УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
при секретарі ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні 17 листопада 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2016 року,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Протягом іспитового строку на ОСОБА_6 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засудженого за те, що він 23 червня 2015 року близько 16.30 год, керуючи автомобілем «DAF» з напівпричепом «Mirofret» та рухаючись автодорогою Знам`янка-Луганськ-Ізварино на ділянці дороги 233км+400 м Новомосковського району Дніпропетровської області, в порушення вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, змінив напрямок руху вправо, внаслідок чого виїхав на праве узбіччя відносно свого руху, де допустив наїзд на автомобіль «ВАЗ 2107», що перебував у нерухомому стані на узбіччі вищевказаної ділянки автошляху, з послідуючим наїздом на водія ОСОБА_8 , в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого.

За апеляціями потерпілої та її представника вирок місцевого суду в частині призначення засудженому покарання скасовано Апеляційним судом Дніпропетровської області та постановлено свій вирок від 26 травня 2016 року.
Цим вироком ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік. У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 вважає, що апеляційний суд при призначенні йому покарання з достатньою повнотою не врахував визнання його вини повністю у вчиненні злочину з необережності, активне сприяння розкриттю злочину, не перебування у стані алкогольного сп`яніння, не зникнення з місця вчинення кримінального правопорушення, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, часткове відшкодування заподіяної шкоди, позитивну характеристику, перебування на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, матері похилого віку та дружини, а також те, що він є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Крім того, зазначає, покарання у виді позбавлення волі позбавить його можливості виплачувати завдану моральну шкоду потерпілим, а також утримувати свою сім`ю. У зв`язку з цим просить вирок суду апеляційної інстанції щодо нього змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість і просить призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника на підтримання поданої скарги, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, в касаційній скарзі засудженого не оскаржується.

Що стосується доводів касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то вони заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Разом із тим, апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення засудженого ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання, на думку колегії судді, не навів переконливих мотивів на підтвердження свого висновку про те, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нового злочину.

Зокрема, апеляційним судом не в повній мірі було враховано, що засуджений учинив злочин з необережності та вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся та визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей та здійснює догляд за матір`ю похилого віку, відсутність у справі обставин, які обтяжують покарання.

Окрім того, суд апеляційної інстанції призначаючи ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком 1 рік, не врахував, що засуджений є приватним підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність за допомогою транспортного засобу та його дохід являється засобом існування.

Зазначені обставини та дані про особу ОСОБА_6 колегія суддів вважає такими, що дають підстави дійти висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства й ухвалення рішення про звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробовуванням та без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У зв`язку з цим вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 щодо ОСОБА_6 змінити.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації.

У решті вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3