Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/491/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.07.2016 м.Кіровоград

Колегія суддів апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді в апеляційному порядку за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , в інтересах останнього адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 21 березня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, із двома малолітніми дітьми на утриманні, такого, який працює на посаді молодшого співробітника Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік; покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, такого, що спричинило інший розлад здоров`я.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 09 серпня 2015 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходився на території домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_3 , де у нього на побутовому грунті виникла сварка із ОСОБА_11 .

Внаслідок сварки ОСОБА_8 , на проїзній частині дороги по вул. Миру с. Олександрівка Устинівського району Кіровоградської області, кулаком рук наніс ОСОБА_11 удар в область обличчя, внаслідок чого останній впав, а ОСОБА_8 кулаками рук наніс потерпілому декілька ударів в область обличчя та декілька ударів в область лівої частини тулуба.

Коли ОСОБА_11 здійнявся, ОСОБА_8 кулаком руки наніс йому удар в область обличчя.

Внаслідок дій ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 137 від 10.08.2015 року, ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої щелепи праворуч в області кута, синця на нижній повіці правого ока, травматичної екстракції перших зубів на верхній щелепі, садна в лобній області ліворуч, двох синців на грудній клітині, синця на передній поверхні лівого плеча, садна на правій верхній кінцівці та задній поверхні тулубу; тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи праворуч в області кута відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад три тижні.

В апеляційних скаргах:
-обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження щодо нього у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги умотивовані наступними доводами.

Судом першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначено про те, що є встановленим таке: 09 серпня 2015 року приблизно о 14 годині 00 хвилин у ОСОБА_8 на території домоволодіння ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 виникла сварка на побутовому ґрунті з ОСОБА_11 .

Однак, виходячи з наведеного, суд не встановив в зв`язку з чим виникла сварка, хто її розпочав, з якою метою та яким чином ОСОБА_11 опинився на території зазначеного домоволодіння

Таким чином, суд визнав встановленою ту обставину, що ОСОБА_11 перебував саме на території вказаного домоволодіння, але не надав жодної оцінки законності або протизаконності таких дій ОСОБА_11 , та чи становили дії останнього загрозу для ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , або чи могли останні в обстановці, яка склалася на місці події, оцінити дії ОСОБА_11 як загрозу для свого життя та здоров`я, а також спонукати їх до припинення незаконного проникнення ОСОБА_11 на територію домоволодіння ОСОБА_10 .

Крім того, судом встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 потерпілому спричинені на території проїзної частини.

Але суд не зазначив за яких обставин учасники події опинилися на проїзній частині вул. Миру, не зважаючи на ту обставину, що судом визнана та обставина, що конфлікт розпочався саме на території домоволодіння ОСОБА_13 .

Вказані обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи і правильної юридичної кваліфікації дій ОСОБА_8 .

Тобто, суд у вироку не встановив обставини, які підлягають доказуванню згідно ч. 1 ст. 91 КПК України, не встановив та не зазначив мотив дій обвинуваченого.

Так, суд не зазначив у вироку мотив в діях обвинуваченого та не навів мотиви неврахування як доказів показів ОСОБА_10 , даних протоколу слідчого експерименту, показів ОСОБА_11 стосовно його дуже збудженого стану та наявносгі палки в його руці з якої останній без дозволу та без запрошення прийшов на територію домоволодіння ОСОБА_8 .

Також у вироку показання обвинуваченого, потерпілого та свідків наведені досить в загальному вигляді і не відповідає фактичним показанням зазначених осіб в судовому засіданні.

Зокрема, у вироку показання обвинуваченого ОСОБА_8 наведені зовсім не так, як вони у дійсності надані у судовому засіданні під час судового розгляду кримінального провадження (показання викладені дуже стисло, узагальнено). Проте, показання обвинуваченого мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Далі в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого наводить текст показань свого підзахисного, так, як вони, як вказує адвокат, надані в судовому засіданні суду першої інстанції.

Однак, судом першої інстанції у вироку не зазначено, чому надані ОСОБА_8 показання не прийняті.

Разом із тим, зі змісту вказаних показань убачається, що під час конфлікту ОСОБА_8 з ОСОБА_14 , останнім також наносилися удари обвинуваченому, а обвинувачений діяв в ситуації самозахисту та захисту своєї матері; також з метою припинення незаконних дій потерпілого, які полягали у незаконному проникненні на територію домоволодіння обвинуваченого (якою є і прибудинкова земельна ділянка).

До того ж, як вказує особа, яка подала апеляційну скаргу, потерпілий, маючи вищу юридичну освіту та працюючи за фахом, розумів, що проникнення на територію ОСОБА_10 без дозволу господарів, за наявності дерев`яної палиці у руці, будучи у збудженому стані, можуть бути розцінені як напад, та, відповідно, спонукати до самозахисту.

Показання потерпілого ОСОБА_11 судом першої інстанції у вироку наведені лише в тій частині, яка начебто підтверджує обвинувачення; але суд не навів у вироку ті покази ОСОБА_11 , які спростовують наявність вини у діях ОСОБА_8 і повністю виправдовують останнього.

Але суд не навів, не прийняв до уваги та не надав належної оцінки наступним показанням потерпілого; в судовому засіданні ОСОБА_11 надав показання, що суттєво відрізняються від його показань на досудовому розслідуванні (надано показання про наявність конфліктів між родинами потерпілого та обвинуваченого, що супроводжувалися сварками; про те, що ОСОБА_10 , начебто шкодила господарству родини потерпілого, кидала каміння на город, яке родина потерпілого згодом кидали назад на територію домоволодіння матері обвинуваченого; про те, що потерпілий так і не зміг пояснити навіщо прийшов на територію домоволодіння сусідки з палицею, перебуваючи при цьому у збудженому стані).

Також, судом у вироку наведені показання свідка ОСОБА_15 , проте таким чином, що вони підтверджують винуватість ОСОБА_8 , і, з незрозумілих причин, судом не наведено показання означеного свідка в тій їх частині, що суперечать показанням її чоловіка ОСОБА_11 ; суперечностям у цих показаннях (стосовно наявності палки у руках потерпілого, стосовно місця на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_10 , куди пішов ОСОБА_14 ) суд не дав належної оцінки.

Судом першої інстанції не надано належно оцінки такому доказу як протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , оскільки вказаний доказ лише підтверджує невинуватість останнього, і, фактично, доводить той факт, що обвинувачений діяв з метою самозахисту та захисту.

Крім того, суд не вказав у вироку, що у зазначеному протоколі слідчого експерименту ОСОБА_8 пояснив та показав як ОСОБА_11 біля входу в будинок його матері виказував погрози вбивством та фізичною розправою, які ОСОБА_8 сприймав реально, що ОСОБА_11 кинувся на нього і замахнувся палкою, яка перебувала у останнього в руці, і що саме в цей момент він завдав першого удару ОСОБА_11 , від якого тої впав та випустив з рук палку, але підвівшись наніс удар кулаком в обличчя йому ( ОСОБА_8 ), внаслідок чого він був змушений продовжити самозахист. На асфальтовому покритті дороги вул. Миру ніякої бійки не було.

Суд безпідставно, в порушення вимог ст. 95 ч. 4 КПК України послався у вироку на показання ОСОБА_8 , наведені в протоколі одночасного допиту підозрюваного та свідка ОСОБА_16 (а. кр. пр. 48-49), котра не була допитана в судовому засіданні. Хоча ці показання ОСОБА_8 і не суперечать його показанням в судовому засіданні.

У вироку суд формально зазначив, що аналізуючи зібрані по кримінальному провадженню докази та оцінюючи їх сукупно, суд вважає, що під час судового розгляду встановлено вчинення обвинуваченим умисного середньої ступені тяжкості тілесного ушкодження, тобто, умисного тілесного ушкодження, такого, що спричинило інший розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, але суд не вказав у вироку, що конкретно кожен з доказів підтверджує або доводить, не навів жодного обґрунтування на спростування доводів обвинуваченого та його захисника щодо невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки останній перебував у стані необхідної оборони, і мав всі підстави вважати, що в разі невжиття ним дій на самозахист і захист його матері, ОСОБА_11 щонайменше спричинить їм тілесні ушкодження.

Також, особа, яка подала апеляційну скаргу, акцентує увагу: навіть якщо припустити, що ОСОБА_8 вийшов за межі необхідної оборони, то такі його дії також не утворюють складу злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України або будь-якого іншого, оскільки в України відсутня кримінальна відповідальність за спричинення легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони.

Таким чином, обставини справи свідчать про необхідність застосування при вирішенні справи положень ст. 36 ч. 1 КК України;

-захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції стосовно його підзахисного скасувати, закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення.

Апеляційні вимоги умотивовані доводами, ідентичними до тих, якими умотивовано апеляційну скаргу, подану обвинуваченим ОСОБА_8 ;

Вирок суду першої інстанції оскаржено також прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , який просив вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, котрим ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.

Однак, апеляційні вимог державного обвинувачення змінені першим заступником прокурора Кіровоградської області ОСОБА_17 .

В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог вказує наступне.

У порушення вимог кримінального процесуального закону України щодо умотивованості судового рішення, суд першої інстанції не навів мотивів ухваленого судового рішення.

Зокрема, з матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнав своєї винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, пояснивши, що спричинив тілесні ушкодження потерпілому внаслідок захисту своїй матері та самозахисту, а тому в його діях наявна необхідна оборона.

Проте, суд першої інстанції не зазначив мотивів, за яких визнав вказані показання неприйнятними, і чому прийшов до висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні вимоги, просили вирок суду першої інстанції скасувати, закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 , у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, думку прокурора, котрий підтримав змінені апеляційні вимоги та просив вирок суду першої інстанції скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону України, призначити новий судовий розгляд, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту підлягають задоволенню частково, апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Підстави для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції регламентовані ст. 409 КПК України, зокрема, ними є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
У відповідності до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог Кримінального процесуального кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

По причині скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, - суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Як вимагає закон, судові рішення мають бути умотивовані.

Згідно із ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Статтею 6 пунктом 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод регламентовано: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.».

Як убачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду свою винуватість не визнав, вказав, що 09 серпня 2014 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, на території домоволодіння ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 , під час побутової сварки з ОСОБА_11 , переслідуючи ціль самозахисту та захисту своєї матері ОСОБА_10 від ОСОБА_11 , рукою наніс йому кілька ударів в область тулубу та обличчя; вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Вказані показання обвинуваченого судом першої інстанції залишено без уваги, їм не надано належної оцінки при ухваленні обвинувального вироку.

Зазначеним посиланням про дії обвинуваченого в стані самозахисту судом оцінки не надано, їх не спростовано або не підтверджено доказами, відповідно, що цих показань відсутні відповідні мотивування у вироку.

Слід зазначити, щодо ненадання судом першої інстанції належної оцінки показанням обвинуваченого про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень внаслідок захисту своїй матері та самозахисту, а тому наявності в його діях необхідної оборони, а також щодо не зазначення судом мотивів, за яких визнано вказані показання неприйнятними, і за яких підстав зроблено висновок про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, - крім сторони захисту, також зазначає й сторона обвинувачення державний обвинувач.

Крім зазначеного, є слушними доводи апеляційних скарг з приводу того, що судом першої інстанції не встановлено і не досліджено належним чином усі обставини кримінального провадження, зокрема, як: не встановлено в зв`язку з чим виникла сварка, хто її розпочав, з якою метою та яким чином ОСОБА_11 опинився на території зазначеного домоволодіння; судом встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 потерпілому спричинені на території проїзної частини, але суд не зясовано за яких обставин учасники події опинилися на проїзній частині вул. Миру, не зважаючи на ту обставину, що судом визнана та обставина, що конфлікт розпочався саме на території домоволодіння ОСОБА_13 .

Тобто, суд першої інстанції, фактично, не встановив обставини, згідно ч. 1 ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню, не встановив та не зазначив мотив дій обвинуваченого.

Крім того, перевіркою та дослідженням колегією суддів матеріалів кримінального провадження встановлено, - заслуговують на увагу як слушні й такі доводи апеляційних скарг обвинуваченого та в його інтересах адвоката, як:

-у вироку показання обвинуваченого, потерпілого та свідків наведені досить в загальному вигляді, що не повною мірою відповідає фактичним показанням зазначених осіб в судовому засіданні;

-у вироку показання обвинуваченого ОСОБА_8 наведені інакше, ніж вони надані у судовому засіданні під час судового розгляду кримінального провадження (показання викладені дуже стисло, узагальнено);.

-щодо відсутності належної оцінки різниці показань потерпілого та свідка наданих під час досудового розслідування та судового слідства, судом не з`ясовано підстав того.

Вказане є істотним порушенням судом першої інстанції кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не можна вважати законним та обґрунтованим.

Зважаючи на зазначене вище, вирок суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду слід належним чином дослідити всі обставини кримінального провадження, в тому числі беручи до уваги доводи, які викладені в апеляційних скаргах, та за яких скасовується та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Крім того, колегія суддів, скасовуючи оскаржуваний вирок суду першої інстанції та призначаючи новий судовий розгляд даного кримінального провадження, вирішує питання про направлення даного кримінального провадження до іншого суду.

Підставами до того є наступне.

В Устинівському районному суді Кіровоградської області посаду професійного судді обіймає лише один суддя ОСОБА_1 .

Вирок, що скасовується колегією суддів, ухвалений суддею Устинівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , який, в силу положень ч. 2 ст. 76 КПК України, позбавлений процесуальної можливості брати участь у судовому розгляді даного кримінального провадження.

Відтак, на підставі п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 34 КПК України, з метою оперативного судового розгляду та за уникнення судової тяганини, є нагальним направлення даного кримінального провадження до іншого місцевого суду, яким визначити Долинський районний суд Кіровоградської області.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 21 березня 2016 року стосовно ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 .

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 , за підстав зазначених у мотивувальній частині даної ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області, для нового судового розгляду, - направити до Долинського районного суду Кіровоградської області.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3