АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1438/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 314 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року у кримінальному провадженні № 0002668 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Свалява Закарпатської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю: прокурора ОСОБА_9

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року під час підготовчого судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні

№ 0002668 відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2

ст. 115 КК України, повернуто прокурору через невиконання вимог ст. 384 КПК України.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу залишено без розгляду.

Продовжено дію раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 04 вересня 2016 року включно.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції послався на невиконання прокурором вимог ч. 1 ст. 384 КПК України, зокрема в тій частині, яка зобов`язує прокурора долучити до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду, письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року та призначити за обвинувальним актом щодо ОСОБА_8 новий судовий розгляд у суді першої інстанції з підготовчого судового засідання.

За доводами апеляційної скарги захисник вважає недостатньо мотивованим і неконкретним висновок суду щодо невиконання прокурором вимог ст. 384 КПК України, при цьому посилається на те, що 15 червня 2016 року прокурором ОСОБА_10 обвинуваченому ОСОБА_8 у присутності захисників було вручено пам`ятку роз`яснення права на суд присяжних.

Крім того, апелянт зазначає, що судом безпідставно залишено поза увагою доводи сторони захисту про порушення в даному кримінальному провадженні вимог ст.ст. 35, 76 КПК України, п.п. 2.3.2, 2.3.3, 2.3.4, 2.3.7, 2.3.9 Положення про автоматизовану систему документообігу суду в частині допуску до автоматизованого розподілу судді ОСОБА_11 , який брав участь у цьому кримінальному провадженні як слідчий суддя, а також про порушення судом вимог закону щодо спеціалізації суддів, оскільки до складу колегії увійшли двоє суддів з цивільно-адміністративною спеціалізацією, що є недопустимо у даному надскладному провадженні.

Вважає незаконним і рішення суду в частині залишення без розгляду клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки в цій частині воно суперечить вимогам ч. 3 ст. 315 КПК України, водночас апелянт звертає увагу на ту обставину, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 взагалі не вирішено, при цьому суд самовільно, не ставлячи на обговорення питання про продовження дії запобіжного заходу, незаконно продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів і таке рішення суперечить вимогам ст. 314, ч. 1, 3 ст. 315 КПК України, роз`ясненням у листах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 і від 19.12.2014 та практиці Європейського суду з прав людини.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи законність рішення суду в частині повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_8 прокурору, вважає, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року в частині підстав для такого повернення підлягає зміні, а тому просить зазначити у мотивувальній частині доводи захисту, які викладені у відповідних письмових запереченнях і зауваженнях щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону під час складання обвинувального акта щодо ОСОБА_8 .

Як вважає захисник, суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування, які були викладені ним у запереченнях до обвинувального акта, а саме, щодо не проведення, не дивлячись на вказівки процесуального керівника та задоволені слідчим клопотання сторони захисту, ряду слідчих дій, зокрема, допитів свлідків, одночасних допитів свідків з потерпілим, слідчих експериментів, а також щодо незаконного продовження строку досудового розслідування та порушення права обвинуваченого на захист, бо досудове розслідування було закінчено ще до повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 15.06.2016.

За таких обставин, на думку захисника, суд дійшов неправильного висновку, що ці зауваження не стосуються обвинувального акта, а тому і безпідставно не врахував їх при вирішенні питання про повернення обвинувального акта прокурору.

Крім того, як зазначає захисник, формування складу колегії суддів для розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 відбулося без дотримання вимог ч. 4

ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та п. 3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Оболонському районі м. Києва, затверджених Рішенням зборів суддів Оболонського районного суду м. Києва 16 червня 2016 року, оскільки судді ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є суддями цивільно-адміністративної колегії.

До початку апеляційного розгляду захисником ОСОБА_7 також подано клопотання про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти, яке обґрунтовано тим, що ухвала слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 09.06.2016 закінчила свою дію, будь-яке інше рішення суду, що набрало законної сили, на підставі якого ОСОБА_8 тримався би під вартою на законних підставах, починаючи з 00 годин 00 хвилин 11.07.2016, відсутнє, отже, на думку захисника, ОСОБА_14 з 11.07.2016 тримається під вартою незаконно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників, які підтримали виключно апеляційні вимоги, викладені кожним із них у своїй апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та просив її задовольнити, пояснення прокурора, котрий частково погодився з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , вислухавши пояснення сторони захисту на підтримку клопотання щодо звільнення обвинуваченого з під-варти та заперечення прокурора в цій частині, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг та клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Обов`язкові відомості, які повинен містити обвинувальний акт, визначені в ч. 2 ст. 291 КПК України, а перелік додатків до нього - в ч. 3 цієї ж норми закону.

В той же час, з огляду на вимоги ст. 384 КПК України, відповідно до яких прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних, а письмове роз`яснення прокурора додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду, обов`язковим додатком до обвинувального акта, в якому особі висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, є письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних.

Крім того, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у постанові від 25 червня 2015 року сформулювала висновок із приводу застосування статті 384 КПК, який зводиться до такого:

а) право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист;

б) порушення такого права свідчить про невиконання прокурором, судом вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на розгляд його справи в порядку кримінального провадження судом, утвореним відповідно до закону, і є порушенням права на розгляд його справи судом, визначеним законом;

в) прокурор під час досудового розслідування, але у будь-якому разі до моменту складання обвинувального акта, повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора повинно бути додано до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування;

г) суд під час підготовчого судового засідання повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Право на суд присяжних обвинуваченого у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, повинно міститись у переліку прав обвинуваченого, які закріплені у письмовій пам`ятці про права та обов`язки;

д) невиконання прокурором вимог статті 384 КПК, в силу вимог пункту третього частини третьої статі 314 КПК, є підставою для повернення обвинувального акта прокуророві;

е) невиконання судом під час підготовчого судового засідання вимог статті 384 КПК є безумовною підставою для скасування судових рішень вищими судами.

При цьому, згідно зі ст. 458 КПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх суддів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.

Як убачається із судового провадження, 16.06.2016 до Оболонського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002668 від 14.03.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115; п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто цим процесуальним документом ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

До обвинувального акта долучені реєстр матеріалів досудового розслідування та розписки підозрюваного і двох його захисників про отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, проте письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних, всупереч вимогам абзацу другого частини першої ст. 384 КПК України, до обвинувального акта не долучено.

Не скористався своїм правом і не надав письмового роз`яснення права обвинуваченого на суд присяжних прокурор і у підготовчому судовому засіданні 07 липня 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_8 для виконання вимог ст. 384 КПК України є законним і обґрунтованим, а доводи захисника ОСОБА_6 щодо неконкретності висновків суду в цій частині є непереконливими, оскільки, встановивши відсутність у додатках до обвинувального акта письмового роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право обвинувальний акт повернути прокурору для виконання вимог ст. 384 КПК України і не повинен з`ясовувати чи виконав прокурор свій обов`язок, передбачений ч. 1 ст. 384 КПК України, чи ні, бо виключно письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому права на суд присяжних доводить дотримання прокурором вимог кримінального процесуального закону в цій частині.

Що стосується доводів сторони захисту в апеляційних скаргах про порушення судом ст.ст. 35, 76 КПК України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що може свідчить про постановлення рішення про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_8 незаконним складом суду, то вони не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 35 КПК України визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень, водночас несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду має наслідком відповідальність, установлену законом.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 35 КПК України порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду визначається Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

За правилами п. 2.3.5 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, визначення суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу, здійснюється згідно з вимогами підпункту 2.3.3 пункту 2.3 цього Положення, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, а також з урахуванням дотримання правил поєднання судових справ.

Крім того, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу автоматизований розподіл судових справ між суддями (колегіями суддів) здійснюється з урахуванням спеціалізації суддів, у тому числі спеціалізації зі здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх (п.2.3.20), автоматизований розподіл судових справ між суддями в судах, в яких відсутня спеціалізація або її застосування неможливе, здійснюється між усіма суддями (п.2.3.21), судові справи підлягають автоматизованому розподілу між суддями, які мають на момент автоматизованого розподілу судових справ повноваження для здійснення процесуальних дій (п.2.3.22), якщо судова справа підлягає розгляду (перегляду) колегією суддів, при автоматизованому розподілі судових справ автоматизованою системою в місцевому суді визначається головуючий суддя, а в судах апеляційної та касаційної інстанцій - суддя-доповідач із числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності); після визначення судді-доповідача (головуючого судді) автоматизованою системою визначається склад колегії суддів із числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності) та з урахуванням складу судових палат (за їх наявності); якщо збори суддів визначили склади постійно-діючих колегій, то автоматизована система визначає склад колегії з числа суддів основного складу; у разі неможливості визначити необхідну кількість суддів з числа суддів основного складу, автоматизована система визначає суддів, яких не вистачає, з числа резервних суддів даної колегії; у разі неможливості визначити склад колегії з числа суддів основного складу та резервних суддів, автоматизована система визначає суддів, яких не вистачає, з числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності) та з урахуванням складу судових палат (за їх наявності) (п.2.3.23), в той же час збори суддів відповідного суду мають право запроваджувати спеціалізацію суддів з розгляду конкретних категорій судових справ (п.2.3.10).

З матеріалів судового провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. 35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації обвинувального акта щодо ОСОБА_8 визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та з урахуванням рішення зборів суддів, згідно з ч. 2 ст. 31 КПК України, колегію суддів у складі: ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що доводиться протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями і автоматичного визначення складу колегії суддів від 16.06.2016.

Враховуючи положення діючих в Оболонському районному суді м. Києва Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, зокрема, викладених у п. 9, за яким для визначення колегії суддів у кримінальному провадженні (окрім головуючого судді) в порядку ч. 2, 3 ст. 31 КПК України залучаються судді цивільно-адміністративної колегії (спеціалізації)(відповідно до п.п.2.3.13, 2.3.20, 2.3.23 Положення), колегія суддів приходить до висновку, що залучення до складу колегії суддів цивільно-адміністративної колегії в даному провадженні не є підставою для висновку про те, що склад колегії суддів для розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 був визначений з порушенням вимог кримінального процесуального закону і судове рішення було ухвалено 07 липня 2016 року незаконним складом суду.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України прокурору, безпідставно не виклав у судовому рішенні заперечення сторони захисту щодо обвинувального акта і не вказав істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені слідчим та прокурором під час досудового розслідування, які захисники виклали у своїх запереченнях.

Досліджуючи зазначене питання, з огляду на зміст письмових заперечень сторони захисту на обвинувальний акт, які стосуються неповноти, неправильності досудового розслідування, порушень вимог кримінального процесуального закону під час здійснення процесуальних дій, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що такі заперечення безпосередньо не стосуються змісту обвинувального акта, порядку його складання та затвердження, а також дотримання вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, обґрунтовано не визнав їх підставами повернення обвинувального акта прокурору, оскільки, виходячи із завдань підготовчого провадження, суд на цій стадії лише встановлює відповідність процесуальної форми, зазначеної в ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувального акта вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, а питання, порушені захисниками у запереченнях, є предметом саме судового розгляду. До того ж, як правильно вказав суд першої інстанції у своєму рішенні, з посиланням на ч. 4 ст. 110 КПК України, формою закінчення досудового розслідування є звернення до суду з обвинувальним актом, а проведення будь-яких слідчих або інших процесуальних дій, які здійснюються виключно у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, за його межами не допускається. При цьому, суд, з огляду на загальні засади кримінального провадження, вимоги ст.ст. 291, 314 КПК України не вправі під час повернення прокурору обвинувального акта зобов`язувати слідчого або прокурора усувати неповноту або неправильність досудового розслідування.

Що стосується доводів сторони захисту, які стосуються рішення суду в частині продовження дії відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного впливу; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті (судових рішень, які вирішують справу по суті), окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом (зокрема, таким випадком є можливість оскарження рішення суду за результатами підготовчого судового засідання про повернення прокурору обвинувального акта, що передбачено ч. 4 ст. 314 КПК України).

Таким чином, за змістом положень ст.ст. 314, 392 КПК України, постановлене у підготовчому судовому засіданні рішення суду в частині вирішення питання, пов`язаного з продовженням обвинуваченому обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу окремому оскарженню в апеляційному порядку, тобто до ухвалення судового рішення, яке вирішує справу по суті, не підлягає, а тому й не може бути предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

В той же час, приймаючи до уваги, що на час проведення підготовчого судового засідання у суду не було будь-яких об`єктивних даних щодо недоцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним особливо тяжкого кримінального правопорушення та з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначено у разі доведеності його винуватості у вчиненні цього кримінального правопорушення, а тому за відсутності підстав вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, тобто, з огляду на те, що і на час підготовчого судового засідання продовжували існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановленні слідчим суддею 09.06.2016 під час вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції про продовження дії раніше застосованого відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 04 вересня 2016 року включно.

Оскільки ОСОБА_8 тримається під вартою на підставі судового рішення і строк дії такого рішення закінчується лише 04 вересня 2016 року, враховуючи положення ч. 3 ст. 315 КПК України, а також ст. 205 КПК України, відповідно до яких ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 з-під варти задоволенню не підлягає.

За таких обставин, апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також клопотання захисника ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002668відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України повернуто прокурору без змін.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про негайне звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4