УХВАЛА
про самовідвід
12 липня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
В С Т А Н О В И В:
Згідно змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором 01 лютого 2016 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Львова, українці, громадянці України, раніше не судимій, без місця реєстрації, проживаючій за адресою: АДРЕСА_1
22 червня 2015 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: «Досудовим слідством встановлено, що згідно рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 25.03.2013 року, яке в цей же день набуло законної сили, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість в сумі 51 432 гривні 96 коп. та судові витрати в сумі 634 гривні 32 коп.
Виконавчим листом 2/465/211/13 від 19.04.2013 року, який скерований на виконання у Франківський ВДВС Львівського МУЮ зобов`язано стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 загальну заборгованість в сумі 51 432 гривні 96 коп. та судові витрати в сумі 634 гривні 32 коп., яка станом на 16.06.2015 року не сплачена.
Постановою старшого державного виконавця Франківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_5 від 28.08.2013 року відкрито виконавче провадження № 39530864, відповідно до якої, боржнику ОСОБА_3 надано термін до 04.09.2013 року для добровільного виконання рішення Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 25.03.2013 року.
Окрім того, ОСОБА_3 в період з часу набрання вищевказаним рішенням законної сили, а саме з 25.03.2015 року по 22.06.2015 року, маючи реальну можливість для його виконання, про що свідчить інформація Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 5354/04-21 від 26.05.2015 року та ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 26.05.2015 року №8991/9/18-02/916, умисно його не виконувала та не вживала будь-яких заходів щодо виконання рішення суду по сплаті заборгованості ОСОБА_4 , та як наслідок, заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 згідно відповіді начальника Франківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_6 від 16.06.2015 року № В-4/7774, станом на 16.06.2015 року становить 52 067 гривень 28 копійок.
Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 5354/04-21 від 26.05.2015 року, ОСОБА_3 в період з січня 2013 року по квітень 2015 року отримала дохід у розмірі 38 800 гривень.
Згідно відповіді ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 26.05.2015 року №8991/9/18-02/916 ОСОБА_3 в період з січня 2013 року по грудень 2013 року, отримала дохід у розмірі 22 550 гривень.
За обвинувальним актом, слідчий та прокурор вважають, що встановлено достатність підстав для обвинувачення ОСОБА_3 в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст.382 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурор
Львівської місцевої прокуратури №3
ОСОБА_7
Сторона захисту: адвокат
ОСОБА_8
Відповідно до ухвали від 04 лютого 2016 року у справі призначено підготовче судове засідання яке переносилося з підстав неявки в судове засідання прокурора.
В черговому судовому засіданні Прокурор ОСОБА_7 заявила відвід г7оловуючому судді, за результатами розгляду якого, відповідно до ухвали судді від 16 березня 2016 року відмовлено у відводі.
В судове засідання прокурор не прибула, у зв`язку з чим, засідання перенесено, а прокурору Львівської області скеровано повідомлення для відповідного реагування.
Судове засідання від 28 квітня 2016 року перенесено у зв`язку з неявкою обвинуваченої.
Відповідно до ухвали суду, за результатами підготовчого розгляду обвинувального акту, такий повернутий прокурору для приведення матеріалів у відповідність з вимогами ст. 91, ст. 291 КПк України.
Не погоджуючись із даною ухвалою, прокурор подала апеляційну скаргу.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду від 09 червня 2016 року, з направленням матеріалів до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції покликався на те, що відповідно до п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт в кримінальному провадженні, визначені ст. 291 КПК України.
Одночасно, у своїй ухвалі колегія суддів апеляційного суду зазначила, що висновки місцевого суду щодо фактичних обставин справи, як вони зазначені в ухвалі, є не вірними та не відповідають фактичним обставинам. При цьому зазначено, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_3 відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зазначені обставини, які прокурор вважає фактично встановленими з посиланням на норми КК України, крім того, лише під час судового розгляду, а не підготовчого судового засідання, суд повинен надати оцінку обставинам, які підлягають доказуванню, а саме, події кримінального правопорушення , час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів апеляційного суду львівської області скасовуючи ухвалу суду першої інстанції не погодилась також із висновками суду щодо скерування обвинувального акта прокурором, процесуальні повноваження якого в конкретному обвинувальному акті не підтверджені, покликавшись на п.9.5.2. Інструкції з діловодства органів прокуратури України, яка затверджена Наказом Генерального прокурора України № 3 від15.01.2015 року, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає порушень вимог закону.
За вказаних обставин колегія суддів прийшла до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ухвала підлягає скасуванню із скеруванням матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у Франківський районний суд м. Львова для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та скеровуючи матеріали кримінального провадження до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання, апеляційний суд не зазначив з яких підстав скасовується ухвала в частині невідповідності покликань у супровідному листі на п.3.ч.2.ст.283 КПК України. Апеляційним судом не проаналізовано наведених в ухвалі суду першої інстанції доводів того, що обвинувальний акт уже предметом розгляду підготовчого засідання 02 грудня 2016 року, а також предметом апеляційного розгляду де з аналогічних підстав апеляційний суд відповідно до ухвали від 29 грудня 2015 року, погодився з рішенням суду першої інстанції.
Оскільки прийняте судом першої інстанції рішення про повернення обвинувального акту прокурору з підстав, зазначених в ухвалі суду першої інстанції у цій частині апеляційним судом не оцінювалося та по ньому не приймалося рішення, то у цій частині ухвалу суду першої інстанції слід вважати обґрунтованою та такою, що набрала законної сили.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення підготовчого судового засідання, вважаю, що обвинувальний акт й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, з підстав наведених в ухвалі від 10 травня 2016 року.
Крім того, моє ставлення до оцінки матеріалів в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що прокурор уже заявляла відвід судді, а також на положення п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 - 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/520/16 передати до канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10