Дата документу Справа № 333/8038/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/8038/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/951/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003849 від 24 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Інгулець Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з вироком суду, в силу ст.89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 , а також прокурор прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання обвинуваченого, тобто з 01 жовтня 2014 року. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію його дій, посилаючись на наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: його щиросерде каяття, добровільне відшкодування шкоди, а також наявність в нього ряду хвороб, просить застосувати ст.69 КК України та пом`якшити призначене покарання.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 , також не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок щодо останнього змінити, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд у вироку лише навів перелік обставин, що пом`якшують покарання, проте фактично їх не врахував при призначенні покарання. Крім того зазначає, що суд в достатній мірі не вмотивував своє рішення щодо необхідності призначення обвинуваченому реального покарання.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок щодо останнього скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, а в іншій частині вирок суду залишити без змін. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд, надаючи правову кваліфікацію діям обвинуваченого, безпідставно не зазначив кваліфікуючу ознаку повторність. Крім того вказує, що при призначені ОСОБА_6 покарання суд не врахував положення ст.65 КК України, роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також дані про особу обвинуваченого.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він наприкінці серпня 2014 року, у нічний час, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що його дії залишаться непоміченими, за допомогою заздалегідь заготовленого предмету металевої монтировки, шляхом злому фортки вікна, проник до приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_10 , та розпорядився ним на власний розсуд. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілій спричинена матеріальна шкода на загальну суму 31 400 грн.

Окрім того, у період часу з 01 по 08 вересня 2014 року, приблизно о 23-00 годині ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, діючи повторно, з корисливих мотивів, через покрівлю проник до приміщення горища будинку АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , та таємно викрав майно останнього, розпорядившись ним на власний розсуд. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілому спричинена матеріальна шкода на загальну суму 750 грн.

Заслухавши:

доповідь судді;

обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які просили змінити оскаржуваний вирок суду у частині призначеного покарання та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання шляхом застосування ст.69 КК України, у частині застосування положень ст.75 КК України вимоги апеляційної скарги захисника не підтримали;

думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення всіх апеляційних скарг та вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим,

перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи оскаржуваний вирок суду у межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, при обставинах, вказаних у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин провадження, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 у межах пред`явленого останньому обвинувачення - за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини Кримінального кодексу України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, те, що останній вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся, за місцем проживання характеризується позитивно та має незадовільний стан здоров`я, а також те, що заподіяна потерпілим шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк. Призначене ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого, його захисника та прокурора, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які посилаються апелянти у своїх апеляційних скаргах, фактично були враховані судом при призначенні покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України та підстав для пом`якшення, а так само і для посилення призначеного обвинуваченому покарання, не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі ч.5 ст.72 КК України колегія суддів вважає за необхідне зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у період з 05 серпня 2016 року (з моменту доставлення обвинуваченого з Оріхівської виправної колонії до Запорізького слідчого ізолятору для прийняття участі у апеляційному розгляді), по 02 вересня 2016 року (набрання оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 законної сили), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , а також прокурора прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у період з 05 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4