Дата документу Справа № 314/5559/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1156/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/5559/15-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2016 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким;

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 посилаючись на незаконність судового рішення зазначає, що суд не врахував докази надані установою де відбуває покарання засуджений, серед яких є позитивні характеристики, дані про заохочення та докази працевлаштування, що на думку захисника, є підставою для задоволення заяви, оскільки вимоги визначені ст. 82 КК України засудженим було виконано. При цьому захисник зауважує, що визнання чи невизнання вини, на що послався суд в своїй ухвалі відмовляючи у задоволенні заяви, є вільною позицією та правом засудженого.

Тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву засудженого ОСОБА_8 , і на підставі ст. 82 КК України замінити останньому невідбуте покарання більш м`яким.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно змісту оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2006 року за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України до 14-ти років позбавлення волі.

Засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101), звернувся до суду із заявою про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України.

Суд відмовив у задоволенні заяви засудженого посилаючись на те, що останній відбуває покарання за вчинення умисного вбивства малолітньої дитини, при цьому під час судового розгляду своєї вини не усвідомив та не визнав, на даний час вину також не визнає та не розкаюється, про що заявив під час розгляду заяви.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення і доводи скарги; прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія судів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Апеляційна скарга захисником подана у визначені кримінальним процесуальним законом строки, а тому питання про поновлення строку на апеляційне оскарження порушене в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів залишає поза увагою.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано не було.

Так, районний суд, згідно до журналу судового засідання, провівши судовий розгляд із дослідження письмових доказів, тобто матеріалів особової справи засудженого, у порушення вимог кримінального процесуального законодавства, в судовому рішенні оцінки цим доказам не надав, що є неприпустимим та викликає сумніви щодо неупередженості суду.

Крім того, в обґрунтування свого висновку, суд послався на те, що засуджений своєї вини не усвідомив та не визнав, на даний час вину також не визнає та не розкаюється, про що заявив під час розгляду заяви. Але суд не зважив на визначені ст. 18 КПК України гарантії свободи особи від самовикриття, а тому повинен був, при вирішенні порушеного засудженим питання, керуватися вимогами ст. 82 КК України.

Таким чином, районний суд, під час розгляду заяви засудженого, не звернув уваги на доводи останнього, не надав оцінки дослідженим доказам по справі, а отже не оцінив їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наявних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, внаслідок чого не спростував їх у судовому рішенні.

Отже, усупереч загальним засадам кримінального судочинства, у тому числі передбаченим у ст. 22 КПК України, суд порушив принцип змагальності сторін у отстоюванні ними своїх правових позицій, не створив необхідні умови для реалізації своїх процесуальних прав на повний і неупереджений судовий розгляд, на дослідження доказів, надавши таким чином перевагу однієї зі сторін, що вочевидь виявляється порушенням права на справедливий судовий розгляд, закріплений у ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Виходячи із положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені підчас провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей постановити нову ухвалу за доводами апеляційної скарги, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції внаслідок неналежного дослідження доказів, оскільки з огляду на зміст мотивувальної частини ухвали, ці обставини під час провадження в суді першої інстанції не оцінювались, а питання про повторне дослідження доказів перед апеляційним судом не порушувалось.

Таким чином, виходячи із передбачених кримінальним процесуальним законом загальних засад кримінального провадження щодо охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді необхідно урахувати наведене у цій ухвалі, при суворому дотриманні принципу змагальності сторін, перевірити доводи зазначені в апеляційній скарзі захисника, дати належну оцінку усім наданим сторонами доказам, з обов`язковою їх мотивацією, та ухвалити судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2016 року відносно засудженого ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Вільнянського районного суду Запорізької області.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4