Справа № 333/5965/16-к
Пр. №1-кп/333/565/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.11.2016 р. м. Запоріжжя
- за обвинуваченням за ч. 1 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до наказу від 26.08.2015 № НТ 150826 Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя про прийняття рішення по особі та особистої заяви про надання статусу безробітного від 20.08.2015 ОСОБА_6 згідно із ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення» надано статус безробітного.
На підставі наказу № НТ 150826 від 27.08.2016 прийнято рішення про призначення та виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_6 .
Під час постановки на облік по безробіттю ОСОБА_6 співробітником Південного районного центру занятості м. Запоріжжя роз`яснені права та обов`язки зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», про ознайомлення з якими свідчать особисті підписи у заяві про надання статусу безробітного від 20.08.2015, заяві про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю від 20.08.2015, а також у Додатку № 1 до Персональної картки № 1 ( НОМЕР_1 ОСОБА_6 ) «Відвідування особою територіального органу та отримані послуги».
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
29.02.2016 р. ОСОБА_7 , знаючи про дію вищезазначених норм законодавства України, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами у вигляді допомоги по безробіттю, укладає з Товариством з обмеженою відповідальністю «СП «Сансет Ліфтсервіс» цивільно-правову угоду, предметом якої є організація роботи аварійно-диспетчерської служби; за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду за домовленістю. Дія вказаної угоди з 29 лютого 2016 року до 29 травня 2016 року.
Згідно із листом УПФ України в Комунарському районі м. Запоріжжя від 18.10.2016 № 9850/09 в травні 2016 року на застраховану особу ОСОБА_6 надходили відомості від ТОВ «СП «Сансет Ліфтсервіс».
Відповідно до листа ТОВ «СП «Сансет Ліфтсервіс» від 21.10.2016 № 21/10-7 ОСОБА_6 за надані послуги в період з 29 лютого 2016 року по 25 травня 2016 року на підставі цивільно-правової угоди №25 від 29.02.2016 підприємством сплачена сума у розмірі 3379 грн.
Не маючи на меті призупиняти виплату допомоги по безробіттю, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, не попередила співробітників Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя про свою належність до категорії зайнятого населення в період часу з 29 лютого 2016 року по 29 травня 2016 року.
Згідно із наказом № НТ 160524 від 24.05.2016 Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя прийнято рішення про припинення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_6 з 24.05.2016 у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного та початком зайнятості особи.
Відповідно до наказу № НТ 160718 від 18.07.2016 Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя винесено рішення про повернення ОСОБА_6 виплати допомоги по безробіттю з 29.02.2016 по 23.05.2016 у розмірі 4625 грн. 73 коп., призначеної та виплаченої згідно із довідкою Південного районного центру зайнятості від 28.10.2016 на особовий рахунок ОСОБА_6 за № НОМЕР_2 , відкритий у філії Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» за №313399.
15.07.2016 Південним районним центром зайнятості м. Запоріжжя винесена претензія за №2165 до ОСОБА_6 щодо повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період часу з 29 лютого 2016 року по 23 травня 2016 року у розмірі 4625 грн. 73 коп., про що рекомендованим листом12.08.2016 р. під особистий підпис повідомлено ОСОБА_6 . До теперішнього часу ОСОБА_6 незаконно отриману допомогу по безробіттю не повернула.
Таким чином, у вказаний період часу (з 29 лютого 2016 року по 23 травня 2016 року) ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, який виразився у неповідомленні співробітників Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя, розташованого по вулиці Комарова,11 у місті Запоріжжі, щодо своєї належності до категорії зайнятого населення під час перебування на обліку по безробіттю, незаконного заволоділа грошовими коштами у якості допомоги по безробіттю у загальному розмірі 4625 грн. 73 коп., які їй нараховувались та сплачувались на особовий рахунок за № НОМЕР_2 , відкритий у філії Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_3 .
Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Між підозрюваною ОСОБА_6 та представником потерпілої особи ОСОБА_4 була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.
Згідно даної угоди, обвинувачена ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.190 КК України та призначення покарання обвинуваченій у за ч.1 ст.190 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.
В судовому засіданні обвинуваченою ОСОБА_6 та представником потерпілого ОСОБА_4 заявлено клопотання про затвердження укладеної між ними угоди про примирення, проти затвердження якої прокурор не заперечував.
Суд вважає можливим затвердити угоду про примирення між обвинуваченим та представником потерпілого, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному проваджені у формі приватного обвинувачення.
Перевіривши угоду на відповідність вимогам ч.3 ст. 469 КПК України, правильність правової кваліфікації кримінального злочину за ч.1ст. 191 КК України, який є злочином середньої тяжкості, суд дійшов висновку, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним або сторони не помирилися, умови угоди не суперечать приписам ч.6ст. 474 КПК України, зміст угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України.
Крім того, суд переконався, що обвинувачена цілком розуміє права, передбачені ч.5 ст. 474 КПК України, а також сторони цілком розуміють наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Обвинуваченій ОСОБА_6 роз`яснено і їй зрозумілі наслідки невиконання угоди, встановлені ст. 476 КПК України.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.
Речові докази по кримінальному провадженню суд вважає за необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 475, 373,374 КПК України, суд,-
З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн.
Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_6 не застосовувався.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

-обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

-потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладання угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою, ст. 474 цього Кодексу;

-прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1