У х в а л а

22 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_4., розглянувши заяву захисника ОСОБА_1 про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_2 Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Апеляційний суд Миколаївської області вироком від 24 березня 2014 року засудив ОСОБА_2 за: частиною першою статті 263, статті 48, сатті 49, частини п'ятої статті 74 КК у зв'язку із закінченням строків даності ОСОБА_2 звільнено від призначеного за цими нормами покарання; пунктами «а», «в», «г», «ж», «з», «и», «і» статті 93 КК 1960 року, частини другої статті 15, пунктами 1, 5, 6, 9, 11, 12, 13 частини другої статті 115, пунктами 1, 6, 11, 12, 13 частини другої статті 115, частиною п'ятою статті 186 Кримінального кодексу України (далі - КК), частиною другою статті 194 КК (в редакції Закону України від 15 квітня 2008 року), частиною другою статті 201, статтею 257, частиною другою статті 15, частиною другою статті 258, частиною першою статті 14, статтею 348 КК та на підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 23 грудня 2015 року змінив вирок щодо ОСОБА_2: на підставі статті 49, частини п'ятої статті 74 КК у зв'язку із закінченням строків даності ОСОБА_2 звільнено від покарання, призначеного за частиною другою статті 194 КК (у редакції від 15 квітня 2008 року); на підставі частини четвертої статті 48 КК 1960 року за пунктами «а», «в», «г», «ж», «з», «и», «і» статті 93 КК 1960 року ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; постановлено вважати засудженим ОСОБА_3 за: пунктами «а», «в», «г», «ж», «з», «и», «і» статті 93 КК 1960 року, частиною другою статті 15, пунктами 1, 5, 6, 9, 11, 12, 13 частини другої статті 115, пунктами 6, 9, 11, 12, 13 частини другої статті 115, частиною п'ятою статті 186, частиною другою статті 201, статтею 257, частиною другою статті 15, частиною другою статті 258, частиною першою статті 14, статтею 348 КК та на підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

22 березня 2016 року захисник ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_2 у зв'язку із неоднаковим застосуванням касаційним судом одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та невідповідності рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постановах Верховного Суду України, а також рішенням Європейського суду з прав людини.

Ухвалою судді Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25 березня 2016 року захисника ОСОБА_1 було повідомлено про невідповідність його заяви вимогам статей 445, 448 та 449 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - до 18 квітня 2016 року.

Зокрема, було повідомлено, що захисником ОСОБА_1 не було зазначено норми закону щодо підстав, передбачених статтею 445 КПК, для перегляду судового рішення Верховним Судом України, не конкретизовано норму закону України про кримінальну відповідальність, яка, на його думку, неоднаково була застосована, не обґрунтувано, у чому саме полягає ця неоднаковість, та не додано до заяви різних за змістом рішень суду касаційної інстанції на підтвердження неоднакового застосування матеріальної норми у подібних правовідносинах, не було обґрунтувано неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Наведені недоліки перешкоджали вирішенню питання щодо наявності предмету перегляду та допуску справи до провадження.

Захиснику було роз'яснено, що у разі, якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунуто в установлений строк, заяву буде йому повернуто.

На виконання ухвали судді Верховного Суду України від 25 березня 2016 року захисник ОСОБА_1 у встановлений йому строк додав копії укладених договорів про надання правової допомоги з підзахисним та копії двох постанов Верховного Суду України від 21 січня 2016 року із невідомого джерела, щодо неоднакового застосування, а саме: норми матеріального права, передбаченої статтею 368 КК, та норм процесуального права, що містяться у статтях 22, 23, 94 і 95 КПК.

Наведене свідчить, що зазначених в ухвалі судді недоліків захисником ОСОБА_1 усунуто не було.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 450 КПК,

у х в а л и л а:

Заяву захисника ОСОБА_1 про перегляд вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 24 березня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_2 Верховним Судом України повернути заявнику.

Повернення заяви з підстав, передбачених частиною четвертою статті 450 КПК, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_4