Номер провадження 11-кп/775/851/2016

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

представника потерпілої: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянув у місті Бахмуті Донецької області у відкритому судовому засіданні у приміщені апеляційного суду Донецької області апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_10 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року, у кримінальному провадженні внесеному у ЄРДР за № 0002619 від 16.08.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сіверськ Артемівського району Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, студента третього курсу заочної форми навчання Української інженерно-педагогічної академії м. Бахмут, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

якого визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки, стягнуто 22241 гривень на користь потерпілої ОСОБА_9 , відшкодування матеріальної шкоди, 60000 гривень - моральної шкоди, вирішено питання про речові докази, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_8 16.08.2015 року, приблизно в 04 годині 00 хвилин (більш точний час не встановлено), знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли внаслідок того, що громадянин ОСОБА_11 , у відсутність його батька ОСОБА_12 , який знаходиться на заробітках у Російській Федерації, навідував його матір ОСОБА_13 , що давало йому підстави підозрювати матір у зраді. На підставі цього між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виникла сварка. В ході якої ОСОБА_8 , знаходячись на асфальтобетонному покритті проїжджої частини вулиці Артема, поблизу будинку № 116, м. Сіверськ, Артемівського району Донецької області, діючи необережно внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, наніс йому один удар кулаком руки в обличчя, від якого ОСОБА_11 впав, вдарившись головою об асфальтобетонне покриття дороги. Від одержаної травми ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в 11 годин. 35 хвилин в Сіверський міській лікарні.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому зв`язку з її настанням.

Смерть ОСОБА_11 наступила в результаті крововиливу під оболонки та в речовину головного мозку з забієм речовини мозку, обумовлених тупою травмою голови з переломом кісток черепу.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі та стягнути на користь потерпілої 300 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції неправомірно стягнув лише 60 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, та взагалі не мотивував своє рішення. Так, ОСОБА_9 була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість проводження активного громадського життя та інших негативних явищах. Також зазначає, що міра покарання призначена судом не відповідає вимогам ст. 65 КК України. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані щодо особи обвинуваченого. Також судом не в повній мірі враховано наслідки вчиненого ним злочину.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 надала аналогічні доводи.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотнім порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий, яким призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на «умисне заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень», та пом`якшуючу покарання обставину «активне сприяння розкриттю злочину». На обґрунтування вимог вказує, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, які ставлять під сумніви правильність кваліфікації дій обвинуваченого. Також зазначає, що судом при звільнені ОСОБА_8 від відбування покарання достатньо не враховано, що злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, від дій обвинуваченого потерпілий отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких сталася смерть останнього. Крім того суд призначаючи покарання необґрунтовано врахував як пом`якшуючу покарання обставину у виді активного сприяння в розкритті злочину, оскільки дана пом`якшуюча обставина припускає надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи, що в поведінці обвинуваченого під час судового розгляду не встановлено.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 просить апеляційні скарги потерпілої та представника потерпілої залишити без задоволення, вирок суду без змін. На обґрунтування вимог вказує, що посилаючись на м`якість призначеного покарання, апелянти не навели конкретних фактів чи обставин, які б свідчили про те, що призначене покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ОСОБА_8 , нових злочинів. Вважає, що суд першої інстанції призначаючи покарання правильно виходив з того, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому правопорушенні та щиро розкаявся у скоєному, правопорушення вчинив з необережності та не мав намірів щодо спричинення тяжких наслідків (хотів лише вдарити ОСОБА_11 та не бажав настання його смерті), має позитивну характеристику, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. При цьому обтяжуючі покарання обставини відсутні. Також вказує, що посилання апелянтів на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не спростовують того факту, що сам ОСОБА_11 нападав на обвинуваченого та своїми діями провокував конфлікт і фактично дав йому розвиток. Обвинувачений частково відшкодував потерпілій суму, а зазначені потерпілою матеріальні збитки повністю визнані обвинуваченим, що підтверджує висновок суду про щире каяття обвинуваченого. Вимоги щодо збільшення розміру моральної шкоди вважає необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, думку представника потерпілої, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги потерпілої, представника потерпілої та прокурора не підлягають задоволенню.

В апеляційному порядку висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України не оскаржуються, у зв`язку з чим апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційних скарг щодо невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65-68 КК України призначив покарання у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, і відповідно до положень Загальної частини КК України взяв до уваги конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення, характер і ступінь його тяжкості, дані про особу обвинуваченого.

Обґрунтовуючи таке рішення суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується уперше, скоєний злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, вчинених з необережності, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, а також протиправну поведінку потерпілого.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано прийняті до уваги обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме щире каяття, сприйняття розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілій.

У відповідності зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Застосовуючи до ОСОБА_8 положення ст.ст.75, 76 КК України, суд прийшов до правильного висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання та належно мотивував своє рішення у вироку.

За таких обставин суд першої інстанції цілком справедливо звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням і правильно застосував кримінальний закон. Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та вважає, що суд, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав ввважати його надмірно м`яким, як про це зазначено в апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить.

З врахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг в частині призначення більш суворого покарання.

Доводи апеляційних скарг щодо відсутності неправомірної поведінки потерпілого з посиланням на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки не спростовують того факту, що саме ОСОБА_11 нападав на обвинуваченого та своїми діями провокував конфлікт і фактично дав йому розвиток.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілої та представника потерпілої про збільшення сум стягнення моральної шкоди за цивільним позовом.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди, при визначенні якого було враховано те, що потерпілою прийшлось переносити душевні страждання, моральні переживання, пов`язані із заподіянням смерті її чоловіка, вчиненого обвинуваченим. Також колегія суддів зазначає, що вказані наслідки настали з необережності, та у зв`язку із неправомірною поведінкою потерпілого, тому вважає, що такий розмір відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості.

Вимоги апеляційної скарги потерпілої та представника потерпілої про необхідність збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів знаходить необґрунтованими та безпідставними, оскільки в поданій апеляційній скарзі не наведено жодного доказу на спростування висновку суду першої інстанції щодо розміру задоволених позовних вимог та не наведено будь-яких конкретних фактів чи обставин, які б давали підстави вважати стягнутий розмір шкоди не справедливим.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість прийняття до уваги судом першої інстанції такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки поведінка ОСОБА_8 як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, свідчить про добровільне повідомлення правоохоронним органам та суду фактів та доказів всіх обставин діяння.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо виключення з мотивувальної частини вироку посилання на умисне заподіяння ОСОБА_11 удару, не заслуговує на увагу, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, що удар потерпілому в обличчя було нанесено обвинуваченим умисно, а тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть потерпілого, виникли з необережності винного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Добропільського Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 , засудженого за ч. 1 ст. 119 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: