Провадження 11-кп/792/488/16
Справа № 670/231/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000356 за апеляційною скаргою прокурора Віньковецького відділу Городоцької місцевої прокуратури на вирок Віньковецького районного суду від 28 квітня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карачіївці Віньковецького району Хмельницької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.08.2015 року вироком Віньковецького районного суду за ст. 185 ч.3, ст.ст. 75,76 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання 1 рік 3 місяці обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч. 4, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням покарання, призначеного вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 26.08.2015 року за ст. 185 ч.3 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, остаточно ОСОБА_8 призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком 2 роки і покладено на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він близькоо 23 год. 30 липня 2015 року знаходячись на господарстві ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою наживи, повторно, шляхом вільного доступу з подвір`я цього ж домоволодіння АДРЕСА_2 таємно викрав велосипед «Україна», заподіявши ОСОБА_9 шкоду на суму 204 грн. 15 коп.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого просить вирок змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і просить на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та вироком Віньковецького районного суду від 26.08.2015 року, вважати ОСОБА_8 засудженим на 3 роки 6 місяців позбавлення волі і звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст. 75 КК України.

На думку апелянта коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

А тому, вважає, що призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Віньковецького районного суду від 26.08.2016 року - є неприпустимим.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення: прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши телефонограму обвинуваченого ОСОБА_8 про розгляд справи у його відсутність, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені доводи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає до задоволення.
Ч.1 п.4 ст.409 КПК України установлено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

Згідно приписів ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З матеріалів даного провадження вбачається, що судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України, проте неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно із ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановления вироку в справі буде встановлено, шо засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановления попереднього вироку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст.70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Разом з тим, у порушення вищезазначених вимог закону місцевий суд, визнавши ОСОБА_8 винуватим за ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі, призначив йому покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Віньковецького районного суду від 26.08.2016 року, що е неприпустимим.

В зв`язку з цим вирок не може залишатися чинним, оскільки судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме незастосовано закон, який підлягав застосуванню,

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Віньковецького відділу Городоцької місцевої прокуратури задоволити.

Вирок Віньковецького районного суду від 28 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 3 міс. обмеження волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ч.4 ст.70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та вироком Віньковецького районного суду від 26.08.2015 року вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

В решті вирок суду І інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили після її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційною інстанцією.

Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_3 .