Код суду 233 Справа № 233/2207/16-к
Вирок
Іменем України
06 червня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Костянинівка Донецької області, громадянки України, яка має середню освіту, не працює, працездатна, незаміжня, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судима,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України ,-
ВСТАНОВИВ:
Одного дня наприкінці лютого 2016 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 перебувала на перехресті вулиць Мусоргського та Суворова в м.Костянтинівка Донецької області, де поблизу автомобільних гаражів в районі сміттєзвалища знайшла гранату типу РГД-5, на придбання якої у неї виник злочинний намір з метою реалізації якого вона діючи умисно, незаконно підібрала вказану гранату, вчинивши таким чином умисне незаконне придбання бойового припасу без передбаченого законом дозволу. Придбаний за вищевказаних обставин бойовий припас ОСОБА_4 поклала до лівої кишені свої куртки і почала носити бойовий припас без передбаченого законом дозволу, чим вчинила умисне незаконне носіння бойового припасу без передбаченого законом дозволу. Цього ж дня придбаний бойовий припас ОСОБА_4 принесла за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де зняла куртку в кишені якої знаходився бойовий припас, залишила її у вітальній кімнаті вказаного будинку та діючи умисно, незаконно стала зберігати бойовий припас у вищевказаному будинковолодінні без передбаченого законом дозволу.
26 березня 2016 року в денний час, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 одягнувши куртку, в кишені якої заходився придбаний нею бойовий припас, вийшла з будинку та попрямувала до скверу «Цинковий», де цього ж дня в період часу з 14 години 00 хвилин до 14 години 25 хвилин в ході проведеного працівниками поліції у передбаченому законом порядку огляду носимих речей ОСОБА_4 , в лівому кармані куртки було виявлено та вилучено: корпус гранати, яка відповідно до висновку судової вибухотехнічної експертизи № 783 від 22 квітня 2016 року є промислово виготовленим корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 (без запалу), яка споряджена зарядом вибухової речовини (тротилом); запал, який відповідно до висновку судової вибухотехнічної експертизи № 783 від 22 квітня 2016 року є промислово виготовленим уніфікованим запалом ручної гранати типу УЗРГМ-2, який відноситься до засобів детонування (пристрої, призначені для створення вибухового імпульсу) та призначений для підриву розривного заряду гранат РГД-5. У сукупності корпус гранати РГД-5 та підривач УЗРГМ-2 є наступальною ручною осколковою гранатою типу РГД-5, що відноситься до категорії бойовий припасів, яку ОСОБА_4 діючи умисно, незаконно в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення, використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 вересня 1998 року придбала, носила та зберігала без передбаченого законом дозволу.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України як носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою надійшов до суду 27 травня 2016 року.
За умовами угоди про визнання винуватості від 28 квітня 2016 року, підозрювана ОСОБА_4 зобов*язалась беззастережно визнати свою винуватість в обсязі підозри у скоєнні злочину, передбаченого ст.263 ч.1 КК України.
Крім того, сторони погодилися, що при затвердженні угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 за ст.263 ч.1 КК України буде призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст.75 КК України, з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення та затвердження згідно ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Прокурор та захисник ОСОБА_5 просили суд затвердити угоду про визнання ОСОБА_4 винуватості.
Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє: що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують; має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Після роз`яснення обвинуваченій ОСОБА_4 її прав та наслідків укладення угоди про визнання винуватості, остання зазначила, що вину у скоєнні злочину за обставин, викладених у вироку визнає в повному обсязі, з узгодженою мірою покарання згодна, угода укладена за її власним бажанням, без тиску зовнішніх обставин, є добровільною, вона цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 2 ст. 473 та ч.4 ст.474 КПК України, які їй були роз`яснені як під час досудового розслідування так і в підготовчому судовому засіданні судом. Просила суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28 квітня 2016 року року між нею та прокурором.
Приймаючи до уваги вищевикладене, з*ясувавши позицію прокурора, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченої, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості укладена 28 квітня 2016 року між прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 відповідає положенням КПК України та КК України і підлягає затвердженню оскільки: умови укладеної угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, зокрема правильною є правова кваліфікація злочину, вчиненого ОСОБА_4 за ст.263 ч.1 КК України як незаконне носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, що є умисним тяжким злочином; умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним або відсутні фактичні підстави для визнання винуватості; відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань.
Покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості відповідає положенням статті 65 КК України, зокрема таке покарання визначено в межах, встановлених санкцією частини першої статті 263 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставину що пом`якшує покарання щире каяття.
Судом в підготовчому судовому засіданні встановлено, що дії які інкримінуються ОСОБА_4 дійсно мали місце та були скоєні саме обвинуваченою, яка в судовому засіданні визнала свою вину повністю.
Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Частинами 2,3 ст.75 КК України передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Враховуючи викладене, та те, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної 28 квітня 2016 року між прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури та підозрюваною ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди та призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експерта відповідно до ст.ст. 122,124 КПК України слід покласти на обвинувачену, з якої стягнути на користь держави 351 гривню 84 копійки.
Долю речових доказів по справі слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити їй узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
В силу статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України зобов*язати ОСОБА_4 періодично з*являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 351 (триста п*ятдесят одна) гривня 84 копійки.
Речові докази пакунок, в якому знаходиться промислово виготовлений корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 (без запалу) , яка споряджена зарядом вибухової речовини (тротилом); пакунок із запалом ручної гарнати типу УЗРГМ-5, які знаходяться в камері зберігання зброї Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області - передати Головному управлінню Національної поліції в Донецькій області для вирішення подальшої долі.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок на підставі угоди може бути оскаржений до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляції через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Суддя