Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 21 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
за касаційними скаргами прокурора, засудженого ОСОБА_6
та захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду
м. Києва від 31 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва
від 03 червня 2015 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільського Вінницької області, жителя
АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченогоч. 1 ст. 14, ст. 348КК,
у с т а н о в и л а:
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня
2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 14, ст. 348 КК до покарання
у виді позбавлення волі на строк 8 років. Вирішено питання
щодо процесуальних витрат.
Апеляційний суд залишив вирок суду першої інстанції без зміни.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у готуванні
до вбивства працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за ч. 1 ст. 14, ст. 348 КК
(в редакції Закону України від 16 січня 2014 року № 721-VІІ) за таких обставин.
25 квітня 2007 року ОСОБА_9 за усною домовленістю
з ОСОБА_6 одноособово створила, зареєструвала на власне ім`я
та очолила Товариство з обмеженою відповідальністю «Грааль!». Згідно з досягнутою домовленістю, ОСОБА_9 була номінальним керівником
та засновником товариства, а фактично власником підприємства та всіх його активів був ОСОБА_6 .
У зв`язку із внесенням ОСОБА_6 власних коштів у розвиток підприємства, а саме основних засобів вартістю 1 100 000 грн та додатково 340 000 грн, придбаннямзгідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 01 червня 2007 року ТОВ «Грааль!» комплексу будівель та споруд у м. Чугуєві Харківської області вартістю 141 000 грн, які було прийнятона баланс указаного підприємства, він вважав себе фактичним власником ТОВ «Грааль!» разом з усім його майном, а ОСОБА_9 , на його думку, згідно з усною домовленістю між ними виступила номінальним засновником та керівником товариства іне мала права розпоряджатися товариством та його майном.
Юридична та фактична адреса ТОВ «Грааль!» вул. Добролюбова, 52г у м. Чугуєві Харківської області. За тією ж адресою фактично знаходилися виробничі площі іншого підприємства ТОВ «Виробниче об`єднання «Економ-Сервіс», номінальним засновником та керівником якого згідно з усною домовленістю також є ОСОБА_9 , а фактичним власником ОСОБА_6 .
08 листопада 2011 року слідчим відділом Московського районного відділу Харківського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КК щодо службових осіб ТОВ «ВО «Економ-Сервіс», які шахрайським шляхом заволоділи чужим майном. У ході досудового слідства у цій кримінальній справі 24 листопада 2011 року працівниками органів внутрішніх справ було проведено обшуки усіх приміщень
ТОВ «ВО «Економ-Сервіс», у ході яких вилучено продукцію та обладнання, а також установчі документи ТОВ «Грааль!».
У зв`язку з цим ОСОБА_6 вважав, що таким чином його конкуренти за сприяння працівників органів внутрішніх справ, діючи
з метою заволодіння належним йому майном ТОВ «Грааль!» та усіма його активами, намагаються змусити ОСОБА_9 продати товариство.
Крім цього, 31 травня 2012 року ОСОБА_9 уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному фонді ТОВ «Грааль!», згідно з умовами якого вона продала за 1 500 000 грн свою частку в статутному фонді товариства у розмірі 10% ОСОБА_10 , сімя якого перебуває у дружніх стосунках із заступником прокурора Харківської області ОСОБА_11 .
З огляду на викладені обставини ОСОБА_6 протягом 2012 року неодноразово подавав скарги надії конкурентів, працівників органів внутрішніх справ, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до прокуратур Чугуївського району Харківської області, Московського району міста Харкова та Харківської області. Оскільки неодноразові скарги не принесли бажаного для нього результату, ОСОБА_6 вважав, що за незаконнимидіямиконкурентів та працівників органів внутрішніх справ стоїть заступник прокурора Харківської області ОСОБА_11 , використовуючи при цьому надані йому службові повноваження.
З огляду на неодноразові невдалі спроби повернути собі ТОВ «Грааль!» тана відмови у задоволенні скарг у кінці серпня на початку вересня 2012 року у ОСОБА_6 виник намір вбити працівника правоохоронного органу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_12 .
Діючи з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_6
із жовтня 2012 року до початку січня 2013 року неодноразово звертався
до свого знайомого ОСОБА_13 із проханням допомогти йому підшукати особу, яка за грошову винагороду погодиться вбити ОСОБА_12 . Зважаючи на таке прохання ОСОБА_6 , усвідомивши серйозність його намірів танезаконність дій, ОСОБА_13 у січні 2013 року повідомив про це Службі безпеки України.
З метою перевірки намірів ОСОБА_6 та припинення його злочинних дій працівники Служби безпеки України запланували операцію, до участі в якій задіяли ОСОБА_14 (анкетні дані змінено). Згідно з одержаним спеціальним завданням останній повинен був видати себе за вбивцю, зустрітися з ОСОБА_6 і домовитися з ним про вбивство ОСОБА_15 за грошову винагороду. Про операцію був поінформанований ОСОБА_13 , який повинен був познайомити ОСОБА_6 з ОСОБА_14 .
19 січня 2013 року ОСОБА_13 під час чергової зустрічі з
ОСОБА_6 повідомив останньому, що він підшукав особу, яка погодилася вчинити вбивство ОСОБА_15 ,і через це кілька днів ця особа йому зателефонує.
25 січня 2013 року близько 14.34 год. ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_6 ,і під частелефонноїрозмовивони домовилися зустрітися
31 січня 2013 року в м. Києві.
31 січня 2013 року близько 14.40 год. ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_14 у приміщенні ресторану «Опанас» у м. Києві
(вул. Терещенківська, 10в). У ході зустрічі ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_14 вчинити вбивство ОСОБА_11 , пообіцявши йому за це винагороду в розмірі 30 000 дол. США. ОСОБА_6 передав ОСОБА_14 для полегшення вчинення ним злочину фотознімки ОСОБА_11 та його будинку, а також інформацію про місце його проживання, маршрути поїздок на роботу і з роботи, транспортні засоби, створивши таким чином умови для вчинення злочину.
10 лютого 2013 року близько 16.10 год. ОСОБА_14 за домовленістю
з ОСОБА_6 зателефонував останньому, і вони дійшли згоди зустрітися 15 лютого 2013 року з приводу передачі першої половини винагороди.
Згідно із цією домовленістю 15 лютого 2013 року в період
із 13.32 год. до 13.57 год. у м. Києві неподалік супермаркету «BILLA»
на вул. Гришка, 3 ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_14 і підтвердив свій намір вчинити вбивство працівника правоохоронного органу. В ході зустрічі ОСОБА_6 передав ОСОБА_14 частину винагороди 16 000 грн, запевнивши його, що решту винагороди той одержить наступного після вбивства дня. Одразу після передачі частини винагороди ОСОБА_6 був затриманий працівниками правоохоронних органів.
У касаційних скаргах із доповненнями засуджений ОСОБА_6
та захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просять змінити судові рішення, застосувавши до ОСОБА_6 положення статей 69,
75 КК. Свої вимоги обґрунтовують тим, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щирого каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, взявши до уваги обставину, що ОСОБА_6 добровільно відмовився від доведення злочину до кінця, його позитивні характеристики з місця роботи і проживання,
є підстави для звільнення останнього від відбування покарання
з випробуванням. Крім того, ставлять питання про застосування до ОСОБА_6 положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набув чинності 24 грудня 2015 року.
Прокурор у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та собі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у вказаному суді.
При цьому зазначає, що апеляційний суд, залишаючи без задоволення його апеляційну скаргу, не навів в ухвалі переконливих мотивів для прийняття такого рішення. Вважає, що висновки апеляційного суду не ґрунтуються
на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, оскільки діяння ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ст. 348 КК (в редакції Закону України № 721-VII від 16 січня 2014 року) та призначити суворіше покарання.
У запереченні на цю скаргу захисник ОСОБА_7 , посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6
та його захисника ОСОБА_7 , які кожен окремо підтримали свої касаційні вимоги, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення, а касаційні скарги учасників судового провадження зі сторони захисту просив залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах, а також
у запереченні доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого та його захисника підлягають частковому задоволенню,
а касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410
та 411 КПК, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 цього Кодексу не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.
Суд присяжних дав належну оцінку зібраним у кримінальному провадженні та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності і, правильно встановивши його фактичні обставини, дійшов обґрунтованого висновку саме про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні готування до вбивства працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ст. 348 КК (в редакції Закону від 16 січня 2014 року № 721-VII).
Незважаючи на те, що засуджений ОСОБА_6 , визнавши свою винуватість і щиро розкаявшись у вчиненому, відмовився від дачі показань у судовому засіданні, суд свій висновок про його винуватість у вчиненому обґрунтував нижченаведеними доказами.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 дав показання про те, що від слідчого він дізнався про замовлення ОСОБА_6 його вбивства.
Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_26 у судовому засіданні дали показання про відомі їм події, які відбувалися навколо ТОВ «Грааль!», зокрема про звернення ОСОБА_6 із заявами з приводу рейдерського захоплення вказаного товариства до відповідних органів владних структур.
Свідок ОСОБА_27 показав, що він працює в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області. Від кореспондента і співробітника комітету по боротьбі з корупцією ОСОБА_13 йому стало відомо про те, що через виниклі конфлікти навколо ТОВ «Грааль!» ОСОБА_6 готує замах на заступника прокурора Харківської області ОСОБА_11 . Цю інформацію він повідомив своєму керівництву, зокрема ОСОБА_28 .
Свідок ОСОБА_29 показав, що він обіймає посаду начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області. Від ОСОБА_27 він дізнався про те, що ОСОБА_6 готує вбивство ОСОБА_11 через те, що він своїми діями перешкоджав його бізнесу.
Свідок ОСОБА_30 показав, що на час його роботи на посаді голови правління Міжнародного комітету по боротьбі з корупцією та тіньовою економікою у Харківській області у 2012 році до комітету звернувся
ОСОБА_6 , який повідомив про те, що бухгалтер ОСОБА_9 заволоділа його підприємством. ОСОБА_30 запропонував провести журналістське розслідування. Під час їх розмови був присутній ОСОБА_13 .
Свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_32 в судовому засіданні підтвердили те, що від ОСОБА_6 їм було відомо про проблеми останнього з правоохоронними органами у зв`язку з чим він неодноразово звертався до посадових осіб указаного комітету з проханням про допомогу у вирішенні ситуації, що склалася.
Свідок ОСОБА_13 (на той час кореспондент комітету) показав, що від ОСОБА_6 йому було відомо, що ОСОБА_11 заступник прокурора Харківської області забирає в нього бізнес. На одній із зустрічей ОСОБА_6 попросив знайти людину, яка зможе вбити ОСОБА_11 . Про наміри
ОСОБА_6 він повідомив ОСОБА_27 . У подальшому працівники СБУ надали йому телефон нібито кіллера, який він передав ОСОБА_6 .
Від ОСОБА_6 йому було відомо про обумовлену з кіллером суму оплати за виконане замовлення 30 тис. дол. США, а також про те, що ОСОБА_6 на зустріч з кіллером брав фотокартки ОСОБА_11 та належного йому будинку.
Свідок ОСОБА_14 показав, що від керівництва він одержав спеціальне завдання повинен був видати себе за вбивцю. 25 січня 2013 року він вперше зателефонував ОСОБА_6 з приводу зустрічі, однак того дня останній не мав можливості з ним зустрітися. Через деякий час він знову зателефонував ОСОБА_6 і під час зустрічі останній повідомив йому причини через які він хотів вбити ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_6 надав йому фотокарти ОСОБА_11 та його будинку, розповів про наявність камер спостереження біля нього, а також розповів про маршрут ОСОБА_11 та марки його автівок. Під час зустрічі вони домовились про те, що ОСОБА_33 за виконане замовлення сплатить кіллеру 30 тис. дол. США (рівними частинами по 15 тис. дол. США).
15 лютого 2013 року всупереч їх домовленості ОСОБА_6 передав йому 16 000 грн, після чого був затриманий працівниками міліції.
Крім того, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 підтверджується даними, отриманими за результатами проведення негласних розшукових заходів, легалізованими телефонними розмовами між ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , а також відеозаписами їх зустрічей, а саме даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 15 лютого 2013 року (під час проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_14 повідомив, що гроші в сумі 16 000 грн, які працівники міліції виявили та вилучили під час огляду автомобіля марки «Шкода Октавія», це гроші, які йому передав
ОСОБА_6 як частину першої половини обумовленої ними суми) даними, отриманими в результаті проведення слідчих дій та іншими доказами, достовірність яких у місцевого й апеляційного судів сумніву не викликала, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 КК готуванням до злочину є підшукування або пристосування засобів чи знарядь, підшукування співучасників або змова на вчинення злочину, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення злочину.
Суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора й аналогічні висловленим у касаційній скарзі, і відповідно до положень ст. 419 КПК дійшов правильного та обґрунтованого висновку про їх безпідставність і у своєму рішенні навів відповідні мотиви про те, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, за яких ОСОБА_6 на стадії готування до вчинення злочину з метою створення умов для його скоєння ОСОБА_14 вчинив конкретні дії, спрямовані лише на те, щоб створити умови для
ОСОБА_14 , який виступав в якості виконавця, однак не мав наміру скоїти вбивство і діяв з метою попередження злочину.
Отже доводи прокурора, наведені в касаційній скарзі, про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 14, ст. 348 КК, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 14, ст. 348 КК (в редакції Закону України № 721-VII від 16 січня 2014 року) кваліфіковано правильно.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш мякого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинені злочини, визначаються ст. 69 КК.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 хоч і відмовився давати показання в судовому засіданні місцевого суду, однак свою винуватість визнав повністю і щиро розкаявся у вчиненому. Щире каяття ОСОБА_6 суд першої інстанції визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, а обставин, що його обтяжують, не встановив. Згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, будь-яких збитків або шкоди злочином заподіяно не було. Потерпілий ОСОБА_11 у судовому засіданні місцевого суду відмовився від заявленого ним цивільного позову та зазначив про те, що жодних претензій до ОСОБА_6 не має.
З огляду на викладене, додатково враховуючи дані про відшкодування ОСОБА_6 витрат на проведення експертиз, а також стан його здоров`я, наявність на утриманні в нього матері пенсійного віку та двох малолітніх дітей, 2004 та 2009 року народження, стан їх здоров`я, зокрема те, що обоє знаходяться на диспансерних обліках, колегія суддів вважає за можливе визнати вищевказані обставини обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину і застосувати до нього положення ст. 69 КК.
Разом із тим, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що
ОСОБА_6 в межах цього провадження знаходиться у місцях попереднього ув`язнення з 15 лютого 2013 року по 05 липня 2015 року, що становить 2 роки
05 липня 2015 року ОСОБА_6 вибув із Київського слідчого ізолятора до Полтавського слідчого ізолятора в іншому кримінальному провадженні, до якого прибув 09 липня 2015 року та утримувався в ньому по 19 листопада
2015 року, що становить 4 місяців 10 днів.
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня

2015 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між ОСОБА_34 , його захисником та прокурором.
Визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених

ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК, і призначено йому узгоджене покарання; на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених указаними нормами КК, шляхом поглинення менш суворого основного покарання більш суворим та шляхом часткового складання додаткових покарань сторонами визначено ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 15 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 000 грн,

із позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах усіх форм власності на строк 1 рік 1 місяць.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого основного покарання, визначеного за сукупністю злочинів, більш суворим, визначеного за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2014 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді восьми років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади

на підприємствах усіх форм власності на 1 рік 1 місяць.
Початок строку відбування покарання ухвалено обраховувати

з 15 лютого 2013 року, зарахувавши до нього час відбування покарання

за попереднім вироком та час перебування обвинуваченого під вартою у зв`язку

з обранням щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

за цим кримінальним провадженням.
19 листопада 2015 року ОСОБА_6 вибув із Полтавського слідчого ізолятора до Житомирської установи виконання покарань, а 24 січня

2016 року на виконання ухвали касаційного суду від 25 листопада 2015 року він прибув до Київського слідчого ізолятора для участі в судовому засіданні

і по теперішній час тримається під ватрою у слідчому ізоляторі, що становить

4 місяці 21 день.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада

2015 року № 838-VIII, який набув чинності 24 грудня 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі

в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення, крім іншого, включається строк тримання особи під вартою

як запобіжний захід, обраний на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 5 КК вищевказаний закон про кримінальну відповідальність, який її пом`якшує та поліпшує становище засуджених

до позбавлення волі, має зворотну дію в часі, а отже, підлягає застосуванню

до засудженого у цьому провадженні.
З рахуванням наведеного й того, що під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів дійшла висновку про можливість пом`якшити ОСОБА_6 основне покарання за ч. 1 ст. 14, ст. 348 КК

із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, а також того, що засуджений у місцях попереднього ув`язнення знаходився більше трьох років 3 роки 1 місяць

21 день, на підставі положень ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.
Керуючись статтями 376, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року

та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити: пом`якшити призначене останньому покарання за ч. 1 ст. 14, ст. 348 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до шести років позбавлення волі.
У решті судові рішення залишити без зміни.
На підставі ч. 2 ст. 433 КПК, ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України

від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зарахувати 3 роки 1 місяць 21 день попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у строк покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду як такого, що відбув покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2