ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/2657/16-к
Провадження № 1-кс/210/959/16

"18" листопада 2016 р.

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на дії, бездіяльність, рішення органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002199 від 19 серпня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України
особи, які беруть участь у розгляді клопотання: скаржник - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого. В обґрунтування скарги, заявник посилається на ті обставини, що 21.07.2013 року під час праці на ПАТ « АрселорМіттал Кривий Ріг» було здійснено проникнення в авто, на якому він приїхав на місце роботи. Під час перевірки машини пролунав вибух , після якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження і став інвалідом другої групи. За повідомленням КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР» за фактом заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002199. На його численні звернення до слідчого Дзержинського відділу поліції його не допитано як потерпілого. Тривалий час слідчий не вживав ніяких дій до розслідування справи. На клопотання надати статус потерпілого йому відмовлено. Скаржник просить визнати бездіяльність слідчого протиправною, зобов`язати слідчого провести відповідні експертизи, скасувати постанову про відмову у визнані його потерпілим у кримінальному провадженні та визнати його потерпілим. В ході розгляду справи заявник також подав клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про відмову у визнанні його потерпілим, оскільки не знав коли саме йому відмовили, крім того вказував, що він є інвалідом, часто лікується, не знайомий з матеріалами справи у повному обсязі, та не мав можливості своєчасно подати скаргу, а також вказував що не має юридичної освіти.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 підтримав доводи, викладені у поданій ним до суду скарзі, та пояснив, що йому не було відомо коли винесена постанова про відмову у визнанні його потерпілим, його заяви ігноруються слідчим, жодних експертиз не проведено. Також пояснив, що він оскаржував постанову про закриття кримінального провадження, а також оскаржував бездіяльність слідчого раніше, та апеляційним судом йому поновлювався строк на звернення зі скаргою. Просить задовольнити його скаргу.

Представник органу досудового розслідування до суду не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином , що на підставі ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Прокурор в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений. В ході розгляду скарги, прокурор зазначав, що орган досудового розслідування на підставі здобутих в ході досудового розслідування кримінального провадження доказів вважає, що ОСОБА_3 сам себе травмував, тому відсутній склад кримінального провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши заявника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що 21.07.2013 року за повідомленням з Криворізької міської лікарні № 2 про те, що ними була надана медична допомога гр. ОСОБА_3 у зв`язку із вогнепально- вибуховим пораненням обличчя, шиї, лівого передпліччя, лівої кисті нижньої кінцівки Дзержинським РВ Криворізького МУ м.Кривого Рогу внесені відомості до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ст.121 ч.1 КК України та відкрите кримінальне провадження за № 0002199 ( а.с.1).

В ході досудового розслідування ОСОБА_3 був двічі допитаний 12.12.2014 року та 15.04.2015 року слідчим ОСОБА_4 в якості свідка.

У подальшому 09.01.2015 року слідчим ОСОБА_4 була винесена постанова якою ОСОБА_3 було відмовлено у визнані його потерпілим. Вищеназвана постанова слідчого не оскаржувалась заявником ОСОБА_3 .

Крім того, постановою слідчого СВ Дзержинського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 10 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 у визнанні потерпілим, оскільки орган досудового розслідування вважає, що подія злочину за ч. 1 ст. 121 КК України може мати факт само травмування, що унеможливлює визнання його потерпілим.

Слідчий суддя розглядає скаргу в межах заявлених вимог та керуючись ст.303 КПК України, яка містить перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені до суду.

Оскільки ОСОБА_3 не зазначено яку саме постанову слідчого він оскаржує, слідчим суддею в ході розгляду скарги встановлено, що ОСОБА_3 оскаржує постанову від 10 грудня 2015 року про відмову у задоволенні його клопотання про визнання потерпілим,, та саме на її оскарження просить поновити строк.

Вирішуючи скаргу, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно з пункту 5) частини 1 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та право на їх оскарження визначені в частині ст.303 КПК України, зокрема: пунктом 7 частини 1 статті 303 КПК України, передбачено право на оскарження рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Відповідно до положень ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч.2 ст.91 КПК України процес доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно із ст. 92 КПК України обов"язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статі, покладається на слідчого, прокурора. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих ( розшукових) дій та негласних слідчих дій, витребування від юридичних та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, допиту свідків та проведення інших процесуальних дій передбачених цим Кодексом (ст.93 ч.2 КПК України). Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч.2 ст.94 КПК України).

Частиною 4 статті 38 КПК України передбачений обов`язок органу досудового розслідування застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, які не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки. Аналогічні положення містяться у частині 2 статті 113 КПК України, де зазначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Статтею 116 КПК України також встановлено, що процесуальні дії мають виконуватись у встановлені цим Кодексом строки.
Згідно з статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування здійснюється за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до положень ст. 121 КК України об`єктивну сторону злочину утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.

Суспільно небезпечні дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого. Бездіяльність має місце тоді, коли винний не вчиняє певних дій, які він повинен був і міг вчинити стосовно іншої людини, що потягнуло за собою заподіяння шкоди її здоров`ю у вигляді тілесних ушкоджень.

Кримінальний кодекс розрізняє тілесні ушкодження трьох ступенів: тяжке, середньої тяжкості і легке. Характер і ступінь тілесних ушкоджень на практиці визначаються на підставі відповідних положень КК (статті 121, 122, 125) і Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених МОЗ.

Якщо заподіяння тілесних ушкоджень є способом посягання на інші, ніж здоров`я, соціальні цінності, вчинене має кваліфікуватися за іншими статтями КК. За певних обставин, коли заподіяння шкоди здоров`ю шляхом нанесення тілесних ушкоджень виступає конструктивною ознакою іншого злочину (способом вчинення або його наслідком), воно може бути додатково кваліфіковано за статтями 121, 122, 125.

Відповідно до ст. 121 тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження: 1) небезпечне для життя в момент заподіяння чи таке, що спричинило: 2) втрату будь-якого органа або його функцій; 3) психічну хворобу; 4) інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину; 5) переривання вагітності; 6) непоправне знівечення обличчя.

Закінченим цей злочин є: у разі визнання умисного тілесного ушкодження тяжким за ознакою його небезпечності для життя в момент заподіяння - з моменту вчинення такого діяння; у всіх інших випадках - з моменту настання наслідків, зазначених у ч. 1 ст. 121.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 21 липня 2013 року ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження в результаті спрацювання саморобного вибухового пристрою.

Таким чином, є всі підстави вважати, що він є потерпілим у кримінальному провадженні відповідно до ст. 55 КПК України.

Посилання слідчого на те, що ОСОБА_3 самостійно себе травмував без встановлення усіх обставин інциденту, що мав місце 21 липня 2013 року, а саме призначення експертиз, а також проведення слідчих дій - проведення допитів, відтворення обставин подій, як на підставу у відмові в залученні останнього в якості потерпілого є необґрунтованим та передчасним.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що у разі підтвердження версії органу досудового розслідування про те, що ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодженні в результаті само травмування є підставою для закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме відсутності обов`язкового елементу злочину - суб`єкта (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Відповідно до ст. 28 КПК України підчас кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, які не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Згідно із ст.219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено в строки, передбачені цією статтею.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови слідчого від 10 грудня 2015 року та зобов`язання слідчого вирішити питання про залучення ОСОБА_3 в якості потерпілого.

В частині вимог за скаргою про необхідність проведення експертиз у кримінальному провадженні, слідчий суддя зазначає наступне.

У відповідності до положень ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
Порядок залучення експерта врегульовано статтею 243 КПК України, у відповідності до якої: сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого. Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової. Експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадках та в порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу.
Згідно з ст. 244 КПК України, у разі відмови слідчого, прокурора в задоволенні клопотання сторони захисту про залучення експерта особа, що заявила відповідне клопотання, має право звернутися з клопотанням про залучення експерта до слідчого судді. У клопотанні зазначається: 1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, якими обґрунтовуються доводи клопотання; 4) експерт, якого необхідно залучити, або експертна установа, якій необхідно доручити проведення експертизи; 5) вид експертного дослідження, що необхідно провести, та перелік запитань, які необхідно поставити перед експертом. До клопотання також додаються: 1) копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання; 2) копії документів, які підтверджують неможливість самостійного залучення експерта стороною захисту.
Слідчий суддя за результатами розгляду клопотання має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам, якщо особа, що звернулася з клопотанням, доведе, що: 1) для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення не залучила його або на вирішення залученого стороною обвинувачення експерта були поставлені запитання, що не дозволяють дати повний та належний висновок з питань, для з`ясування яких необхідне проведення експертизи, або існують достатні підстави вважати, що залучений стороною обвинувачення експерт внаслідок відсутності у нього необхідних знань, упередженості чи з інших причин надасть або надав неповний чи неправильний висновок; 2) вона не може залучити експерта самостійно через відсутність коштів чи з інших об`єктивних причин.
Враховуючи, що порядок залучення експерта чітко регламентовано положеннями ст. 244 КПК України, підстав для задоволення скарги в цій частині не вбачається.
Також слідчий суддя роз"яснює, що за результатами розгляду скарги, поданої в порядку ст. 303 КПК України слідчий суддя може прийняти одне з таких рішень: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч. 1 п.5 ст.303 КПК України рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; може бути оскаржено до слідчого судді.

За результатами розгляду скарги, враховуючи подання клопотання про поновлення строку на оскарження, слідчий суддя, з метою захисту та відновлення порушених прав заявника, приходить до висновку про необхідність поновлення ОСОБА_3 строку на оскарження дій, бездіяльності, рішення органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002199 від 19 серпня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та задовольнити скаргу ОСОБА_3 частково.

Керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження дій, бездіяльності, рішення органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002199 від 19 серпня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого СВ Дзержинського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській обласі ОСОБА_4 від 10 грудня 2015 року про відмову у задововоленні клопотання.

Зобов"язати слідчого СВ Дзержинського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській обласі ОСОБА_4 вирішити питання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0002199 від 19 серпня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Матеріали кримінального провадження № 0002199 від 19 серпня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - повернути до СВ Металургійного (Дзержинського) ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській обласі - для продовження досудового розслідування.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 22 листопада 2016 року о 14 год.55 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1