н/п 1-кс/640/9248/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,
30.11.2016 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями, СУ ГУ НП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Харківської області старшим радником юстиції ОСОБА_3 , про поновлення процесуального строку на звернення із клопотанням та арешт тимчасово вилученого майна, яке належить ОСОБА_5 та вилучено 05.10.2016 під час обшуку за місцем його мешкання, в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , а саме на: грошові кошти в сумі 143000 доларів США та 7900 євро.
Так слідчий вказує, що 23.09.2014 СУ ГУНП в Харківській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: 02.09.2014 о 19:40 службовими особами TOB компанія «Строма» ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та засновником TOB компанія «Строма» ОСОБА_11 , шляхом укладання договору купівлі-продажу (посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою) з ОСОБА_12 , шахрайським шляхом в змові з третіми особами здійснили незаконні дії щодо відчуження за заниженою вартістю та привласнення нерухомого майна TOB компанія «СТРОМА», яке на той час знаходилось у заставі ПАТ «Укрсоцбанк», в наслідок чого ПАТ "Укрсоцбанк" завдано значну шкоду.
Крім того, 23.01.2015 СВ Дзержинського РВ ГУНП в Харківській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, а саме: до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області надійшло звернення начальника управління проблемних кредитів Харківської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен банк Аваль" стосовно продажу залогового майна з боку посадових осіб ТОВ "Строма".
Крім того, 28.01.2015 СУ ГУНП в Харківській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме: 09.11.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ТОВ «Компанія «Строма» (позичальник) було укладено кредитний договір № 010-1/07/1-1120-07, відповідно до якого посадовими особами підприємства-позичальника було отримано від банку кредит в сумі 4500000 гривень. В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором у той же день між сторонами було укладено договір іпотеки № 010-1/07/1-1120/1-07, посвідчений приватним нотаріусом харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , згідно з яким банку в іпотеку передано нерухоме майно - нежитлові будівлі літ. «Л-2» загальною площею 118,5 кв.м., літ. «Є-1» загальною площею 2449,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Харків, пров.Сімферопольський, 6. Починаючи з 10.01.2014 посадові особи ТОВ «Компанія «Строма» перестали виконувати свої зобов`язання по кредитному договору і перераховувати банку грошові кошти. На письмові вимоги банку погасити заборгованість вони не реагували, рішення Господарського суду Харківської області від 01.10.2014 про відшкодування завданих банку збитків, проігнорували і, навпаки, зловживаючи довірою банку, маючи умисел на неповернення отриманих відповідно до кредитного договору грошових коштів, за попередньою домовленістю і в групі з фізичними особами ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , шляхом підробки відчужили залогове майно. Таким чином, злочинними діями посадових осіб ТОВ «Компанія «Строма», що діяли в групі з фізичними особами ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 , ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» завдано матеріальну шкоду на суму 2220753 гривні 62 копійки, що є крупним розміром.
22.01.2015 до УКР ГУНП в Харківській області звернулась ОСОБА_20 із заявою стосовно ОСОБА_21 , яка займається шахрайством в сфері банківської діяльності та незаконним виведенням майна з іпотеки за підробленими документами, так через знайомого ОСОБА_22 вона із ОСОБА_21 познайомилася із ОСОБА_23 , який повідомив, що в нього є клієнт компанія «Строма», для якої необхідно зробити листи для зняття іпотеки з майна. При цьому ОСОБА_23 повідомив, що із власником « ОСОБА_24 » він буде спілкуватися особисто, більше ні з ким він спілкуватися не буде. ОСОБА_21 сказала, що листи про погашення заборгованості та зняття іпотеки від імені банку будуть коштувати 15.000 доларів США, після чого ОСОБА_25 зустрівся із власником вказаного підприємства взяв у нього вказані кошти та передав їх ОСОБА_20 , яка в свою чергу передала їх ОСОБА_21 , після чого з юристом ОСОБА_26 , вони здали вказані листи до реєстраційної служби та іпотеку було знято. Через деякий час до ОСОБА_20 знову звернувся ОСОБА_25 та попрохав допомогти підприємству «Строма» зняти іпотеку з майна в банку «Аваль». ОСОБА_21 повідомила, що вказані послуги будуть коштувати 10 000 доларів США, після чого ОСОБА_23 привіз вказані кошти від власника « ОСОБА_24 » та ОСОБА_21 виготовила листи від імені банку про зняття іпотеки, які разом з юристом Машею подали до реєстраційної служби та іпотеку було знято.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2013-2016 років ОСОБА_8 , будучі зареєстрованою у якості фізичної особи підприємця, з метою незаконного збагачення шляхом зайняття забороненим видом господарської діяльності та отримання прибутку від зайняття гральним бізнесом, в порушення ст.2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» № 1334-VI від 15.05.2009р., із змінами і доповненнями, відповідно до якої в Україні заборонений гральний бізнес і участь в азартних іграх, будучи власницею нежитлових приміщень першого поверху, за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі домовленості із ОСОБА_5 та невстановленими особами організували діяльність казино та залу ігрових автоматів та систематично надавали відвідувачам закладу можливість доступу до азартних ігор на гральних автоматах, з метою отримання прибутку від грального бізнесу.
05.10.2016 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 від 21.09.2016 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , під час якого виявлено та вилучено речі та документи, а також грошові кошти в сумі 143000 доларів США та 7900 євро.
Водночас, цією ж ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на вилучені під час вказаного обшуку готівкові грошові кошти у розмірі 143 000 доларів США та 7900 євро.
Підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти, на думку слідчого судді, є недотримання вимог абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України щодо строків звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасового вилученого майна.
Вказане рішення слідчого судді 17.10.2016 прокурором було оскаржено до апеляційного суду Харківської області, ухвалою якого від 14 листопада 2016 року апеляційна скарга прокурора задоволена частково, а саме: ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2016 року, якою частково задоволено клопотання слідчого у вказаному кримінальному провадженні та накладено арешт на майно, скасовано в частині відмови в арешті грошових коштів у сумі 143000 доларів США та 7900 євро та клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків у строк протягом 72 годин з моменту отримання копії цієї ухвали. В іншій частині ухвалу залишено без змін.
Копію вказаної ухвали апеляційного суду Харківської області отримано прокурором 22.11.2016 о 15.50 год.
Слідчий вважає, що вилучені під час обшуку 05.10.2016 за місцем мешкання ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 , документи містять в собі інформацію про здійснення зайняття забороненим видом господарської діяльності гральним бізнесом, отримання прибутку від зайняття гральним бізнесом; мобільні телефони містять в собі інформацію про переписку засобами мережі Інтернет з адміністраторами ігрових салонів, де здійснюється заборонена діяльність з зайняття гральним бізнесом згідно з Законом України «Про заборону грального бізнесу в Україні», та визнані слідчим речовими доказами у кримінальному провадженні за ч.1 ст.203-2 КК України, про що складено відповідну постанову.
Також вказаною постановою слідчого у вказаному кримінальному провадженні речовими доказами в порядку ст.98 КПК України визнані грошові кошти у розмірі 143000 доларів США та 7900 євро, оскільки слідчий вважає, що є достатні підстави вважати, що вказані грошові кошти можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто здобуті внаслідок незаконної діяльності з ведення грального бізнесу.
Про отримання вказаних грошових коштів від незаконної діяльності, пов`язаної з гральним бізнесом свідчать вилучені під час обшуку 05.10.2016 у ОСОБА_5 видаткові касові ордери, сформовані адміністраторами казино.
Вказані документи, у сукупності з іншими вилученими у ході обшуку документами, свідчать про причетність ОСОБА_5 до зайняття гральним бізнесом та отримання від цієї незаконної діяльності грошових коштів в доларах США та іншій валюті.
Оглядом мобільного телефону, що належить ОСОБА_5 та вилучений під час вказаного обшуку, виявлено чисельну кількість СМС-повідомлень, отриманих від працівників грального закладу, про обіг у казино іноземної валюти, у тому числі доларів США, а також надходження у жовтні 2016 року до головної каси казино підроблених доларів США, які надійшли нібито з автоматів та не були перевірені інкасатором.
Слідчий вважає, що вказані обставини дають органу досудового слідства беззаперечні підстави вважати, що вилучені під час обшуку 05.10.2016 у ОСОБА_5 грошові кошти отримані та задіяні при здійсненні незаконної діяльності, пов`язаної з гральним бізнесом, та підпадають під вимоги ст.98 КПК України щодо речових доказів та мають доказове значення у справі.
Адвокат ОСОБА_6 яка прибула під час проведення обшуку та заявила, що нібито власником вилучених коштів є інша особа ОСОБА_4 .
Проте, орган досудового розслідування критично ставиться до заяв ОСОБА_6 про належність вилучених коштів іншій особі, а саме ОСОБА_4 , оскільки вказана особа також залучена ОСОБА_5 до протиправних схем, пов`язаних з незаконним зайняттям гральним бізнесом, про що свідчать СМС-повідомлення у вилученому у ОСОБА_5 мобільному телефоні.
Орган досудового розслідування має підстави вважати, що вилучене майно, відповідає вимогам ст.ст.98, 167, 170 Кримінального процесуального кодексу України з наведених вище підстав.
В судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання, просила його задовольнити.
Представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на порушення строку подання клопотання до суду та відсутність підстав для задоволення клопотання про арешт майна. Вважає, що вилучення грошових коштів порушує права власників, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_27 .
Неприбуття в судове засідання ОСОБА_27 , відповідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.
Слідчий суддя, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши надані докази, встановив наступне.
05.10.2016 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 від 21.09.2016 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , під час якого виявлено та вилучено речі та документи, а також грошові кошти в сумі 143000 доларів США та 7900 євро.
Водночас, цією ж ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на вилучені під час вказаного обшуку готівкові грошові кошти у розмірі 143 000 доларів США та 7900 євро.
Підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти, на думку слідчого судді, є недотримання вимог абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України щодо строків звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасового вилученого майна.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року, апеляційна скарга прокурора задоволена частково, а саме: ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2016 року, якою частково задоволено клопотання слідчого у вказаному кримінальному провадженні та накладено арешт на майно, скасовано в частині відмови в арешті грошових коштів у сумі 143000 доларів США та 7900 євро та клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків у строк протягом 72 годин з моменту отримання копії цієї ухвали. В іншій частині ухвалу залишено без змін.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Згідно п. 9 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» ВССУ від 07.02.2014 р. клопотання слідчих в окремих випадках ґрунтуються на необхідності правомірного доступу та вилучення речей, які можуть бути речовими доказами. Проте поза увагою слідчого, прокурора, слідчого судді залишається та обставина, що збирання доказів, в тому числі і речових, відбувається через інститут слідчих дій (зокрема, вилучення в ході огляду, проведення обшуку). У таких випадках неправильне розуміння органами досудового розслідування, слідчими суддями положень кримінального процесуального закону фактично зумовлює підміну слідчих дій заходом забезпечення кримінального провадження. Слідчим суддям необхідно враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосовуваного заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. У цьому контексті потрібно враховувати, що речі і документи могли би бути отримані шляхом проведення слідчих дій, тобто без застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
В порушення вимог ст. 132 КПК України, надані суду матеріали, що додані слідчим до клопотання, не містять належних та допустимих доказів в підтвердження та обґрунтування викладених слідчим доводів та висновків щодо належності грошових коштів у розмірі 143 000 доларів США та 7800 євро саме ОСОБА_5 .
Так, з тексту пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_27 , доданих до протоколу обшуку від 05.10.2016 р., вбачається, що грошові кошти у розмірі 140 000 доларів США та 7800 євро належать громадянину ОСОБА_4 , які були передані ОСОБА_5 на відповідальне зберігання; 3 000 доларів США належать громадянці ОСОБА_27 , які були вилучені у кімнаті № 3 у її особистій жіночій сумці.
Відповідно до договору № 1 від 08.09.2016 р. про зберігання грошових коштів, наданого в судовому засіданні, ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_5 прийняв грошові кошти у розмірі 140 000 доларів США та 7800 євро на зберігання. За першої вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повинен повернути ОСОБА_4 отримані грошові кошти у повному обсязі.
Підставою передачі вказаних грошових коштів був виїзд 09.09.2016 ОСОБА_4 року до Іспанії, про що свідчить відповідна відмітка у закордонному паспорті ОСОБА_4 .
Факт передачі грошових коштів також був підтверджений ОСОБА_4 під час допиту слідчим ОСОБА_28 15.11.16 року. Жодних доказів які б спростовували належність грошових коштів ОСОБА_4 слідчим не надано.
Відповідно до довідок з податкової інспекції ФОП ОСОБА_4 з 2002 року займається підприємницькою діяльністю та до 2014 року отримав дохід еквівалент понад 1000000 доларів США.
Будь якого відношення до кримінального провадження в рамках якого був наданий дозвіл на проведення обшуку ОСОБА_4 не має.
Жодних доводів які б спростовували факт належності грошових коштів ОСОБА_27 слідчим також не зазначено та не надано доказів про її причетність до кримінального провадження в рамках якого був проведений обшук.
На думку слідчого судді, ні матеріали долучені до клопотання, ні саме клопотання слідчого не містить даних в обґрунтування правових підстав арешту зазначених грошових коштів. Доводів в обґрунтування обставин визначених ст.ст.170, 171 КПК України, які мають значення для прийняття рішення про накладення арешту, клопотання не містить, відтак, слідчим не доведено необхідності накладення арешту на вилучені грошові кошти.
Крім того, звертаючись 07.10.2016 р. з клопотанням про арешт майна, вилученого у квартирі АДРЕСА_1 , слідчий вказав, що вилучені 05.10.2016 р. грошові кошти здобуті внаслідок незаконної діяльності з нерухомим майном та від ведення грального бізнесу.
Враховуючи це, слідчим у клопотанні не наведені обставини, які дають підстави вважати, що вилучені 05.10.2016 р. грошові кошти у розмірі 143 000 доларів США та 7800 євро могли бути отримані в результаті вчинення, передбаченого ст. 203-2 КК України, злочину, виявленого 07.10.2016 р.
Слідчий суддя вважає, що звертаючись з клопотанням про арешт грошових коштів, слідчий в порушення вимог п.1 ч.2 ст. 171 КПК України, не навів обґрунтувань необхідності їх арешту, які передбачені ч.2 ст. 170 цього Кодексу.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Відповідно до пункту першого ч.6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертається власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливе без шкоди для кримінального провадження.
Отже, враховуючи, що по справі відсутні докази того, що вилучені грошові кошти у розмірі 143 000 доларів США та 7800 євро є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Що стосується вилучених грошових коштів у розмірі 100 євро, які належать ОСОБА_5 , то слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання в цій частині, оскільки слідчий довів наявність достатніх підстав вважати, що вказані грошові кошти, вилучені 05.10.2016 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , є доказом вчинення кримінального правопорушення, могло використовуватися як засоби та знаряддя кримінального правопорушення та зберегти на собі сліди кримінального правопорушення.
Слідчий суддя приймає до уваги доводи прокурора щодо поновлення строку на подачу клопотання та вважає за необхідним його поновити.
На підставі вищевикладеного слідчий суддя задовольняє частково клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою суду не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Поновити строк на подачу клопотання, як пропущений з поважних причин.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке виявлено та вилучено 05.10.2016 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на: грошові кошти у розмірі 100 (сто) євро, які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями, СУ ГУ НП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_7 , грошові кошти здати на зберігання до фінансової установи.
В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.
Зобов`язати старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями, СУ ГУ НП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_7 повернути власникам майна тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку 05.10.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 140000 (сто сорок тисяч) доларів США та 7800 (сім тисяч вісімсот) євро; ОСОБА_27 3 000 (три тисячі) доларів США.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Слідчий суддя - ОСОБА_1