Справа № 341/917/15-к
Провадження № 11-кп/779/252/2016
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000082, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України, за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Галицького районного суду від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців.

На підставі ст.76 КК України покладено на обвинуваченого певні обов`язки.

Відповідно до вимог ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Цим же вироком за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі засуджено обвинуваченого ОСОБА_9 , щодо якого ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року вирок змінено та пом`якшено призначене покарання до одного року шести місяців позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 .

Як встановив суд, кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

04 березня 2015 року близько 19.00 години ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою, маючи умисел на заволодіння чужим майном, проникли до господарства по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали 6 полімерних каністр ємкістю 20 л. кожна на загальну суму 150 грн., у яких знаходилось 120 літрів дизельного палива по ціні 27 грн. за 1 літру на суму 3240 грн., в результаті чого заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3390 гривень.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що рішення про призначення ОСОБА_6 покарання з урахуванням ст.75 КК України є безпідставним та невмотивованим, оскільки обставини, які визнані судом пом`якшуючими, не знижують ступінь тяжкості вчиненого настільки, що призначення покарання в межах санкції відповідної статті є недоцільним. Просить вирок місцевого суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому за ч.3 ст.185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року частково задоволено касаційну скаргу прокурора, вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2015 року, яким скасовано вирок Галицького районного суду від 27 травня 2015 року в частині призначеного покарання ОСОБА_6 та призначено останньому покарання за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, один рік позбавлення волі, а ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, - один рік шість місяців позбавлення волі, скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Своє рішення ВССУ мотивував тим, що апеляційною інстанцією були допущенні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, так як апеляційний суд, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 , без належного процесуального приводу постановив вказаний новий вирок і щодо ОСОБА_10 , якому за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України пом`якшив покарання.

.

Під час апеляційного розгляду: - прокурор ОСОБА_7 частково підтримав подану апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді одного року позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому і надалі жодних правопорушень не вчинятиме, також зазначив, що з 20.10.2015 року відбував покарання у виправній колонії і був звільнений 12.05.2016 року на громадські роботи строком 240 годин, просить суворо не карати ;

- захисник ОСОБА_8 заперечила доводи апеляційної скарги прокурора, вирок місцевого суду щодо обвинуваченого вважає законним і обґрунтованим та просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, дослідивши докази, що впливають на призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_6 скасуванню внаслідок м`якості з ухваленням нового вироку, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений, а також правильність кваліфікації його дій не оспорюються апелянтом і апеляційному перегляду згідно ч.1 ст.404 КПК України не підлягають.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку суд, призначаючи покарання обвинуваченому, належним чином вимог зазначеного закону не дотримався.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно звільнив засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, так як не врахував при цьому в повній мірі положення ст.75 КК України та не дотримався загальних засад призначення покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд дійшов помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням, оскільки не врахував ту обставину, що вчинений обвинуваченим злочин, у відповідності до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, містить підвищену суспільну небезпеку та відповідно має тягнути за собою низку правових наслідків.

Окрім того, як вбачається з вироку, обвинувачений ОСОБА_6 був ініціатором вчинення злочину і саме він запропонував ОСОБА_10 викрасти дизельне паливо з господарства ОСОБА_12 з метою подальшого його продажу.

З огляду на наведене, внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідно до ст.414 КПК України, оскаржуваний вирок суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання є незаконним, його слід скасувати через м`якість та ухвалити новий вирок.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_13 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому, який не наполягав на суворому покаранні.

Наведені вище обставини, що пом`якшують покарання, колегія суддів визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і при відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, який згідно ст.89 КК України раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, з врахуванням думки потерпілого щодо призначення покарання винному, колегія суддів вважає можливим призначити ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України, та із застосуванням ст.69 КК України призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню ним нових злочинів і відповідатиме положенням ст.50 КК України, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Зі змісту ухвали касаційної інстанції вбачається, що вирок апеляційної інстанції від 08 жовтня 2015 року було скасовано на новий апеляційний розгляд з підстав порушення судом норм кримінального процесуального закону, висновків щодо необхідності посилення покарання обвинуваченому у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не наведено, тому колегія суддів погоджується з покаранням, призначеним обвинуваченому ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного йому покарання за м`якістю.

Призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді одного року позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_2