Справа № 183/6390/15
№ 1-кп/183/159/16
В И Р О К
іменем України
31 травня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-17 вересня 2014 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн., ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.08.2015 року покарання замінене громадськими роботами на строк 50 годин;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

в с т а н о в и в:
На початку березня 2013 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_5 , з метою отримання юридичної допомоги щодо оскарження в апеляційному порядку рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2014 року по справі № 2-4783/11, зателефонував раніше не знайомому ОСОБА_4 , який представився адвокатом. ОСОБА_5 розказав ОСОБА_4 обставини цивільної справи та попросив юридичної допомоги. В цей час у ОСОБА_4 , який знав, що ОСОБА_5 не має юридичної освіти, виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, реалізовуючи який ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 , що надасть йому правову допомогу та вартість його послуг буде складати 2500 грн.

Через декілька днів у березні 2013 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_4 приїхав за місцем роботи ОСОБА_5 в крамницю «Тепло-Авангард» за адресою: вул.Українська, 8 м.Новомосковська Дніпропетровської області, де ознайомився з документами та повідомив, що він подасть апеляційну скаргу на зазначене вище рішення, і для цього йому потрібно 1000 грн.

ОСОБА_5 , довіряючи ОСОБА_4 , погодився на його пропозицію та в приміщенні вказаної крамниці передав йому 1000 грн. В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел на скоєння триваючого кримінального правопорушення, ОСОБА_4 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 , які були перераховані останнім 12 березня 2013 року в сумі 500 грн. та 12 березня 2013 року в сумі 1500 грн. на банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4

15 березня 2013 року ОСОБА_4 , знаходячись за місцем роботи ОСОБА_5 в крамниці «Тепло-Авангард» за адресою: вул.Українська, 8 м.Новомосковська Дніпропетровської області, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи, що він на території України не отримував свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, обманюючи ОСОБА_5 про це, уклав з останнім договір про надання правової допомоги, в якому зазначив, що він діє, як адвокат, на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Дніпропетровської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії № 1183 від 23 червня 2011 року. Згідно з п.4.2 вказаного договору сума гонорару за надання послуг складає 8000 грн. На виконання умов договору 15 березня 2013 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1000 грн.

В подальшому, виконуючи умови договору про надання правової допомоги, та не розуміючи злочинних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перерахував на банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 18 березня 2013 року грошові кошти в сумі 1500 грн. та 19 березня 2013 року грошові кошти в сумі 500 грн.

23 березня 2013 року, перебуваючи за місцем роботи ОСОБА_6 в крамниці «Тепло-Авангард» за адресою: вул.Українська, 8 в м.Новомосковську Дніпропетровської області, ОСОБА_4 написав розписку про отримання ним, як адвокатом, грошових коштів від ОСОБА_5 у сумі 6000 грн.

Діючи з єдиним умислом на обман ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, ОСОБА_4 неодноразово телефонував ОСОБА_5 в період з 25 березня 2013 року по 08 травня 2013 року, вводячи останнього в оману, наполягав на перерахуванні йому грошових коштів для подальшого надання юридичної допомоги, достовірно знаючи, що він на території України не отримував свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання. В результаті ОСОБА_5 , довіряючи ОСОБА_4 , перерахував на банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 наступні грошові кошти: 25 березня 2013 року 2000 грн., 29 березня 2013 року 700 грн. а також на банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 грошові кошти: 30 березня 2013 року 3500 грн., 08 квітня 2013 року 4000 грн., 11 квітня 2013 року 4000 грн., 18 квітня 2013 року 3000 грн., 25 квітня 2013 року 2000 грн., 25 квітня 2013 року 1000 грн., 08 травня 2013 року 5000 грн.

Таким чином в період з березня 2013 року по 08 травня 2013 року ОСОБА_4 , видаючи себе за адвоката, маючи єдиний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом обману, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 на загальну суму 31200 грн., розпорядившись ними на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обманом (шахрайство), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України визнав у повному обсязі, надав показання про те, що він навчався в Дніпродзержинському індустріальному коледжі по спеціальності «Правознавство», тому використовуючи певні отримані знання в галузі права, надавав правову допомогу особам, які мали таку потребу. В березні 2013 року до нього зателефонував ОСОБА_5 з проханням про надання юридичної допомоги. Ознайомившись з його проблемою у цивільній справі, яка вже на той час перебувала в Апеляційному суді Дніпропетровської області, він дійсно представився адвокатом, вводячи ОСОБА_5 в оману, оскільки не мав свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Крім того, він запевнив ОСОБА_5 про те, що для підготовки апеляційної скарги та для безпосередньої участі в засіданнях з ним необхідно укласти договір, що і було між ними вчинено. Задля отримання позитивного результату, тобто для скасування рішення суду першої інстанції Апеляційним судом Дніпропетровської області, він вводячи ОСОБА_5 в оману, розуміючи, що останній повністю йому довіряє, маючи умисел на отримання грошових коштів від ОСОБА_5 , почав йому обіцяти виконання всіх умов підписаного договору та скасування рішення, однак для реалізації такого плану, йому необхідні кошти, в тому числі на сплату державного мита, підкуп суддів та працівників апарату суду. Про свої наміри він повідомляв ОСОБА_5 , той, довіряючи йому, перераховував кошти на відкриті ним карткові рахунки або особисто передавав кошти під розписки. При цьому обвинувачений надав показання про те, що жодним чином не приймав участі у розгляді цивільної справи в інтересах ОСОБА_5 , однак мав такий намір і до цього часу впевнений в позитивному рішенні на користь ОСОБА_5 . Отримані від ОСОБА_5 грошові кошти, в спосіб зазначений в обвинувальному акті, в загальній сумі 31200 грн. він витратив на власні потреби.

Потерпілий в судовому засіданні надав показання про те, що він потребував юридичної допомоги для оскарження рішення Новомосковського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року по справі № 2-4783/11. Разом з його дружиною в магазині працювала знайома, яка розповіла їй про нового адвоката в м.Новомосковську на ім`я ОСОБА_7 , дуже порядного та за невелику оплату. Він зацікавився таким адвокатом, взяв у неї номер мобільного телефону та зателефонував йому. Останній представився адвокатом Сіліним, погодився ознайомитися з матеріалами його справи та надати допомогу. На початку березня 2013 року ОСОБА_4 приїхав за місцем його роботи в магазин «Тепло-Авангард», ознайомився з його матеріалами, повідомив, що його послуги будуть коштувати 2500 грн., на що він погодився, і в той же день повідомив, що для написання апеляційної скарги йому необхідно 1000 грн. ОСОБА_4 справив на нього позитивне враження, дійсно грамотної людини, юридично обізнаної, який за досить невелику плату, запевнив його про виграш в цьому процесі, та передав йому 1000 грн. В подальшому, а саме 12 березня 2013 року він перерахував на картковий рахунок ОСОБА_4 500 грн., а 12 березня 2013 року, на вимогу ОСОБА_4 , ще 1500 грн. Через деякий час ОСОБА_4 зателефонував йому та повідомив, що задля представництва його інтересів в Апеляційному суді Дніпропетровської області, він повинен з ним укласти договір про надання юридичних послуг, на що він погодився та 15 березня 2013 року, в приміщенні магазину «Тепло-Авангард» в м.Новомосковську на вул.Українській, 8 між ним та ОСОБА_4 , який у договорі зазначив номер свого адвокатського посвідчення, був підписаний договір, у відповідності до якого він повинен був передати ОСОБА_4 ще 8000 грн. Коли він поцікавився на що необхідно такі кошти, яких у нього на той час не було, ОСОБА_4 повідомив, що він повинен вживати заходів для ознайомлення з матеріалами справи, має намір поговорити з авторитетними людьми, які поговорять з суддями, що будуть скасовувати рішення суду першої інстанції, і за всі ці послуги він повинен розрахуватися. Довіряючи ОСОБА_4 , як адвокату, сприймаючи його, як досвідчену людину, він погодився передати ще 8000 грн., які змушений був позичити у знайомих. Через деякий час він знову зателефонував ОСОБА_4 та поцікавився рухом його справи, однак останній почав ухилятися від зустрічей, лише запевняв його, що необхідно ще перерахувати кошти для позитивного вирішення справи. Довіряючи ОСОБА_4 , він в період з 23 березня 2013 року по 08 травня 2013 року перераховував кошти на карткові рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_4 в ПАТ КБ «ПриватБанк», та сподівався на те, що він, як адвокат, зможе допомогти у цивільній справі, де його позбавили права користування житлом. Лише в травні 2014 року він поштою отримав ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, з якої йому стало відомо, що рішення Новомосковського міськрайонного суду залишене без змін, ознайомившись з матеріалами справи, він зрозумів, що ОСОБА_4 ніякої участі не приймав у розгляді справи в Апеляційному суді, судом розглядалася апеляційна скарга, написана ним, жодної апеляційної скарги, написаної ОСОБА_4 в матеріалах справи не було. Після цього він змушений був звернутися до правоохоронних органів, в ході досудового розслідування йому стало відомо, що на території України не існує адвоката ОСОБА_4 , а обвинувачений, використовуючи його довіру, шляхом обману заволодів його коштами у сумі 31200 грн.

Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого встановленою, доведеною і підтвердженою доказами обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив та сприймав під час судового розгляду, а саме:

-показання свідка ОСОБА_8 про те, що разом з нею в магазині працювала ОСОБА_9 , якій вона повідомила про рішення Новомосковського міськрайонного суду, у відповідності до якого їх з чоловіком позбавили права користування житлом. Остання повідомила, що знайома з адвокатом на ім`я ОСОБА_7 , який видає себе за поряду людину та за невелику оплату можливо їм допоможе. Про наявність такого адвоката в м.Новомосковську вона повідомила свого чоловіка і той дійсно з ним погодився зустрітися, запевнив, що зможе їм допомогти, при цьому свідок надала показання, що ОСОБА_4 запевняв і її, і її чоловіка в позитивному вирішенні справи на їх користь, однак для цього необхідно лише кошти, які він просив перерахувати на його платіжні картки або передати особисто, про шахрайські дії відносно них вони зрозуміли після того, як ОСОБА_4 перестав відповідати на їх телефонні дзвінки та після прийнятого рішення апеляційним судом Дніпропетровської області;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, у відповідності до якого ОСОБА_5 повідомив правоохоронні органи про заволодіння ОСОБА_4 його грошовими коштами шахрайським шляхом;

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 16.12.2014 року, у відповідності до якого ОСОБА_5 в присутності понятих впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка представлялася адвокатом, та шахрайським шляхом заволоділа його коштами;

-речові докази по справі: договір про надання правової допомоги від 15.03.2013 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_4 , який діяв на підставі свідоцтва Дніпропетровської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 1183 від 23.06.2011 року, та ОСОБА_5 , розписка ОСОБА_4 адвоката про отримання від ОСОБА_5 6000 грн.;

-висновок судової почеркознавчої експертизи № 44/04-184 від 06.01.2015 року, у відповідності до якого рукописні записи в договорі про надання правової допомоги від 15.03.2013 року та підпис від імені ОСОБА_4 виконані ОСОБА_4 , рукописний текст в розписці від 23.03.2013 року та підпис від імені ОСОБА_4 в розписці виконаний ОСОБА_4 ;

-повідомлення заступника голови Апеляційного суду Дніпропетровської області про перебування в провадженні апеляційної інстанції апеляційної скарги ОСОБА_5 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.02.2013 року, а також про відсутність зареєстрованих у встановленому порядку будь-яких клопотань, заяв чи скарг ОСОБА_4 ;

-повідомлення Ради адвокатів Дніпропетровської області про відсутність в Єдиному реєстрі адвокатів України даних про адвоката ОСОБА_4 ;

-платіжні доручення про перерахування: 12 березня 2013 року грошової суми 500 грн. та 12 березня 2013 року грошової суми 1500 грн. на банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , 18 березня 2013 року грошової суми 1500 грн. та 19 березня 2013 року грошової суми 500 грн., 25 березня 2013 року 2000 грн., 29 березня 2013 року 700 грн. на платіжну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , а також на банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 грошових коштів 30 березня 2013 року 3500 грн., 08 квітня 2013 року 4000 грн., 11 квітня 2013 року 4000 грн., 18 квітня 2013 року 3000 грн., 25 квітня 2013 року 2000 грн., 25 квітня 2013 року 1000 грн., 08 травня 2013 року 5000 грн. Вказані платіжні доручення визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження. Про наявність відкритих карткових рахунків в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_4 , а також про надходження коштів на зазначені карткові рахунки у вказані періоди свідчить також інформація, отримана слідчим, в порядку доступу до інформації, що містить банківську таємницю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обманом (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, раніше був судимий за вчинення аналогічного злочину, та не відбув покарання за попереднім вироком суду у виді штрафу, як і не відбув замінене покарання у виді штрафу на громадські роботи.

Крім того, слід звернути увагу, що обвинувачений не має постійного місця проживання, офіційно не зареєстрований, за місцем навчання характеризується негативно, суспільно-корисною працею не займається.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено. При цьому суд не може взяти до уваги, як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого, оскільки воно не ґрунтується на належній критичній оцінці особи своєї протиправної поведінки. Останній протягом судового розгляду, неодноразово висловлюючи своє щире каяття, не вживав заходів для відшкодування шкоди потерпілому, умисно затягував розгляд кримінального провадження, ухиляючись від явки до суду та переховування від суду.

Обставин, що обтяжують покарання, судом також не встановлено.

З урахуванням особи обвинуваченого, керуючись ст. 50 КК України, виходячи з поняття покарання та його цілей, суд вважає за необхідне призначити покарання виключно у виді позбавлення волі. Призначення покарання у виді штрафу чи виправних робіт, які передбачені санкцією ч.2 ст. 190 КК України, не можливе, з урахуванням особи обвинуваченого, який ніде не працює, не має ніяких видів доходів. Призначення покарання у виді обмеження волі буде не достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_5 було подано цивільний позов про відшкодування майнової шкоди у розмірі 31200 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

У відповідності до ст.ст. 1166, 1192 ЦК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 спричинену потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 31200 грн., яка встановлена в ході судового розгляду та не оспорювалася сторонами кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо стягнення спричиненої моральної шкоди слід звернути увагу на наступне.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, що її спричинила.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 спричинену моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

У відповідності до ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року, покарання по якому замінено виправними роботами на строк 50 годин ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 серпня 2015 року, більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту фактичного затримання.

Речові докази по кримінальному провадженню: договір про надання правової допомоги від 15.03.2013 року, розписка ОСОБА_4 адвоката про отримання від ОСОБА_5 6000 грн., чеки переказу грошових коштів на ім`я ОСОБА_4 , - зберегати при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 спричинену майнову шкоду у розмірі 31200 грн. (тридцять одна тисяча двісті грн..) та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. (три тисячі грн.)

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1