03.11.2016 Єдиний унікальний № 371/1046/16-к
Провадження 1-кп/371/87/16
В И Р О К
Іменем України

3 листопада 2016 року Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка кримінальне провадження, внесене 15.07.2016 до ЄРДР за №0000414, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, раніше судимого, 23.10.2015 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців, звільненого від відбування покарання з випробування строком на 1 рік.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

судовим слідством Миронівський районний суд Київської області,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим, а саме: 23.10.2015 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців, звільнений від відбування покарання з випробування строком на 1 рік, 15.07.2016 перебуваючи в м. Миронівка Київської області по вул. Соборності, 113, в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

Близько 12 год. 00 хв. 15.07.2016 з метою купівлі продуктів ОСОБА_3 зайшов до продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за вищеназваною адресою. Перебуваючи в приміщенні вказаного магазину, він підійшов до полиці касира, та замовляючи продукцію, помітив біля каси гаманець, який належав ОСОБА_5 , яка в свою чергу тимчасово його залишила на вказаній полиці. У цей час у ОСОБА_3 виник умисел на крадіжку даного гаманця вартістю 165 грн. 00 коп., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1700 грн. та 15 000 російських рублів, що згідно курсу НБУ станом на 15.07.2016 складав 3 грн. 90 коп російських рублів за 1 грн., тобто 5850 грн. Після цього ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, не усвідомлюючи наявність відеоспостереження у магазині, таємно, заздалегідь прикривши гаманець своєю футболкою, взяв гаманець з коштами до рук та попрямував з приміщення магазину, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

Викраденим майном ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 7715,00 грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину не визнав, зазначивши, що вважає заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_5 знахідкою, тому не вважає власні дії неправомірними. При цьому обвинувачений пояснив, що дійсно 15.07.2016 він близько 12 год. 00 хв., перебуваючи у магазині «Чорнобривець», який розташовано за адресою: м. Миронівка, Київської області, по вул. Соборності, 113, у власних справах, з метою купівлі товару, помітив на полиці біля каси магазину жіночого гаманця. Оскільки у магазині окрім нього та двох продавців, які за його діями не спостерігали, нікого не було, він узяв вказаного гаманця загорнувши його у свою футболку та не знаючи про наявність відеоспостереження, залишив приміщення. Неподалік магазину він оглянув вміст вказаного гаманця, де виявив пластикові картки, 1700 грн., 10000 російських рублів, та купюру номіналом 5000 (російських рублів), яка здалася йому незнайомою. Після цього він забрав із гаманця 1700 грн. та 10000 російських рублів, а сам гаманець з пластиковими картками та купюрою номіналом 5000 викинув неподалік магазину «Чонобривець». Здійснивши вказані дії, обвинувачений зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6 , якому був винен кошти та домовився про зустріч. Невдовзі зустрівшись із ОСОБА_6 , розповів про подію та попрохав останнього здійснити обмін 10000 російських рублів у касі «Ощадбанку». ОСОБА_6 на вказану пропозицію погодився та здійснив обмін валюти. Приблизно за годину зустрівшись знову, ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 кошти в сумі близько 4000 грн., після чого обоє поїхали до міста Києва у власних справах.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 15.07.2016 близько 11 год. 30 хв. вона купувала продукти в магазині «Чорнобривець», розташованому за адресою: м. Миронівка, Київської області, по вул. Соборності, 113, у вказаному магазині вона залишила, на полиці біля каси, свого гаманця, в якому знаходилися пластикові картки та грошові кошти в сумі 1700 грн. та 15 000 російських рублів. Залишивши приміщення магазину, вона попрямувала до аптеки розташованої неподалік, де зустріла знайому та спілкувалася із нею близько 20 хв. Згадавши, що гаманець вона залишила на полиці біля каси магазину «Чорнобривець» повернулася в приміщення магазину, але гаманця уже не виявила, після чого звернулася до працівників поліції з приводу крадіжки її майна та разом із продавцями магазину переглянула відеозапис з камери спостереження, розташованої у магазині. На вказаному відео було зафіксовано, як обвинувачений викрадає її гаманець. У подальшому працівниками поліції було віднайдено та повернуто їй гаманець із пластиковими картками та 5000 російських рублів однією купюрою.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що 15.07.2016 року приблизно о 12 год. до нього зателефонував ОСОБА_3 та запропонував зустрітися для повернення боргу у сумі 500 грн. Невдовзі після дзвінка ОСОБА_3 вони зустрілися та обвинувачений розповів, про обставини віднайдення ним у магазині «Чорнобривець» чужого гаманця із коштами, попрохав здійснити обмін 10000 російських рублів у касі «Ощадбанку» та домовитись про наступну зустріч. Після обміну коштів свідок з обвинуваченим зустрілися на пляжі у м. Миронівка на річці Росава, свідок передав обвинуваченому близько 4000 грн., які обміняв у «Ощадбанку», після чого поспілкувавшись, вирішили поїхати до м. Києва у власних справах.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що працює продавцем у магазині «Чорнобривець», який розташований за адресою: м. Миронівка, Київської області, по вул. Соборності, 113, 15.07.2016 близько 11 год. 30 хв. у магазині перебувала потерпіла ОСОБА_5 невдовзі як потерпіла залишила приміщення магазину до нього зайшов раніше незнайомий їй чоловік (свідок вказала на обвинуваченого) та купував сірники. Продаж сірників обвинуваченому здійснювала її напарниця ОСОБА_8 . Приблизно через 10-20 хв. після того, як обвинувачений залишив приміщення магазину до нього прийшла потерпіла та повідомила. що залишила на полиці біля каси свого гаманця, почала звинувачувати її та її напарницю у крадіжці. Свідок запропонувала потерпілій переглянути відео з камери спостереження магазину аби довести свою непричетність до крадіжки. Під час перегляду відео було встановлено, що гаманець викрав обвинувачений після чого було викликано працівників поліції.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надала суду покази, які повністю відповідають показам свідка ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , суду пояснив, що був запрошений разом із свідком ОСОБА_10 в якості понятих під час відтворення обставин і обстановки події за участю обвинуваченого. Під час відтворення обвинувачений добровільно надавав пояснення, показував, як заволодів гаманцем з полиці біля каси продавця у магазині «Чорнобривець». Під час відтворення жодного тиску з боку працівників поліції на обвинуваченого не чинилося, він добровільно усе показував та розповідав без підказок з боку працівників поліції та без їх втручання.

Покази вказаного свідка суд оцінює виключно в площині законності проведення відтворення обставин та обстановки події за участю обвинуваченого.

В ході судового розгляду прокурор відмовився від допиту раніше заявленого свідка ОСОБА_10 , оскільки його покази є аналогічними показам свідка ОСОБА_9 , обвинувачений не наполягав на допиті свідка ОСОБА_10 , оскільки визнав, що брав участь у відтворенні добровільно, порушення його прав під час проведення даної слідчої дії не було. За таких умов суд прийняв відмову прокурора від допиту свідка ОСОБА_10 .

Крім показів обвинуваченого, потерпілого та свідків його вина у вчиненні інкримінованого злочину також доводиться відеозаписом з камери спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за 15.07.2016, який був переглянутий у судовому засіданні /а.с. 81-82/.

Також вина обвинуваченого доводиться письмовими доказами, зібраними на стадії досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні:

-Даними заяви потерпілої ОСОБА_5 про крадіжку її майна /а.с. 75/,

-Даними заяви ОСОБА_11 про надання дозволу на огляд приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та даними протоколу огляду місця події від 15.07.2016, згідно якого було виявлено та вилучено, з дозволу власника, відеозапис із камери спостереження магазину за 15.07.2016 /а.с. 76-80/,

-Даними довідки ПАТ Державний ощадний банк України вих. №938 від 11.08.2016, з якого вбачається, що станом на 15.07.2016 офіційний курс НБУ російського рубля становив 3,9005 грн. за 10 російських рублів /а.с. 83/,

-Даними висновку експерта №С-12 від 22.08.2016 року, з якого вбачається, що вартість б.у. гаманця потерпілої становить 165 грн. 00 коп. /а.с. 84/,

-Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.08.2016, фото таблицею до нього, з яких вбачається, як обвинувачений вказував на місце, звідки викрав гаманець та де вийняв з гаманця кошти, а гаманець викинув та розповідає про обставини крадіжки /а.с 85-89./,

Розмір майнової шкоди, яку було завдано потерпілій, підтверджується зазначеним висновком експерта /а.с. 84/, зазначеною довідкою ПАТ "Державний ощадний банк України" /а.с. 83/, розпискою потерпілою про одержання від працівників поліції коштів у сумі 5000 російських рублів, двох пластикових карток та гаманця /а.с. 90/.

В ході судового розгляду кримінального провадження судом також було детально проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

-Копію паспорта обвинуваченого ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 /а.с. 91/.

-РНОКПП обвинуваченого /а.с. 92/,

-Вимогу УІТ ГУ НП в Київській області від 19.07.2016 № 4521/109/1011/02-16, згідно якої вбачається, що обвинуваченим вчинено новий злочин в період відбуття іспитового строку /а.с. 93/,

-Довідку Миронівського РС КВІ управління ДПтС України в м. Києві та Київській області від 23.08.2016 №25/1293, яка підтверджує перебування обвинуваченого ОСОБА_3 на обліку у КВІ, як особи, яка перебуває на випробувальному терміні /а.с. 102/,

-Копію вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2015, який суд сприймає виключно на підтвердження факту вчинення обвинуваченим нового злочину в період відбуття іспитового строку /а.с. 94-97/,

-Довідку виконкому Канівської районної ради Черкаської області від 05.08.2016 №01-01-28/2809 про відсутність у обвинуваченого статусу депутата районної ради /а.с. 98/,

-Довідку Канівської районної ради Черкаської області про відсутність у обвинуваченого статусу депутата районної ради /а.с. 99/.

З огляду на заяву обвинуваченого, що в порушення вимог ст. 290 КПК України йому не було відкрито матеріалів кримінального провадження, прокурором надано суду докази, які спростовують вказане твердження обвинуваченого /а.с. 69-74/.

Крім того, в ході судового розгляду прокурором було надано ряд інших доказів - процесуальних документів, які на думку суду не мають доказового значення у справи і не містять інформацію, яка характеризує особу обвинуваченого, тому вказані процесуальні документи суд приймає виключно з метою виконання вимог ст. 100 КПК України та перевірки дотримання вимог ст.ст. 55, 56, 110, 242, 243 КПК України /а.с. 100,101, 103-107/.

Покази обвинуваченого стосовно відсутності у нього наміру здійснити незаконне таємне заволодіння чужим майном (крадіжку), з поясненнями, що він здійснив знахідку суд сприймає критично з огляду на їх суперечність показам потерпілої, свідків а також їх невідповідність обставинам виявленим під час перегляду відеозапису з камери спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на якому чітко видно, як обвинувачений намагається приховати викрадений гаманець та непомітно для оточуючих винести його з магазину, замотавши гаманця своєю футболкою.

Також суд звертає увагу, що Закон визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб. Як правило крадіжка вчинюється за відсутності будь-яких осіб (власників, володільців майна, осіб, під охороною яких воно перебуває, очевидців тощо). Крадіжкою визнається також протиправне вилучення чужого майна і тоді, коли воно здійснюється у присутності потерпілого або інших осіб, але сам винний не усвідомлював цього моменту і вважав, що діє таємно від інших осіб. Таємним також визнається викрадення, яке вчинюється у присутності потерпілого або інших осіб, але непомітно для них. Вилучаючи майно за таких обставин, винний розраховує, що його дії не будуть сприйматися особами, у присутності яких це вилучення здійснюється, як протиправні. При цьому для введення сторонніх осіб в оману щодо законності своїх дій винний може як використовувати обставини, що об`єктивно склалися на момент вилучення чужого майна, так і за допомогою різних засобів. Як крадіжку слід розглядати протиправне вилучення чужого майна особою, яка не була наділена певною правомочністю щодо викраденого майна, а за родом своєї діяльності лише мала доступ до цього майна. Крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися цим (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).

З огляду на викладені обставини, обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 , знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а його дії органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно кваліфіковані правильно.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

У ході кримінального провадження суд вважає за можливим визнати у відповідності до ст. 66 КК України - активне сприяння слідству у розкритті злочину, обставиною, що пом`якшує покарання за скоєне.

Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище. Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів буде призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі. До такого висновку суд прийшов з огляду на те, що поведінка обвинуваченого свідчить, що інший більш мякий вид покарання не здатен виправити засудженого та запобігти вчиненню ним інших злочинів проти власності.

На підставі положень ч. 3 ст. 78 КК України, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 71 КК України, при призначенні остаточного покарання, до покарання призначеного за цим вироком суд частково приєднує покарання, призначене обвинуваченому за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2015.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не заявлені.

У судових дебатах прокурором заявлено клопотання про обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Клопотання обґрунтовано тим, що в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений перебуваючи на волі, продовжуватиме свою злочинну діяльність, оскільки в період іспитового строку вчинив новий корисливий злочин, також прокурор переконаний, що обвинувачений перебуваючи на волі, здатен ухилятися від виконання вироку суду, оскільки за місцем своєї реєстрації не проживає, не працевлаштований.

Інший більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховування.

Відтак, враховуючи обґрунтованість висунутої обвинуваченим підозри у вчиненні зазначеного злочину, обраний судом вид покарання, достатність підстав вважати, що ОСОБА_3 з огляду на відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, схильність до вчинення злочинів зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду (ризик переховування), вчинити новий злочин, суд приймаючи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

У суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, виконання процесуальних рішень суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 177, 178, 183, 368, 371, 373-376 КПК України, суд-

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і йому призначити покарання за цей злочин у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

На підставі ч. 2 ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком та за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2015 остаточно обвинуваченому призначити покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Київському СІЗО № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.
Взяти ОСОБА_3 під варту із залу судових засідань.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 03.11.2016 з урахуванням вимог, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України.

Речовий доказ, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити у її власності /а.с. 90/.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не заявлені.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1