Справа №587/1741/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/97/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Суми

Колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального провадження Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження №0000433 від 16 травня 2015 року, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Степанівка Сумського району Сумської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

з участю прокурора - ОСОБА_9

обвинуваченої - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав заяву про відмову від апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить перекваліфікувати її дії з ч.1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та, зменшити строк покарання, застосувавши ст. 69 КК України, а якщо неможливо, то залишити вирок суду без зміни.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_7 просить скасувати вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині визнання її винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного злочину. Ухвалити свій вирок, яким визнати винною ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі нижче нижчої межі із застосуванням ст.69 КК України.

Як вбачається з вироку суду, 16 травня 2015 року ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_10 перебували в домоволодінні за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де вживали алкогольні напої, ОСОБА_10 періодично відлучався з дому вживати алкогольні напої разом з ОСОБА_11 . В подальшому, коли ОСОБА_10 прийшов додому ОСОБА_6 попрохала його допомогти по господарству, на що останній відповів відмовою та ліг спати в кімнаті будинку вищевказаного домоволодіння.

Цього ж дня, в період часу з 16 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв., ОСОБА_6 , на грунті неприязних відносин, які виникли раніше в результаті постійних сімейних сварок з ОСОБА_10 , користуючись тим, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння та заснув на дивані в кімнаті будинку, вирішила вбити його.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_6 взяла сокиру, яка малася в домоволодінні за місцем мешкання та, утримуючи її в руках, підійшла до потерпілого, який в цей час продовжував спати на дивані, після чого, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в положенні стоячи справа від голови ОСОБА_10 , діючи умисно та цілеспрямовано, розуміючи, що наносить удари в життєво важливі органи, що може призвести до смерті ОСОБА_10 , тобто маючи намір на заподіяння смерті останньому, перебуваючи з боку від потерпілого, нанесла йому не менше шести ударів в область голови обухом та лезом сокири та один удар в область лівого плечового суглобу обухом сокири, після чого, вважаючи, що кількість ударів, які вона нанесла ОСОБА_10 , достатня для позбавлення його життя, тобто вчинила все необхідне для доведення свого злочинного наміру до кінця, припинила нанесення ударів.

Від нанесених ударів ОСОБА_10 втратив свідомість та не приходячи до тями, помер до приїзду швидкої медичної допомоги.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк відбуття покарання рахувати з 16 травня 2015 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 1075 грн. 20 коп.

Скасовано арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 травня 2015 року на майно ОСОБА_6 , а саме на жилет червоного кольору, кофту білого кольору, светр чорного кольору та спортивні штани.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 мотивує тим, що:

- ніякого умислу вбивати у неї не було, вона намагалася надати першу допомогу, викликала швидку допомогу, з місця скоєного не зникла, весь час надавала правдиві свідчення, шкодує, що так сталося та щиро кається, а суд не прийняв вказане, як пом`якшуючі покарання обставини.

Вимоги поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_7 мотивує тим, що при постановленні вироку відносно ОСОБА_6 в частині визнання її винною за ч.1 ст.115 КК України, суд не дав належної юридичної оцінки дослідженим обставинам справи та неправильно кваліфікував її дії, що призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та було допущено істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

А саме судом не було враховано що:

- по пред`явленому обвинуваченню ОСОБА_6 в повному обсязі (100%) визнала свою вину (без врахування питання щодо юридичної кваліфікації її дій), розкаялася і при цьому зазначала, що не мала намірів вбивати свого чоловіка, а намагалася лише завдати йому болю за спричинені образи та насилля. У ОСОБА_6 від самого початку був відсутній намір щодо умисного позбавлення життя свого чоловіка ОСОБА_10 ;

- ОСОБА_6 зазначала, що напередодні ОСОБА_10 побив її, ображав та принижував її гідність в присутності сторонніх осіб, з цього приводу до них приходив дільничний інспектор міліції і попередив ОСОБА_10 про недопустимість такої поведінки у відношенні ОСОБА_6 ;

- кількість ударів склала 2-3 рази і удари вона завдавала обухом сокири без замаху, удари наносила з метою лише завдати ОСОБА_10 тілесних ушкоджень і спричинити йому фізичного болю за образи і приниження;

- що сокира була в будинку, тому що нею відкривають двері, тому що відсутні дверні замки, а після того як вона вдарила сплячого ОСОБА_10 обухом сокири - то негайно її винесла із приміщення, тому що боялась, що він прокинеться і схопить цю сокиру і вдарить її, в подальшому намагалась викликати швидку допомогу та надати першу допомогу. При цьому, дії ОСОБА_6 , після того як вона нанесла удари сокирою ОСОБА_10 - вказують на те, що ОСОБА_6 , сама була налякана своїм вчинком, що додатково вказує на відсутність умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 ;

- ОСОБА_10 після отриманих ударів був живий тривалий час, що підтверджує свідок ОСОБА_11 , ОСОБА_10 помер не безпосередньо від ударів сокирою по голові (це вказує на цілісність головного мозку), а від асфіксії верхніх дихальних шляхів, що були викликані тілесними ушкодженнями;

- висновок експертизи №275 від 08.07.2015 року про можливість нанесення ОСОБА_6 , ударів лезом сокири не відповідає фактичним обставинам справи і судом це не було прийнято до уваги, що висновок експерта викладено у вигляді припущення, а чи був наявний факт повноцінного удару лезом сокири по голові ОСОБА_10 та що з врахуванням довжини леза сокири, яка була досліджена - експертиза на це питання не надала відповіді;

- в експертизі №134 від 19.05.2015 р. експерт зазначає, що довжина леза сокири 15 см, що значно відрізняється від дослідження сокири по експертизі № 275 від 08.07.2015р., що вказує на значну відмінність між сокирами, та є підстави вважати що це 2 різні сокири;

- суд 1-ї інстанції упереджено прийняв до уваги лише 50% висновку експерта, викладеного у п.10(14) судової експертизи №450/310 від 16.05.2015року, але не прийняв і не обгрунтував причину неприйняття іншої половини висновку в зазначеному пункті, де зазначено, що при нанесенні одного удару могло утворюватись два і більше тілесних пошкодження, які локалізуються на одній ділянці, судово-медичних даних, які б свідчили про послідовність спричинення тілесних пошкоджень, не виявлено», в той же час п.10(14) висновку експерта №450/310 підтверджує покази ОСОБА_6 стосовно нанесення нею ударів у кількості 2-3 рази.

- вирок суду 1-ї інстанції є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченої через суворість, оскільки, належним чином не враховано особу обвинуваченої, безпідставно обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , які зазначені в обвинувальному акті, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриття злочину, відсутність судимості і притягнень до кримінальної відповідальності, позитивна характеристика за місцем проживання, відсутність перебування на обліках у нарколога/психіатра.

- під час досудового і судового розслідування було отримано докази про фактичні обставини кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 121 КК України, проте клопотання захисту про уточнення кваліфікації дій ОСОБА_6 було залишено без уваги і розгляду, як судом так і прокурором.

Заслухавши доповідь головуючого судді про зміст оскарженого судового рішення, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг та прокурора, який заперечував щодо їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 про те, що у ОСОБА_6 не було умислу позбавляти життя ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, є безпідставними і такими, що не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Так, сама обвинувачена ОСОБА_6 , заперечуючи умисел на вбивство потерпілого і частково визнаючи вину, у своїх показаннях зазначала, що в той день вона була ображена на чоловіка, так як він постійно вживав алкогольні напої, все пропивав, не допомагав їй, сварився та застосовував до неї фізичне насильство, тому вона, після того як він заснув, взяла сокиру, яка знаходилась в коридорі, підійшла до чоловіка, який спав, та нанесла близько 3 несильних ударів сокирою. Вбивати вона не хотіла, а хотіла лише щоб він відчув фізичний біль та прокинувся. При цьому, обвинувачена вказувала на те, що тримала сокиру лезом до верху, вважала, що наносить удари дерев`яною частиною сокири. Після того як побачила кров у чоловіка, вона дала йому понюхати нашатирного спирту, також намагалася викликати за допомогою телефону швидку допомогу, однак це їй не вдалося, потім вона зателефонувала ОСОБА_11 та покликала останнього, він одразу з`явився та викликав швидку допомогу. При цьому, обвинувачена пояснювала, що зранку того дня вживала спиртні напої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснював, що зранку вживав алкогольні напої з ОСОБА_10 та в дообідній час вони розійшлися Коли розходилися, у останнього не було ніяких тілесних ушкоджень. Також він бачив, як в той день ОСОБА_6 вживала алкогольні напої, потім вона йому зателефонувала і попросила підійти. Коли він прийшов, то побачив, що ОСОБА_10 лежав та хрипів, нічого сказати не міг, у нього в області голови була кров. Коли зайшов в будинок, там були тільки ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Побачивши це він викликав швидку допомогу. Також на його запитання ОСОБА_6 відповіла, що вдома нікого крім неї та чоловіка не було.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься судово-медична експертиза № 450/310 від 16 травня 2015 року (т.1 а.п. 132-135), за результатами якої експертом було зроблено висновок про те, що смерть ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії внаслідок закриття дихальних шляхів кров`ю під час кровотечі із розірваних судин, з місць численних переломів кісток основи черепу та кісток обличчя, як результат комбіновано (тупої та гострої) черепно-мозкової травми на що вказують дані експертизи трупу. При цьому, як зазначено у вказаній експертизі, між травмою кісток основи черепу та кісток обличчя, яка супроводжувалася масивною кровотечею в дихальні шляхи і смертю потерпілого, існує прямий зв`язок. Крім того, враховуючи характер, локалізацію, форму, розміри виявлених тілесних пошкоджень, експертом було встановлено, що тілесні пошкодження, які локалізувалися у ділянці голови, були спричинені внаслідок комбінованої дії предметів (предмета), яким могли бути тупі частини сокири (обух, рукоятка і т.п.) та гострі частини сокири (лезо). Також, у висновку зазначено, що потерпілому було нанесено не менше 6-7 ударів. Тілесні пошкодження, які б свідчили про боротьбу та самозахист, на трупі ОСОБА_10 не виявлено. Після заподіяння тілесних пошкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_10 , його здатність до самостійних, цілеспрямованих дій (пересування, крик про допомогу і т. п.), малоймовірна. Враховуючи характер ушкоджень, у висновку експерта зазначено, що запобігання смерті ОСОБА_10 , у разі своєчасного надання медичної допомоги, малоймовірне.

З висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 275 від 08 липня 2015 року (т.1 а.п. 140-142) вбачається, що на досліджуваному матеріалі, а саме, лоскуті шкіри від трупу ОСОБА_10 : «выявлены рубленные раны (3), которые образовались от рубящего действия плоского предмета, имеющего довольно острую режущую (рубящую) кромку лезвие».

Зазначені висновки експертиз зроблені з урахуванням матеріалів кримінального провадження та результатів обстеження трупу ОСОБА_10 , є науково обґрунтованими, узгоджуються з іншими добутими по справі доказами, тому піддавати їх сумніву у суду першої інстанції не було підстав, з чим погоджується і колегія суддів.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів, вважає такими, що не підтверджуються зібраними у даному кримінальному провадженні доказами доводи апеляційної скарги захисника про те, що:

- у ОСОБА_6 від самого початку був відсутній намір щодо умисного позбавлення життя свого чоловіка ОСОБА_10 ;

- кількість ударів склала 2-3 рази, при тому, що удари вона завдавала обухом сокири без замаху з метою лише завдати ОСОБА_10 тілесних ушкоджень і спричинити йому фізичного болю за образи і приниження.

- про відсутність умислу свідчить і її подальша поведінка.

Так, зі змісту показань ОСОБА_6 даних в судовому засіданні та зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_6 не заперечує тих обставин, що саме внаслідок її дій були заподіяні удари сокирою. Про те, що в будинку інших осіб при цьому не було ОСОБА_6 не заперечує і про це вона також казала свідку ОСОБА_11 .

Дійсно зі змісту п.10(14) висновку експерта № 450/310 вбачається, що враховуючи локалізацію і кількість тілесних пошкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_10 , можна зробити висновок, що потерпілому було нанесено не менше 6-7 ударів (при нанесенні одного удару могло утворюватися два і більше тілесних пошкодження, які локалізуються на одній ділянці). Судово-медичних даних, які б свідчили про послідовність спричинення тілесних ушкоджень не виявлено.

Однак, такий висновок, на думку колегії, з урахуванням того, що сама ОСОБА_6 не заперечує нанесення саме нею вказаних пошкоджень, жодним чином не спростовує її вини, не зменшує тяжкості вчиненого злочину та наслідків, які від цього настали, адже навіть якщо вона дійсно нанесла лише 2-3 удари, при нанесенні яких могло утворюватися два і більше тілесних пошкодження, то з урахуванням її показань та висновку експерта всі 6-7 тілесних ушкоджень були нанесені саме нею, що не спростовується її показаннями, підтверджується висновком експертизи, та обґрунтовано було враховано при винесенні вироку.

В той же час, з урахуванням характеру переломів кісток черепу та тяжкості тілесних пошкоджень ділянки голови потерпілого, експерт у висновку експертизи № 450/310 зазначив про те, що можна зробити висновок, що тілесні пошкодження ОСОБА_10 були нанесені з достатньою силою (т.1 а.п. 132-135), що також спростовує доводи захисника про те, що удари обвинувачена завдавала обухом сокири без замаху з метою лише завдати ОСОБА_10 тілесних ушкоджень і спричинити йому фізичного болю за образи і приниження.

За таких обставин, доводи захисту про те, що висновок експертизи №275 від 08.07.2015 року про можливість нанесення ОСОБА_6 , ударів лезом сокири викладено у вигляді припущення (за відсутності висновків про те, чи був наявний факт повноцінного удару лезом сокири по голові ОСОБА_10 з врахуванням довжини леза сокири) на думку колегії, з урахуванням вищезазначених обставин та доводів сторони захисту про те, обвинувачена 100% визнає свою вину (без врахування питання щодо юридичної кваліфікації її дій) жодним чином не спростовує її причетність до вчиненого та факту нанесення ударів саме сокирою.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

За таких обставин, на думку колегії, судом першої інстанції при винесенні вироку, з урахуванням висновків експертиз, цілком обґрунтовано було прийнято до уваги:

- загальну кількість тілесних ушкоджень (6-7) та їх локалізацію, які були сконцентровані саме в ділянці життєво важливих органів;

- характер нанесення удару (з достатньою силою);

- спосіб та механізм нанесення удару;

- знаряддя (сокира вагою 1,9 кг.)

- що після заподіяння тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_10 , можливість до самостійних, цілеспрямованих дій у потерпілого малоймовірна, а за характером ушкоджень кісток черепу і головного мозку (численні осколкові переломи кісток склепіння та основи черепу зліва, кісток обличчя зліва, вертикальний перелом нижньої щелепи справа поміж 3 і 4 зубами, забій головного мозку) можна зробити висновок, що запобігання смерті ОСОБА_10 у разі своєчасного надання медичної допомоги малоймовірне,-

та зроблено вмотивований висновок про наявність умислу саме на вбивство потерпілого, адже за наявності сукупності вказаних обставин важко прийти до висновку про те, що суб`єктивне ставлення до наслідків могло свідчити, що таким способом потерпілий відчує лише фізичний біль.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» також зазначено, що якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

У зв`язку з цим, при наявності вищезазначених обставин, доводи захисника про те, що ОСОБА_10 після отриманих ударів був живий тривалий час і ОСОБА_10 помер не безпосередньо від ударів сокирою по голові, а від асфіксії верхніх дихальних шляхів, що були викликані тілесними ушкодженнями - жодним чином не впливають на правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст. 115 КК України.

При цьому, судом першої інстанції при винесенні вироку обґрунтовано було враховано, висновки судово-медичної експертизи № 450/310 від 16 травня 2015 року (т.1 а.п. 132-135), в якій зазначено, що смерть ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії внаслідок закриття дихальних шляхів кров`ю під час кровотечі із розірваних судин, з місць численних переломів кісток основи черепу та кісток обличчя, як результат комбінованої (тупої та гострої) черепно-мозкової травми на що вказують дані експертизи трупу. При цьому, як зазначено у вказаній експертизі, між травмою кісток основи черепу та кісток обличчя, яка супроводжувалася масивною кровотечею в дихальні шляхи і смертю потерпілого, існує прямий зв`язок.

Доводи захисника про наявність двох різних сокир, спростовуються показаннями обвинуваченої в суді апеляційної інстанції, в яких ОСОБА_6 пояснила, що у них в господарстві була лише одна сокира, на держаку якої є пошкодження і саме цією сокирою вона наносила удари.

Доводи сторони захисту про те, що суд не врахував та не спростував того, що ОСОБА_6 зазначала, що напередодні ОСОБА_10 побив її, ображав та принижував її гідність в присутності сторонніх осіб, з цього приводу до них приходив дільничний інспектор міліції і попередив ОСОБА_10 про недопустимість такої поведінки у відношенні ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки при винесенні вироку судом першої інстанції було враховано, що вбивство ОСОБА_6 вчинила на грунті неприязних відносин саме у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 ображав її та застосовував до неї насильство раніше. При цьому, судом було враховано, що крім показань ОСОБА_6 зазначені обставини підтверджується висновком судово-медичної експертизи (т.1 а.п. 137-138) та довідкою Сумського РВ (т.2 а.п. 51) з якої вбачається, що 08.05.2015 року ОСОБА_6 зверталася до Сумського РВ у зв`язку з неправомірними діями її чоловіка ОСОБА_10 відносно неї, що фактично і стало мотивом її дій.

Доводи захисту про те, що сокира була в будинку, тому що нею відкривають двері (оскільки відсутні дверні замки) та те, що відразу після удару вона винесла сокиру з приміщення не спростовує вини обвинуваченої, так як наявність сокири в будинку жодним чином не створювало для неї перешкод (за умови, якшо б вона хотіла заподіяти лише фізичний біль) використати інший, більш легкий побутовий предмет та наносити удари в органи, які не є такими життєво важливими.

А те, що ОСОБА_6 відразу після заподіянні ударів відразу винесла сокиру, а по приходу свідка ОСОБА_11 на його питання про те, хто таке зробив, відповіла що не знає (що ОСОБА_6 підтвердила в суді апеляційної інстанції), на думку колегії не свідчить про відсутність умислу на вбивство, при наявності того, що швидку викликав саме свідок. А те, що ОСОБА_6 , сама була налякана своїм вчинком, на думку колегії свідчить про природню реакцію на вчинене і не може бути безперечним доказом відсутності умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 .

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 про суворість призначеного їй покарання та про те, що не враховано особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , які зазначені в обвинувальному акті, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриття злочину, відсутність судимості і притягнень до кримінальної відповідальності, позитивна характеристика за місцем проживання, відсутність перебування на обліках у нарколога/психіатра, то колегія суддів вважає їх такими, що в цілому не впливають на правильність вирішення питання щодо призначення їй покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, те, що вона на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, проживає з сином, та при наявності обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння призначив мінімальне покарання за санкцією ч.1 ст. 115 КК України, з яким погоджується колегія суддів, як з таким, що є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів.

У зв`язку з цим, доводи захисника про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було визнано пом`якшуючими обставинами: активне сприяння розкриттю злочину, відсутність судимостей, на думку колегії, в цілому не впливають на правильність висновків суду в цій частині.

В той же час, за наявності позиції обвинуваченої відповідно до якої, за вищевказаних обставин, вона не визнає своєї вини у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України стверджувати про її щире каяття, на думку колегії, не має підстав, як і не має підстав для задоволення апеляційної скарги та пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 про те, що його клопотання про зміну обвинувачення з ч.1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст.121 КК України не було розглянуто судом і прокурором, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки зі змісту звукозапису судового засідання від 27 жовтня 2015 року вбачається, що заявлене захисником клопотання було розглянуто судом, і при цьому була з`ясована думка всіх учасників процесу. Потерпіла заперечувала щодо задоволення клопотання.

Відповідно до положень ст. 338 КПК України зміна обвинувачення в суді є правом, а не обов`язком прокурора, який в судовому засіданні заявив, що підстав для зміни обвинувачення немає.

Відповідно до положень ст. 374 КПК України питання щодо зміни обвинувачення суд першої інстанції може вирішувати лише у нарадчій кімнаті. Про те, при винесенні вироку суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_6 ознак злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, з чим і погоджується колегія суддів, у зв`язку з чим, враховуючи вищезазначене, обґрунтованих доводів, які б свідчили про наявність підстав для зміни чи скасування вироку суду, апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 не містять, а тому колегія суддів прийшла до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення зазначених в апеляційних скаргах вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 376 ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати час тримання під вартою ОСОБА_6 з 16 травня 2015 року по 25 лютого 2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4