АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження № 0012272 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої
по обвинуваченню за ч.2 ст. 125 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8

захисника: - ОСОБА_9
обвинуваченої - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в частині матеріальної шкоди задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 58000 гривень, а в частині моральної шкоди задоволено частково та стягнуто на користь потерпілої 15000 гривень.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що 26 липня 2013 року приблизно в період часу з 04 год. 30 хв. до 05 год. в м. Києві по пр-ту Тичини біля 5-го під`їзду будинку 16/2, діючи на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 , після лайки, яка переросла у бійку, штовхнула руками ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпіла впала на асфальт, а ОСОБА_6 умисно стала наносити їй удари кулаками в голову, тулуб та інші частини тіла, рвала руками волосся на її голові та била головою об асфальт, внаслідок чого ОСОБА_10 заподіяні легкі тілесні ушкодження.

В апеляційних скаргах:

Обвинувачена, посилаючись на порушення судом норм процесуального кримінального закону, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення не містить обставин, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме місця вчинення злочину, часу, способу та інших обставин. Зазначає про порушення судом її права на захист, оскільки їй відмовлено в клопотанні про ознайомлення з усіма матеріалами кримінального провадження, а саме документами, на підставі яких проведено експертизу, і які, на її думку, мають певні розбіжності. Вказує, що крім ляпаса та поштовхів, інших тілесних ушкоджень вона потерпілій не наносила, що підтверджується показаннями консьєржки про те, що окрім опухлості щоки у ОСОБА_10 , інших тілесних ушкоджень вона не бачила. Судом не враховані показання потерпілої про те, що перебуваючи вдома після події вона втратила свідомість і неодноразово падала на підлогу, а тому не виключається можливість отримання нею тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту. Також вказує, що в порушення норм ст. 338 КПК України, клопотання прокурора про зміну обвинувачення заявлено після закінчення судового слідства. Вважає, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, свідчать про те, що пред`явлене їй обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, є недоведеним.

Крім того, не погоджується з рішенням суду в частині цивільного позову, розмір матеріальної шкоди якого є необґрунтованим, оскільки відсутні будь-які документи та докази на його підтвердження. Частково задовольняючи цивільний позов, суд не навів у вироку мотивів прийнятого рішення, не дослідив і не дав оцінки доказам на підтвердження характеру й розміру завданої шкоди, не навів розрахунків сум, що підлягають стягненню, та не вказав матеріальний закон, на підставі якого вирішив цивільний позов.

Прокурор, не оспорюючи фактичні обставини пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення та правову кваліфікацію дій винної особи, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винної внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин.

Вважає, що судом при призначенні виду покарання не враховано, що правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, хоч і належить до категорії невеликої тяжкості, однак посягає на здоров`я потерпілої, її нормальний, стабільний психічний стан, а тому суспільна небезпека вчиненого злочину є досить високою, а родовим його об`єктом є життя і здоров`я людини.

Вказує, що мотивом вчинення правопорушення, яким керувалась ОСОБА_6 , була особиста неприязнь, яка переросла у бійку, що полягала у нанесенні ударів кулаками в область голови, тулубу та інші частини тіла, удари головою об асфальт, висловлювання нецензурною лайкою.

До того ж звертає увагу на ту обставину, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченої, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг. Проте, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а також якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону.
Так, за нормами ст.370 КПК Українивстановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК Україниобвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

Зокрема, п.5 ч.2 ст.291 КПК Українивизначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення, тобто прокурором не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. В даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені органами досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_6 за цим процесуальним рішенням має статус підозрюваної.

У відповідності до вимог ст. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
В той же час, як вбачається з матеріалів провадження, прокурором під час судового розгляду ОСОБА_6 змінено обвинувачення.

При цьому, змінене обвинувачення не містить будь яких даних, які б вказували на те, що під час судового розгляду були встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

Таким чином, оскільки фактично ОСОБА_6 не було пред`явлено обвинувачення, а суд першої інстанції на це уваги не звернув і за відсутності пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст125 КК України, ухвалив щодо неї обвинувальний вирок, що на думку колегії суддів, є неприпустимим.

Дане порушення вимог кримінально-процесуального закону є істотним, оскільки тягне за собою порушення права обвинуваченого на захист та ставить під сумнів законність та обґрунтованість постановленого вироку.

Так, відповідно до ст.373 КПК України за результатами розгляду кримінального провадження, судом ухвалюється виправдувальний або обвинувальний вирок. Приймаючи одне з зазначених рішень, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України суд повинен мотивувати чи доведене обвинувачення, яке пред`явлене особі, чи ні. Отже, лише відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України дає можливість в подальшому суду поза будь-яких сумнівів прийняти одне з передбачених ст. 373 КПК України рішень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження щодо ОСОБА_6 до районного суду та призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими. Застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Тому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при новому судовому розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції має належно перевірити всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченої, які на думку колегії суддів мають суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення в даному кримінальному провадженні.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Дніпровського районного суду слід скасувати, а у кримінальному провадженні призначити новий розгляд в тому ж суді, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3