Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
15 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0005975 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно із вироком Рівненського міського суду від 29 грудня 2015 року ОСОБА_5 в середині січня 2015 року близько 17 год, перебуваючи в маршрутному таксі № 45, яке рухалося в напрямку вул. Вербової в м. Рівне, таємно викрав з рюкзака ОСОБА_7 мобільний телефон марки Самсунг вартістю 798 грн.

На початку травня 2015 року у вечірній час ОСОБА_5 , знаходячись в маршрутному таксі № 45, яке рухалось в напрямку вул. Гагаріна в м. Рівне, повторно таємно викрав з кишені рюкзака ОСОБА_8 гаманець вартістю 46 грн, в якому знаходилась грошова купюра номіналом 200 грн.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання два роки позбавлення волі.

ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації його дій, просить з врахуванням його розкаяння, відшкодування заподіяної шкоди, наявності малолітньої дитини та незадовільного стану здоровя помякшити призначене покарання, застосувавши або положення ст. 69 КК України, або ж покарання у виді обмеження волі, та зарахувати в строк відбуття покарання строк його попереднього увязнення не з дати винесення оскаржуваного вироку, а з дати фактичного взяття під варту - 28 травня 2015 року.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі самим апелянтом і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно положень ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості, особу ОСОБА_5 , який, як свідчать матеріали провадження, раніше неодноразово судимий, зокрема, і за вчинення тяжких злочинів, негативно характеризується, ніде не працює, є особою, залежною від наркотичних засобів, з приводу чого з 5 червня 2009 року перебуває на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів ( т. 1 а.с. 85-101к.п.), розкаяння у вчиненому та сприяння в розкритті злочинів, і призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, максимально наближене до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, яке відповідає меті запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів.

Покликання ОСОБА_5 на неврахування судом, як помякшуючої покарання обставини, наявності малолітньої дитини, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів про те, що ОСОБА_5 є батьком малолітної дитини, виховує і утримує її, і таких доказів обвинуваченим не надано в розпорядження суду першої та апеляційної інстанції.

Що ж до обчислень строку тримання під вартою, то суд першої інстанції вірно вказав у вироку про початок строку відбування покарання ОСОБА_5 з 29 грудня 2015 року - дати обрання обвинуваченому у даній справі запобіжного заходу, який досудовим розслідуванням ОСОБА_5 не обирався, а запобіжний захід - тримання під вартою з 28 травня 2015 року обраний йому ухвалою слідчого судді в рамках іншого кримінального провадження № 0003174, внесеного до ЄРДР від 28.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що знайшло своє підтвердження при апеляційному розгляді провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для його зміни не вбачає.

Разом із тим, беручи до уваги положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, що вступив в дію 24.12.2015 року, і яким внесено зміни в ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід зарахувати його попереднє ув`язнення з 29 грудня 2015 року до моменту проголошення ухвали із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського міського суду від 29 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 29.12.2015 року по 15.03.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3