Справа №576/426/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/394/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001272 від 30 грудня 2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 19 січня 2016 року, яким,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець м. Глухів, та проживає в АДРЕСА_1 , раніше засуджувався: 25.12.2013 року за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.,

визнаний винним за ч.1 ст. 122, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України - 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25.12.2013року у виді штрафу в розмірі 850 грн., і остаточно ОСОБА_8 за сукупністю вироків призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн., і кожний вирок виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди 4880 грн. і у відшкодування моральної шкоди 25000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 : судові витрати на користь держави в сумі 393 грн. 12 коп., та на користь фінансового управління Глухівської міської ради 5779 грн. 33коп. витрат понесених за стаціонарне лікування потерпілого.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд, 30 грудня 2014 року близько 3 годин поряд з магазином «Продукти» ПП «Шульженко» по вул. Путивльська в м. Глухів Сумської області між обвинуваченими ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_10 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, під час якої ОСОБА_10 кинув в ОСОБА_8 напівпорожньою літровою полімерною пляшкою пива. Після цього у ОСОБА_8 на грунті раптово виниклих неприязних стосунків виник умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 умисно наніс потерпілому удар кулаком в обличчя, а коли останній впав на землю, продовжував умисно наносити удари кулаками та ногами по голові, грудній клітині та інших частинах тіла, заподіявши ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритої черепно-ліцьової травми, забій головного мозку легкого ступеню, перелом кісток носа, а потім залишив місце події.

Приблизно через одну хвилину, маючи умисел на заволодіння майном потерпілого, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 повернувся до потерпілого, який лежав на землі. Реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_10 , обвинувачений витягнув з кишені одягу мобільний телефон марки «Samsung DT E 1081 Т», що належав потерпілому.

Під час цих подій ОСОБА_10 намагався припинити протиправні дії ОСОБА_11 , схопивши його за руку, але ОСОБА_8 не припинив свої дії, та з метою утримання вилученого майна наніс ОСОБА_10 не менше 4 ударів ногою по голові і відкрито заволодів його мобільним телефоном вартістю 145 грн., та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 прохає переглянути вирок суду та розмежувати тілесні ушкодження, нанесені потерпілому, та звернути увагу на висновок судово-медичної експертизи, з якого слідує, що після їх нанесення стану небезпечного для життя потерпілого не було. Тому він прохає з урахуванням даного висновку судово-медичної експертизи перекваліфікувати тілесні ушкодження з середньої тяжкості на легкі тілесні ушкодження;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 зазначає, що в ході судового провадження в повному обсязі було доведено, що під час сварки у ОСОБА_8 виник умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 . Реалізуючи умисел на позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_8 протягом п`яти хвилин наніс потерпілому зі значною силою не менше 55 ударів по різних частинах тіла, в тому числі і в життєво важливі органи: голову, грудну клітину, і при цьому передбачав суспільну небезпечність наслідків своїх дій та бажав настання смерті ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_10 перестав подавати ознаки життя ОСОБА_8 , вважаючи, що виконав усі дії, необхідні для настання смерті потерпілого, залишив його.

Крім цього, висновки суду щодо відкритого заволодіння майном потерпілого без застосування насильства не відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, оскільки ОСОБА_8 , підійшовши через деякий час до потерпілого, витягнув з його одягу мобільний телефон, а, коли ОСОБА_10 спробував припинити протиправні дії, схопивши обвинуваченого за руку, ОСОБА_8 з метою утримання вилученого майна наніс йому не менше 4 ударів ногою по голові.

Тому прокурор прохає вирок суду скасувати, як незаконний, ухвалити свій вирок, за яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 187 КК України та призначити покарання:

- за ст.ст. 15 ч. 2, ч. 2 ст. 115 КК України - 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі;

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбування 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України до призначеного покарання приєднати повністю невідбуте покарання за вироком Глухівського міськрайонного суду від 25.12.2013 року у виді штрафу в розмірі 850 грн. і це покарання виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та зміст поданих апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, подану обвинуваченим та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, прокурора ОСОБА_6 , яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та прохає вирок суду скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, та вважала апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційні інстанції, згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку діянь, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка, і про що зазначено у вироку.

Так, допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково і пояснив, що 30 грудня 2014 року, близько 3 годин, після розпиття спиртних напоїв знаходився зі своїми знайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 біля магазину по вул. Путивльській в м. Глухів. В цей час до магазину підійшов потерпілий ОСОБА_10 та став нецензурно лаятись на його адресу. Після цього він зі своїми знайомими пішли в сторону автопарку, а, повернувшись знову до магазину, де зустріли потерпілого, який кинув в його сторону пляшку з-під пива, але він ухилився в сторону і вона в нього не влучила. Потім потерпілий, який також був у нетверезому стані, став розмахувати руками та намагався вдарити його. Діючи на випередження, він наніс удар потерпілому в обличчя, від чого він впав. Після цього він наніс ОСОБА_10 удари ногами по тулубу та голові. Припинивши наносити удари потерпілому, він разом зі своїми знайомими відійшов в сторону, але потім повернувся до ОСОБА_10 і вирішив взяти в нього мобільний телефон, щоб зателефонувати і викликати швидку допомогу, оскільки в нього телефону не було, а у знайомих на рахунках телефонів були відсутні кошти.. Підійшовши до потерпілого, він взяв у нього телефон, але нікуди не телефонував, так як злякався, що побив потерпілого, але телефон залишив собі.

Коли він забирав у потерпілого телефон останній намагався схопити його руками, а тому він наніс йому ще декілька ударів по тулубу.

Потерпілий ОСОБА_10 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, пояснив, що в ніч з 29 по 30 грудня 2014 року відпочивав в кафе «Едельвейс» в м. Глухів. По дорозі додому він зайшов в магазин, де купив сигарети. В цей час в магазин зайшов ОСОБА_8 з собакою та двоє його друзів. Продавець та він зробили ОСОБА_8 зауваження з приводу собаки. Потім ОСОБА_8 запропонував йому вийти на вулицю порозмовляти. На вулиці ОСОБА_8 наніс йому удар кулаком в голову і він впав на землю, і не пам`ятає, що відбувалось з ним в послідуючому, і він знаходився на лікуванні близько двох тижнів.

Свідок ОСОБА_14 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, підтвердив, що 30 грудня 2014 року він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , близько 3 годин зустрілись біля магазину в м. Глухів та зайшли до нього, щоб купити цигарки. Разом з ними була собачка, яка стала гавкати на ОСОБА_10 , який також знаходився в магазині. Після цього на вулиці між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник конфлікт. Намагаючись уникнути конфлікту, вони відійшли в сторону, але потерпілий підійшов до них, і між ним та ОСОБА_8 продовжився словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_10 кинув в сторону ОСОБА_8 пластикову пляшку, але не влучив в нього, так як останній ухилився в сторону.

Між потерпілим, який перебував в стані сп`яніння, та ОСОБА_8 виникла бійка, і вони наносили удари один одному. Потім ОСОБА_8 , коли потерпілий впав на землю, продовжував наносити ногами удари ОСОБА_10 по голові та тулубу. Після бійки вони втрьох пішли з місця події, а потім вирішили викликати до потерпілого швидку допомогу, але не змогли, так як у ОСОБА_8 був відсутній телефон, а в нього сіла батарея, а у ОСОБА_13 не було грошей на рахунку. Потім ОСОБА_8 підійшов до потерпілого, який лежав на землі і забрав у нього телефон, але швидку допомогу ніхто не викликав.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_15 вказав, що дійсно в цю ніч між потерпілим та ОСОБА_8 біля магазину заправки виник конфлікт, під час якого стали ображати один одного.

Під час сварки потерпілий кинув в їх сторону пляшку з пивом, та продовжував їх ображати. Після цього ОСОБА_8 першим наніс удар кулаком в обличчя потерпілому, від чого він впав на землю, а ОСОБА_8 продовжував наносити удари ОСОБА_10 в різні частини тулуба та голови. ОСОБА_14 намагався відтягнути ОСОБА_8 від потерпілого, а потім вони пішли від магазину, а потерпілий залишився лежати на землі. Через незначний проміжок часу вони повернулись до місця, де знаходився потерпілий.

Він не бачив, як ОСОБА_8 забирав у потерпілого телефон, але пізніше бачив телефон у останнього. Вони пропонували ОСОБА_8 викликати до потерпілого швидку допомогу, але, чому він цього не зробив, не пам`ятає. Дійсно, ОСОБА_8 наніс ще декілька ударів потерпілому, коли підходив до нього після першого його побиття.

З протоколу слідчого експерименту, проведеного 24.01.2015 року з участю ОСОБА_8 , останній показав на місці та детально розповів про обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ( т. 1 а.п. 175-180).

З слідчих експериментів, проведених 19 лютого 2015 року окремо зі свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , вбачається, що вони детально розповіли та показали на місці, яким чином ОСОБА_8 наносив удари ногами та руками потерпілому ОСОБА_10 (т. 1 а.п. 161-166; 168-173).

З висновку судово-медичної (комісійної) експертизи від 30.11.2015 року № 118 вбачається, що ОСОБА_10 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритої черепно-лицьової травми, забою головного мозку легкого ступеня, перелому кісток носа, субарахноїдального крововиливу, осколкового перелому передньої стінки правого верхнього синусу зі зміщенням. Травма голови у потерпілого не становить небезпеки для життя, а спричинила тривалий розлад здоров`я. Відмороження 2, 3, 4, 5 пальців правої кісті відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (т. 1 а.п. 104-115).

Вартість мобільного телефона ОСОБА_10 , яким відкрито заволодів ОСОБА_8 , відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 16.01.2015 року становить 145 грн. (т. 1 а.п. 52-54).

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що суд безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злояину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Органами досудового розслідування злочинні дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як замах на умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів. Разом з тим, умисне з корисливих мотивів вбивство кваліфікується, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном), чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних втрат, чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок вбивства. В той же час, якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікації дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України виключається.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що він не мав умислу на вбивство потерпілого, а мобільним телефоном ОСОБА_10 відкрито заволодів через незначний проміжок часу після нанесення йому тілесних ушкоджень, так як мав намір зателефонувати до швидкої медичної допомоги, але злякався і нікуди не телефонував.

Про це він підтвердив і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні судом першої інстанції було об`єктивно встановлено з показань обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 те, що дійсно між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, який в послідуючому переріс в бійку, під час якої саме ОСОБА_8 став наносити удари потерпілому руками, а потім і ногами, коли останній лежав на землі. Припинивши побиття потерпілого, обвинувачений ОСОБА_8 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 відійшли від потерпілого, і лише через деякий час ОСОБА_8 повернувшись до потерпілого, відкрито заволодів його мобільним телефоном, та наніс йому декілька ударів по тулубу.

Всі дії, пов`язані з нанесенням ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому відбувались в присутності вищевказаних свідків, які йому в цьому не перешкоджали і ОСОБА_8 при дійсному намірі позбавити життя потерпілого, не мав жодних перешкод для цього.

З висновків судово-медичних експертиз від 10.02.2015 року та від 30.11.2015 року вбачається, що потерпілому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виникли у нього від дії тупого предмета, предметів, якими могли бути кулаки рук, ноги, частини взуття.

Суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, належним чином дослідивши всі докази, надані стороною обвинувачення, обґрунтовано прийшов до висновку, що органами досудового розслідування не було доведено та надано об`єктивні та достовірні докази, які б свідчили про доведеність винності в тому, що ОСОБА_8 з прямим умислом на вбивство потерпілого ОСОБА_10 з корисливих мотивів, навівши у вироку відповідні мотиви, і обґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.2 ст. 15, п.6 ч.2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України.

Безпідставними вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні і про те, що під час побиття потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому не менше 55 ударів.

Вказані твердження об`єктивно не знайшли свого підтвердження під час дослідження в судовому засіданні доказів, які були надані стороною обвинувачення.

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 19 від 10.02.2015 року, судячи за характером, локалізацію виявлених тілесних ушкоджень на тілі потерпілого має місце не менше 7 ділянок прикладання травмуючої сили.

Судово-медичний експерт ОСОБА_17 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, вказав, що визначити загальну кількість ударів, виходячи з локалізації і характеру виявлених тілесних ушкоджень, не можливо, оскільки не кожен удар призводить до спричинення тілесних ушкоджень, а місце прикладання сили можуть накладатись.

Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора в тій частині, що суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України.

В обґрунтування своїх доводів, прокурор зазначив, що матеріалами кримінального провадження доведено, що ОСОБА_8 вчинив розбій з метою заволодіння майном потерпілого, поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя та здоров`я останнього.

Небезпечне для життя і здоров`я насильство це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження що, спричинило короткочасний розлад здоров`я, середньої тяжкості або тяжке ушкодження та інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції, а також в суді апеляційної інстанції і вказав, що після того як він наніс тілесні ушкодження потерпілому, разом з ОСОБА_12 і ОСОБА_18 вони залишили ОСОБА_10 . Через незначний проміжок часу він вирішив повернутись до потерпілого та взяти в нього мобільний телефон щоб зателефонувати до швидкої допомоги і повідомити про стан потерпілого. Підійшовши до потерпілого, який лежав на землі в безпорадному стані, він обшукав його одяг і забрав мобільний телефон. Потерпілий схопив його за одяг, але він вирвався і наніс йому декілька ударів.

В судовому засіданні судом були оглянуті та досліджені відеозаписи з камер відео спостереження, з яких було встановлено, що ОСОБА_8 наніс декілька ударів потерпілому по тулубу після заволодіння мобільним телефоном останнього, а до цього жодних активних дій направлених на негайне подалання спротиву потерпілого або подавлення його волі не вчиняв, а лише обшукав його одяг.

В зміненому обвинувальному акті наданому суду прокурором не було зазначено, які ж саме тілесні ушкодження були нанесені обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 , час розбійного нападу і що саме вказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя і здоров`я потерпілого в момент їх заподіяння.

Дослідивши матеріалами кримінального провадження, та наявні в ньому докази, в їх сукупності, суд першої інстанції , обґрунтовано прийшов до висновку, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном з насильством що є небезпечним для життя та здоров`я останнього не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, і стороною обвинувачення не було надано достовірних та об`єктивних доказів на підтвердження пред`явленю обвинуваченому обвинувачення за ч.1 ст. 187 КК України.

Посилання прокурора на те, що дії розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим, чи іншими особами, і не зважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства, чи погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

Судом першої інстанції було об`єктивно встановлено з показань обвинуваченого, відеозапису з камер відеоспостереження, що лише після заволодіння мобільним телефоном потерпілого він наніс йому чотири удари, коли останній лежав на землі.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що пред`явлене органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст. 187 КК України є недоведеним і вірно перекваліфікував його дії на ч.2 ст. 186 КК України .

Відповідно до вимог ч.2 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, включно якщо про дослідження таких доказів учасниками судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Крім цього прокурором у кримінальному провадженні, як того вимагає ч.3 ст. 404 КПК України в апеляційній скарзі, так і прокурор у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заявляли клопотання та не вказали які же обставини необхідно було повторно дослідити встановлені під час кримінального провадження, та не вказали умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повно, або з порушеннями, а суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення лише в межах поданих апеляційних скарг, і має право вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Прокурор у кримінальному провадженні в апеляційній скарзі прохав провести судове слідство, не зазначивши конкретно, які докази вважає за необхідне дослідити, а прокурор в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прохав вирок суду скасувати як незаконний, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, але конкретно не зазначив, які ж істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допустив суд під час розгляду кримінального провадження, як того вимагає ст.. 412 КПК України.

Таким чином колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні щодо скасування вироку суду та ухвалення нового вироку відносно ОСОБА_8 , та доводів прокурора в судовому засіданні суду апеляційної інстанції щодо скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, немає, з підстав, що наведені вище.

Колегія суддів не може погодитись та вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинувачення про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки висновкам судово медичних експертиз, а тому безпідставно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 122 КК України, оскільки він заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, а тому прохає його дії перекваліфікувати на ст.. 125 КК України виходячи з наступного.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував, що саме він, а не хтось інший вчинив побиття потерпілого, наносячи йому удари руками та ногами по голові та тулубу.

Як убачається з висновків судово медичних експертиз від 10.02.2015 року №19, та від 30.11.2015 року №118 травма голови у потерпілого не становить небезпеки для життя, але кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження, а відмороження пальців правої кісті потерпілого кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що саме умисними діями обвинуваченого, потерпілому були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого, колегія суддів приходить до однозначного висновку, про те, що фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення судом першої інстанції встановлені правильно, а юридична кваліфікація його дій за ч.1 ст. 122 та ч.2 ст. 186 КК України є вірною, так як він заподіяв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків передбачених у ст.. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість, а також обвинуваченого ОСОБА_8 щодо призначення йому більш м`якого покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ст.. 65 КК України при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_8 суд у відповідності з вимогами ст.. 65 КК України призначив його враховуючи ступінь та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та обставин що пом`якшують покарання, а саме: його стан здоров`я, щире каяття у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень.

Судом також враховані і обставини, що обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставин встановлених у кримінальному провадженні, обґрунтовано навівши відповідні мотиви, які впливають на визначення виду і міри покарання, прийшов до висновку про призначення ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є достатнім і необхідним для його виправлення і попередження нових злочинів, а тому у зв`язку з цим колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для скасування, або зміни вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та у зв`язку з суворістю призначеного покарання та задоволення апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченого.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розслідуванні у кримінальному провадженні та його розгляді в суді, які були б підставою для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 31 грудня 2014 року по 7 червня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 19 січня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Шосткінської місцевої прокуратури, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Згідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 31 грудня 2014 року по 7 червня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той же самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4