Справа № 136/845/16-к
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту
16 червня 2016 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000105, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цибулівка, Тростянецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України
за участю сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення
прокурора ОСОБА_4
з боку захисту
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
До Липовецького районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.
Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 25.05.2016 року вказане кримінальне провадження було призначене до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт підсудний Липовецькому районному суду Вінницької області, підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України немає, а тому просив суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник не заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню з наступних підстав.

Відповідно до статті 314 ч.3 п.3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Як вбачається зі статті 110 ч.4 КПК України, обвинувальний акт повинний відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Відповідно до статті 291 ч.2 п.5 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Судом встановлено, що при складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 вказані вимоги не були дотримані, оскільки акт не містить формулювання обвинувачення.

Обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (ст. 3 ч.1 п.13 КПК України).

Згідно статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі "Ващенко проти України" (заява № 26864/03), зазначено: "Обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (пункт 51)".

Згідно рішення, яке ухвалено у справі "Маттоціа проти Італії" від 25.07.2000 року, детальніше прописано: "Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті "b" частини 3 статті 6 Конвенції.

У рішенні, прийнятому у справі "Абрамян проти Росії" від 09.10.2008 року, вказано: "Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення".

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення підпункту "а" пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що обвинувачення ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, у відповідності з вимогами п.5 ч.2 ст.291 КПК України не сформульоване взагалі, оскільки обвинувальний акт містить лише відомості щодо його підозри у вчиненні зазначеного злочину, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та правову кваліфікацію, у зв`язку з чим суд першої інстанції не має законних підстав для призначення кримінального провадження щодо ОСОБА_3 до судового розгляду.

Таку ж позицію було висловлено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі щодо надання роз`яснень окремих положень кримінального процесуального законодавства стосовно складових частин обвинувального акта (вих. № 223-402/0/43-16 від 14.03.2016 року).
Також, зі змісту фактичних обставин, які викладені прокурором в обвинувальному акті слідує, що умисел ОСОБА_3 був спрямований на вчинення більш тяжкого злочину, ніж той який інкримінує йому сторона обвинувачення. Вказане свідчить про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_3 , оскільки вчинене, в такому випадку, слід кваліфікувати за спрямованістю умислу.
В порушення вимог ст. 291 ч.2 п.3 КПК України, обвинувальний акт не містить анкетних відомостей потерпілого ОСОБА_6 , зокрема місце його народження.
Враховуючи зазначене вище, а також керуючись приписами статті 314 ч.3 п.3 КПК України, суд вирішив повернути обвинувальний акт прокурору.

Керуючись ст. 9, 13, 109, 291, 314, 337 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000105, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, повернути прокурору.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом семи днів з дня її проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя ОСОБА_1