Справа № 448/79/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/411/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши кримінальне провадження №0000732 від 15 листопада 2015 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, учня 2-го курсу групи 16-М Судововишнянського професійного ліцею, судимого 06.11.2015р. Мостиським районним судом Львівської області за ч.5 ст.27-ч.3 ст.185, ч.1 ст.162, ст.70 КК України на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців позбавлення волі та на підставі ст.104 КК України звільненого від відбуття покарання з наданням іспитового строку терміном на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7

представника служби

у справах дітей ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Мостиського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 рокувизнано винним та засуджено ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі, за ч.3 ст.186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі. Згідно з ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.186 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Мостиського районного суду від 06.11.2015р. і остаточно визначено ОСОБА_6 до відбуття остаточне покарання 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 11.12.2015 року.
За вироком суду 14 листопада 2015 р. близько 21 год. 45 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення крадіжки шляхом вільного доступу зайшов на подвір`я господарства ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , де з автомобіля марки «Фольксваген Т4», реєстр.№ НОМЕР_1 , шляхом відкриття лівої передньої дверки таємно викрав ключі від житлового будинку ОСОБА_10 та мобільний телефон марки «Нокія 6700» вартістю 450 грн. Такими своїми діями обвинувачений спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.
Цього ж дня приблизно о 22 год. обвинувачений ОСОБА_6 в продовження своєї злочинної діяльності з метою викрадення чужого майна проник до будинку тієї ж потерпілої ОСОБА_10 , вхідні двері якого відчинив шляхом підбору ключа, якого попередньо викрав з автомобіля марки «Фольксваген Т4», реєстр.№ НОМЕР_1 . З приміщення вказаного будинку, зокрема з жіночої сумочки, яка знаходилась в коридорі, таємно викрав грошові кошти в сумі 160 грн. Будучи виявленим потерпілою ОСОБА_10 в приміщенні будинку, обвинувачений з метою утримання викрадених грошей заховав такі в кишеню свого одягу та з викраденим вибіг з приміщення будинку. Такими своїми діями обвинувачений заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 160 гривень.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Захисник у своїй апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні, позаяк висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що дії ОСОБА_6 невірно кваліфіковані за ч.3 ст. 186 КК України. А їх слід було кваліфікувати за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки по епізоду з викраденням 160 грн. у будинку гр. ОСОБА_10 мало місце таємне викрадення зазначених коштів з сумочки потерпілої ОСОБА_10 , а, будучи поміченим останньою, обвинувачений ОСОБА_6 втік з будинку.

Апелянт також звертає увагу, що з урахуванням пом`якшуючих обставин ОСОБА_11 обрано мінімальну мір покарання в межах санкції ч.3 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення, в той час як мінімальна міра покарання за ч.3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі.

Виходячи з наведеного, адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок Мостиського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 по епізоду викрадення 160 грн. з будинку потерпілої ОСОБА_10 з ч. 3 ст. 186 КК України на ч.3 ст. 185 КК України та обрати міру покарання 3 роки позбавлення волі.

Згідно із ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 покарання 3 роки позбавлення волію

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати частково невідбуте покарання за вироком Мостиського районного суду від 06 листопада 2015 року і остаточно визначити ОСОБА_6 остаточно до відбуття покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Інші учасники процесу вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляційної скарги - без задоволення, перевіривши наведені в апеляційні скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, при обставинах, наведених у вироку суду, відповідає фактичним даним кримінального провадження №0000732 і повністю підтверджується сукупністю перевірених судом першої інстанції доказів.

Так, суд першої інстанції повно та об`єктивно, розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України, та призначив покарання на підставі ст.ст. 70, 71 КК України у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Що ж стосується твердження адвоката ОСОБА_9 щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 186 КК України по епізоду з викрадення грошових коштів із сумки потерпілої ОСОБА_10 у її будинку, то такі є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 , проник у приміщення будинку потерпілої ОСОБА_10 , пройшов у коридор, де із жіночої сумочки викрав гроші у сумі 160 грн, був виявлений потерпілою ОСОБА_10 , однак і після цього не припинив крадіжки, а з метою утримання викраденого сховав гроші у кишеню та вибіг із приміщення будинку.

Як вірно зазначено у вироку суду першої інстанції, відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 06.11.2009 р. "Про судову практику у справах про злочини проти власності" крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли вина особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.
Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.
Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.
А відтак, колегія суддів не знаходить підстав для перекваліфікації вищезазначених дій ОСОБА_6 із ч.3 ст. 186 КК України на ч.3 ст. 185 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з наведеним та керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

С у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4