпочинається стадія досудового розслідування, яка може закінчитись закриттям кримінального провадження чи направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного та неупередженого процесуального рішення.

В силу вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які мають значення у кримінальному провадженні, покладено на слідчого.

За своєю суттю доказування - збирання, перевірка, оцінка доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В ході досудового розслідування слідчий зобов`язаний встановити та перевірити обставини, які мають значення для кримінального провадження. Їх перелік наведений у ч. 1 ст. 91 КПК України.

При цьому, слідчому не достатньо лише зібрати докази. Йому, в силу ст. 94 КПК України, необхідно їх оцінити з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення про можливість кримінального переслідування конкретної особи.
Кримінальне переслідування конкретної особи може бути розпочато лише у разі наявності необхідних та достатніх доказів, які без жодного об`єктивного сумніву доводять причетність особи до вчинення конкретного злочину. Жоден доказ не має наперед встановленої сили, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
При встановлені відсутності в діянні складу кримінального правопорушення та не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та відсутність можливості їх отримати слідчий, відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, закриває кримінальне провадження.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження, виконуючи вимоги законодавства, слідчим зібрано усі письмові докази, які мають відношення до порушеного питання та надано відповідну правову оцінку цим доказам; допитано всіх учасників події, в тому числі й осіб, які були присутні під час конфлікту, що виник між потерпілим та ОСОБА_7 , та надано правову оцінку їх діям.
Зокрема, як вбачається з показань допитаних свідків ОСОБА_8 /а.п. 20-21/, ОСОБА_10 /а.п. 23-24/, ОСОБА_11 /а.п. 25-26/, ОСОБА_12 /а.п. 31-32/, ОСОБА_9 /а.п. 35-36/, ОСОБА_3 був присутній на нараді щодо розгляду звернень ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , саме як представник ОСОБА_9 .
Ця ж обставина підтверджується протоколом цієї наради /а.п.8-10/.
При цьому факт відсутності відповідної довіреності в ОСОБА_3 на представлення інтересів ОСОБА_9 не спростовує зазначених вище показань, оскільки ці свідки сприймали його саме як представника, а не як іншу особу, зокрема журналіста.
Як вбачається з копії редакційного посвідчення, ОСОБА_3 дійсно є журналістом (спеціальним кореспондентом) редакції газети "Вільна думка" /а.п. 6/.
Однак, згідно ст. 26 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", здійснюючи свою діяльність на засадах професійної самостійності, журналіст використовує права та виконує обов`язки, передбачені Законом України "Про інформацію" та цим Законом. Журналіст зобов`язаний представлятися та пред`являти редакційне посвідчення чи інший документ, що підтверджує його професійну належність або повноваження, надані редакцією друкованого засобу масової інформації.

Статтею 43 цього ж Закону визначено, що професійний журналіст редакції при виконанні службових обов`язків перебуває під її правовим і соціальним захистом. Честь, гідність, недоторканність журналіста охороняються законом.

Аналіз зазначених вище правових норм дає підстави прийти до висновку, що журналіст під час здійснення своєї професійної діяльності зобов`язаний представитись та пред`явити редакційне посвідчення і лише з моменту такого представлення (пред`явлення посвідчення) він перебуває під охороною закону саме як журналіст.

Будучи допитаним в якості потерпілого під час досудового розслідування та в судовому засіданні по розгляду даної скарги ОСОБА_3 визнав ту обставину, що зайшовши в приміщення, де мала відбуватись нарада, він не представлявся саме журналістом та не пред`являв редакційного посвідчення. Таку свою поведінку пояснив тим, що всі присутні достеменно знали про те, що він є журналістом, а тому в додатковому представленні не було необхідності.

Проте, зважаючи на встановлений вказаним вище Законом обов`язок журналіста представлятись та пред`являти редакційне посвідчення, слід констатувати, що особисте, чи будь-яке інше знайомство журналіста з присутніми не звільняє його від виконання цього обов`язку під час здійснення професійної діяльності. В іншому випадку він не сприймається присутніми саме як журналіст.

Таким чином слідчий суддя прийшов до переконливого висновку про те, що ОСОБА_3 перебував на нараді не в якості журналіста, а тому об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, в даному випадку відсутня.

Крім цього, в своїй скарзі ОСОБА_3 зазначав, що міський голова із застосуванням фізичного насильства вивів його з приміщення, де проходила нарада.

Проте такі його твердження повністю спростовуються як показаннями свідка ОСОБА_7 /а.п. 27/ та інших свідків, так і показаннями самого ОСОБА_14 , які він давав будучи допитаним в якості потерпілого /а.п. 17-18/ та його ж заявою про кримінальне правопорушення від 27.02.2016 року /а.п. 5/.

Доводи заявника та його представника про те, що не допитані всі свідки події повністю спростовуються вказаною заявою про кримінальне правопорушення від 27.02.2016 року, в якій він особисто вказав всіх свідків події та які були допитані в ході досудового розслідування.

Решта доводів заявника та його представника щодо незаконності оскаржуваної постанови не спростовують висновків слідчого судді, а тому відхиляються за безпідставністю.
Перевіряючи законність та обґрунтованість винесеної слідчим постанови, слідчий суддя прийшов до висновку, що рішення слідчого про закриття провадження є обґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, тобто сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене діяння як конкретний злочин, передбачений Кримінальним кодексом України.

Проте під час досудового розслідування, з врахуванням здобутих доказів, не було встановлено факту перешкоджання законній професійній діяльності журналіста, як і не було встановлено об`єктивних та суб`єктивних ознак складу цього злочину.

Під час досудового розслідування слідчим дотримані вимоги закону, зібрані всі можливі докази, а постанова про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є мотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам по матеріалам справи.

Виходячи з наведеного, відсутні підстави для скасування постанови слідчого про закриття даного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 25.05.2016 року про закриття кримінального провадження № 000645, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2016 року, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня проголошення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено, підписано та проголошено 21 червня 2016 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1