Дата документу Справа № 334/4182/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/4182/15-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/129/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 213 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року м. Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001974 від 04.05.2015 року, за апеляційною скаргою заступника прокурора області ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який має середньо-спеціальну освіту, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він в період часу з початку березня 2015 р. по 21.05.2015 р., маючи умисел на незаконне здійснення операцій з брухтом чорних металів, без державної реєстрації, не маючи на те спеціального дозволу (ліцензії), одержання якої передбачено законом, у порушення вимог Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999 р. в редакції від 02.12.2012 p., Закону України «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності» від 01.06.2000 р. в редакції від 06.08.2014 p., а також Закону України «Про підприємництво» від 07.02.1991 р. в редакції від 21.07.2012 p., які встановлюють кваліфіковані, організаційні, технічні та інші вимоги із заготівлею і переробкою металобрухту, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , незаконно здійснював операції з брухтом чорних металів, а саме приймав від мешканців Ленінського району м. Запоріжжя брухт чорних металів за ціною 3 гривні за 1 кг., після чого його реалізовував невстановленій слідством особі за ціною 3,50 грн.
Так, ОСОБА_7 , протягом березня та квітня 2015 р., зібрав від громадян брухт чорних металів вагою приблизно 1000 кг., який реалізував невстановленій особі за 3500 грн., тобто по 3,50 грн. за 1 кг., який було вивезено з території домоволодіння б. АДРЕСА_3 вантажівкою невстановленої особи.
21.05.2015 р. приблизно об 11 год., знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , прийняв від ОСОБА_10 , металобрухт вагою 10 кг. за ціною 3 грн. за 1 кг., за який розрахувався з останнім грошовими коштами загальною сумою 30 грн.
21.05.2015 р. в період часу з 09:00 год. по 09:40 год., в ході проведеного обшуку на території домоволодіння АДРЕСА_3 , у ОСОБА_7 , був вилучений брухт чорного металу вагою 234 кг., а також ваги, розраховані для зважування до 500 кг.
В апеляційній скарзі заступник прокурора області ОСОБА_9 не оскаржуючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого і доведеності його вини, вважає, що вироком неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що з урахуванням змін до КК України від 12 лютого 2015 року (набрав чинності 5.04.2015 р.) такий вид покарання як громадські роботи санкцією ч.1 ст. 213 КК України не передбачений.

Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 грн.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_8 , яка вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, т.я. Квітовський відбув призначене судом покарання повністю, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, розглянувши матеріали провадження та дослідивши посилання, що наведені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, за які він засуджений, при обставинах, викладених у вироку правильні та ґрунтуються на доказах, досліджених в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та в апеляції не оскаржується.

В той же час, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку районного суду, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не дотримався положень закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно до ст. 48 КК України звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із зміною обстановки, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнена від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 48 КК України є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед суспільством та виправити свою поведінку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 213 КК України у виді 100 годин громадських робіт, чим було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак, зазначене покарання ОСОБА_7 відбув, та 07.09.2015 р. був знятий з обліку у зв`язку із відбуттям призначеного судом покарання за кількістю годин громадських робіт, що підтверджується відповіддю на запит (а.с. 71).

Крім того, вказане діяння містить склад злочину, який кваліфікується за ч.1 ст. 213 КК України, скоєний злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

На теперішній час ОСОБА_7 перебуває на стаціонарному лікуванні у відділені легеневого туберкульозу №2 з 28.01.2016 р. по теперішній час, його клінічний діагноз: ВДТБ (01.2016) в/ч лівої легені (інфільтральний) Дестр.+ МБТ+М+МГ+Ріф.- К+Гіст.0 Кат.1 Ког.1 (2016), тривалість хвороби 2-3 місяці (а.с. 84).

Колегія суддів враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий (а.с.14), характеризується позитивно (а.с.12), має тяжке захворювання.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, а саме, скоєно злочин невеликої тяжкості, особа засудженого перестала бути суспільно небезпечною.

Таке процесуальне рішення не суперечить роз`ясненням, які містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 " Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності ", оскільки зміна обстановки, яка сприяла втраті суспільної небезпеки вчиненому діянню була обумовлена саме вищезазначеними обставинами.

Керуючись ст. ст. 48, 407, 408, 409, 412 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

На підставі ст. 48 КК України, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України, у зв`язку зі зміною обстановки, кримінальне провадження закрити.

У решті вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4