Ухвала
іменем України 29 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 4 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000469 щодо ОСОБА_5 ,

встановила:

вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 4 березня 2016 року
ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця Російської Федерації, росіянина, громадянина Російської Федерації, маючого тимчасову посвідку на проживання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Вирішені питання про судові витрати, речові докази та цивільний позов у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2016 року вирок змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку вчинення злочину порушення експлуатації транспорту. В решті вирок залишено без зміни.
За вироком суду, з урахуванням змін внесених судом апеляційної інстанції, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він, що він 5.08.2015 року приблизно о 5 год. 45 хв. керуючи технічно справним автомобілем «Део Леганза», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Червонопрапорній в м. Херсоні з боку вул. Комкова, грубо порушив вимоги п. п. 2.3(б), 12.3, 12.4 Правил дорожнього рухуУкраїни, проявив неуважність та недбалість до дорожньої обстановки, рухався з перевищенням максимально дозволеної швидкості в межах населеного пункту, в момент виникнення небезпеки, а саме велосипедиста ОСОБА_6 , який перетинав вказане перехрестя по другорядній дорозі, вул. Комкова, у напрямку справа наліво відносно руху автомобіля, не прийняв заходів для зменшення швидкості або зупинки автомобіля, в результаті чого допустив зіткнення з останнім. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_6 від отриманих травм помер на місці події.

У касаційній скарзі захисник ставить питання про зміну оскаржуваних судових рішень, пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання. Зазначає, що засуджений, вину у вчиненні тяжкого необережного злочину визнав, сприяв його розкриттю, щиро розкаявся, готовий відшкодовувати спричинену шкоду, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується. Наголошує, що підзахисний викликав швидку та намагався надати потерпілому першу медичну допомогу. Вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, виправлення та перевиховання засудженого можливе без ізоляції від суспільства. Повідомляє, що ОСОБА_5 , який не в повній мірі розуміє українську мову, не було надано перекладача, не роз`яснені права та обов`язки.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненніінкримінованого правопорушення за викладених у вироку обставин, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України та призначене додаткове покарання захисником у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується призначеного основного покарання, яке, на думку захисника, є несправедливим внаслідок суворості, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_5 судом дотримані.

Суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим необережного правопорушення, усі обставини справи, особу винного, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, посередньо характеризується, протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України, постійного місця проживання не має, матеріальної допомоги потерпілій не надає.
Обґрунтовано визнано судом та взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розкриттю злочину, та не встановлено таких, що його обтяжують.

За наявності цих обставин, з урахуванням особи винного, зваживши всі обставини справи, серед яких й ті, на які посилається захисник у скарзі, суд призначив ОСОБА_5 мінімальне покарання передбачене санкцією статті обвинувачення
Ступінь тяжкості вчиненого засудженим необережного правопорушення, наслідком якого стала загибель людини, обставини та місце вчинення, характер допущених грубих порушень правил дорожнього руху, вказують на правильність висновків суду про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Таким чином, рішення про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень.

Що стосується тверджень захисника ненадання перекладача та не роз`яснення права і обов`язків, то вони були предметом перевірки апеляційного суду.

З ухвали апеляційного убачається, що апеляційний суд перевіряючи доводи обвинуваченого про порушення права на захист, зазначив що звукозаписом судових засідань підтверджено, що ОСОБА_5 отримав пам`ятку про права та обов`язки, був з нею обізнаний. Суд з`ясовував чи має він клопотання, однак ОСОБА_5 клопотань про призначення йому захисника не заявляв, при цьому відповідно до ст. 52 КПК України участь захисника у вказаному провадженні не є обов`язковою.

Також, апеляційна інстанція вказала, що звукозаписом судового засідання підтверджено, що головуюча двічі з`ясовувала у ОСОБА_5 чи добре розуміє він українську мову і отримала ствердну відповідь. Клопотань про залучення перекладача обвинувачений також не заявляв.

Доводи про суворість призначеного покарання, порушення права на захист, належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, касаційні вимоги захисника безпідставні.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисником не наведено.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 4 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3