АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/985/16 Справа № 710/508/16-к Категорія: ч. 1 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.09.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Маслове, Шполянського району Черкаської області, житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України , до 150 годин громадських робіт.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, до 150 годин громадських робіт.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що вони 13 січня 2016 року близько 21 години 30 хвилин, перебуваючи на вул. Шевченка- Центральній в с. Нечаєве Шполянського району, в ході сварки на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, що переросла у бійку, умисно нанесли ОСОБА_10 удари по тулубу, обличчю та ногах. Так, ОСОБА_7 наніс удар кулаком у праву частину обличчя, а потім ОСОБА_8 дерев`яним предметом умисно наніс декілька ударів по тулубу правому стегну та правій гомілці ОСОБА_10 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження у виді синця лобу, правої поперекової частини, центру поперекової області із садном по своїй поверхні нижньої третини грудної клітини, справа по задній поверхні правому стегну та правій гомілці, які згідно з висновком експерта відносяться до категорії легких.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просив вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання і призначити йому покарання у виді штрафу, в задоволенні цивільного позову потерпілого про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди - відмовити . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не в повній мірі враховано психологічний стан обвинуваченого і відношення до вчиненого правопорушення. Також судом не встановлено від яких конкретних винних дій ОСОБА_7 , які саме тілесні ушкодження заподіяно потерпілому ОСОБА_10 . Не враховано той факт, що під час бійки з ОСОБА_11 , яка передувала конфлікту з ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_10 міг також отримати певну частину з виявлених у нього тілесних ушкоджень. Крім того, вважає, що судом безпідставно задоволено цивільний позов потерпілого, оскільки суд задовольняючи цивільний позов вийшов за його межі та взяв на себе обґрунтування підстав для його задоволення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, просив його відносно ОСОБА_8 скасувати і закрити кримінальне провадження, оскільки обвинувачений ударів потерпілому не наносив, а весь час перебував в автомобілі , тримаючи на руках травмованого брата. При призначенні покарання судом у виді громадських робіт не враховано характеризуючі дані ОСОБА_8 , а саме те, що він зареєстрований в с. Нечаєве Шполянського району, а навчається в Уманському національному університеті садівництва і не має змоги відбувати громадські роботи за місцем реєстрації, оскільки відповідно до ст.. 36 КВК України покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги захисника , просили їх задовільнити; думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив щодо їх задоволення ; перевіривши матеріали провадження та обміркувавши над доводами апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок районного суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінального правопорушення, а саме: заподіянні ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам справи та ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну правову оцінку.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, а ОСОБА_7 визнав її частково,їх вина підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні , перевіреними судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 , даних ним в ході судового слідства по кримінальному провадженню, вбачається, що 13.01.2016 року він разом зі своїм братом ОСОБА_12 та знайомими гуляли на вул. Центральній в с. Нечаєве, біля них зупинився автомобіль з якого вийшов ОСОБА_7 та вдарив його в обличчя, від чого той впав на землю на лівий бік. Потім підійшов ОСОБА_8 та вдарив його декілька раз по спині та коліну, на його думку палицею.

З показань свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , даних ними в суді першої інстанції, вбачається, що вони були очевидцями інцинденту та пояснювали, що 13.01.2016 року в їх присутності ОСОБА_7 наніс удар в обличчя ОСОБА_10 від чого той впав, а ОСОБА_8 наніс удари ОСОБА_10 битою по спині та ногах.

Згідно показань свідка ОСОБА_18 , 13.01.2016 року її сина ОСОБА_19 привезли додому побитого. Вони його повезли до лікарні, дорогою до якої побачили ОСОБА_20 , її чоловік ОСОБА_21 вийшов з автомобіля та запитав чому той побив їх сина ОСОБА_22 , на що останній взяв чоловіка за одяг та вилаявся, а ОСОБА_21 вдарив ОСОБА_20 по обличчю від чого той впав. Її син ОСОБА_8 нікого не бив.

З протоколу прийняття заяви ОСОБА_10 від 14.01.2016 року про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що 13.01.2016 р. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на грунті раптово виниклих неприязних стосунків нанесли йому тілесні ушкодження;

Згідно даних висновку судово-медичної експертизи № 015 від 14.01.2016 року, спричинені ОСОБА_10 тілесні ушкодження виникли від неодноразової дії тупого твердого предмета та за механізмом спричинення могли виникнути при обставинах повідомлених потерпілим під час огляду, за давністю спричинення можуть відповідати часу події, що вказаний у постанові слідчого, та за ознакою короткотривалого розладу відносяться до категорії легких;

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.04.2016 року з свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_14 вбачається, що 13.01.2016 року близько 21 години 30 хвилин на вул.. Центральній в с. Нечаєве до їх компанії під`їхав автомобіль з якого вийшли ОСОБА_23 та ОСОБА_21 , останній наніс ОСОБА_24 один удар лівою рукою в праву частину обличчя, від чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_23 підбіг до нього та дерев`яним предметом наніс 4-5 ударів по спині та ногах потерпілого.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що покази потерпілого ОСОБА_10 , та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , які були безпосередніми очевидцями інциденту, та які вони безпосередньо давали в судовому засіданні є чіткими, послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами кримінального провадження, є об`єктивними та достовірними і викривають злочинні дії обвинувачених, тому обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який вони засуджені і їх дії за 1 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно.

Посилання захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не вчиняв даного кримінального правопорушення, не наносив удари потерпілому ОСОБА_10 , оскільки з автомобіля не виходив, об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою та спростовують вказані доводи апелянта та обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому розцінюються колегією суддів як обраний обвинуваченим спосіб захисту.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував причину того, що він критично оцінив покази свідка ОСОБА_18 , яка є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 , і своїми показами намагалася його захистити.

Доводи апелянта про те, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , які були очевидцями злочину, оговорили обвинуваченого ОСОБА_8 та давали суду неправдиві покази про те, що останній наносив удари дерев`яним предметом по спині та ногах потерпілому, який впав на землю після заподіяного йому ОСОБА_7 удару рукою в обличчя , є безпідставними та необгрунтованими, оскільки їх показання щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 обома обвинуваченими є чіткими, послідовними, узгоджуються з показаннями потерпілого, даними висновку судово-медичної експертизи щодо заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, даними протоколів слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ОСОБА_13 його обмовили колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані свідки безпосередньо були допитані в суді першої інстанції та попереджувалися про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показів. Крім того, як пояснив обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційному суді він до відповідних органів з заявою про притягнення вказаних свідків до кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів не звертався.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції хоча й вірно на думку колегії суддів визначив вид призначеного покарання громадські роботи пославшись на ту обставину, що обвинувачені ніде не працюють, та призначив їх в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України 150 годин громадських робіт, але належним чином не мотивував, чому саме встановив громадські роботи на вказаний строк.

Колегія суддів вважає, що з врахуванням тих обставин, що обвинувачені за місцем проживання характеризуються виключно позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, ОСОБА_7 у вчиненому щиро розкаявся, офіційно не працевлаштований, займається власним товарним сільськогосподарським виробництвом, має сталі соціальні зв`язки, одружений, має трьох повнолітніх дітей; ОСОБА_8 навчається в Уманському національному університеті садівництва, має молодий вік, сталі соціальні зв`язки, тому слід змінити вирок міськрайонного суду в частині призначеного їм покарання, зменшивши визначений їм до відбуття строк громадських робіт з 150 до 80 годин.

Також, згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до ст. 129 КПК України та п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна»(зі змінами) в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.

Як вбачася з вироку суду, районий суд при вирішенні цивільного позову вказаних вимог закону в повній мірі не дотримався.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд 1 інстанції не достатньо врахував характер та тривалість заподіяних йому моральних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справледливості. Задовольняючи частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 суд першої інстанції не навів мотивів прийняття такого рішення, при цьому не врахував майновий стан обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , того, що ОСОБА_7 офіційно непрацевлаштований, а ОСОБА_8 є студентом.

Тому колегія суддів вважає, що слід змінити вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , та зменшити розмір моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, яка підлягає стягненню з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 , з 5000 гривень до 2000 гривень.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

Порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального Закону, які б слугували підставою для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на які вказує захисник в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Обмежень щодо призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт, зазначених в ч.3 ст. 56 КК України, не встановлено.

Керуючись ст. 405, п.2 ч.1 ст. 407, ст. 408 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.09.2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначене за ч. 1 ст. 125 КК України покарання з 150 годин громадських робіт до 80 годин громадських робіт.

Змінити вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.09.2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 5000 (п`яти тисяч) гривень до 2000 (двох тисяч) гривень та стягнути їх солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 .

В решті - вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :