Провадження 1-кп/168/34/16
Справа № 168/237/16-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.06.2016 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Стара Вижівка в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, судимий Старовижівським районним судом Волинської області 06.04.2015 р. за ч.1 ст.164, ч.1 ст.125 КК, ст. 70 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:
03.04.2016 р. близько 16.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на подвір`ї свого господарства по АДРЕСА_1 в ході суперечки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в область лівої ділянки голови та здушив останню обома руками за шию, та наніс правою ногою один удар потерпілій в область лівого стегна, заподіявши потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів в ділянці голови і шиї, синця на лівому стегні, і таким чином вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні злочину не визнав, просить виправдати його за відсутністю в його діях складу злочину, оскільки ударів потерпілій не наносив, а навпаки, в ході суперечки, 03.04.2016 р. близько 16.00 год., в присутності свідка, потерпіла кілька разів вдарила його дерев`яним києм, після чого почала втікати, але на сходах біля вхідних дверей будинку, зачепившись за сходинку, вона впала. Після цього крикнула в його адресу, що оскільки іспитовий строк наданий йому не закінчився, то «посадить його».

Факт вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, незважаючи на заперечення ним вини, підтверджується дослідженими доказами:

-показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що 03.04.2016 р. близько 16.00 год. в ході суперечки, обвинувачений наніс їй удар кулаком правої руки в область голови, потім почав обома руками стискати її шию. ОСОБА_8 , який був свідком цього, відтягнув від неї обвинуваченого, після чого вона втікала до будинку. Однак, обвинувачений, наздогнавши її біля вхідних дверей, вдарив її ногою в стегно, після чого вона впала;

-показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 про те, що він бачив як обвинувачений рукою наніс удар потерпілій, почав стискати руками її шию. Він відтягнув обвинуваченого, потерпіла побігла до будинку, біля вхідних дверей обвинувачений наздогнав її, наніс потерпілій удар ногою в стегно, потерпіла впала;

-витягом з ЄРДР, рапортом та протоколом прийняття заяви ОСОБА_6 про те, що обвинувачений наніс їй удар рукою в область голови, здавлював шию, і наніс удар ногою в стегно (а.с.29,31-32);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2016 р., згідно з яким в ході процесуальної дії потерпіла показала, що обвинувачений наніс їй удар рукою в область голови, стискав шию руками, і наніс удар ногою в стегно (а.с.36). Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями потерпілої, а також свідка ОСОБА_8 ;

-повідомленням Старовижівської ЦРЛ № 242а від 04.04.2016 р. про те, що в ОСОБА_6 виявлено забійні садна голови, стегна і шиї, які з її слів отримала внаслідок побиття колишнім чоловіком (а..с.30);

-висновком експерта №44 від 05.04.2016 року, згідно з яким в ОСОБА_6 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів в ділянці голови і шиї, синця на лівому стегні, які утворились від дії тупого предмета і можливо за обставин і в термін, вказані постанові про призначення експертизи (а.с.33).

Доводи сторони захисту про те, що висновок експерта не доводить факту нанесення ударів саме обвинуваченим, і не є доказом того, що тілесні ушкодження наніс саме обвинувачений внаслідок удару кулаком, крім того не виключено можливість отримання удару внаслідок падіння потерпілої, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Обставини, встановлені у висновку експерта, узгоджується з іншими доказами, в тому числі, показаннями потерпілої і свідка, повідомленням ЦРЛ щодо переліку тілесних ушкоджень, часу, механізму нанесення тілесних ушкоджень, їх локалізації та обставин нанесення, вказаних потерпілою і свідком.

Допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_9 , роз`яснюючи висновок, пояснив, що для проведення експертизи було проведено огляд потерпілої особисто, і на підставі наявних в неї тілесних ушкоджень зроблено відповідний висновок. При цьому, в ході допиту експерт підтвердив усі висновки, викладені ним в вказаному документі.

Заперечуючи проти достовірності висновку експерта, захисник посилається на те, що тілесні ушкодження на шиї потерпілої не могли утворитись внаслідок стикання шиї руками за обставин, про які вказує потерпіла, однак захисник не надала жодних доказів на спростування цього, а тому такі доводи є припущенням.

Таким чином, підстав сумніватись в достовірності висновку експерта суд не вбачає, оскільки він відповідає вимогам закону, а тому визнає його належним і допустимим доказом.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не наносив потерпілій ударів спростовуються показаннями потерпілої і свідка.

Доводи сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_8 безкоштовно користується конем потерпілої, а тому є упередженим і дає неправдиві показання також не заслуговують на увагу. Як пояснив свідок, він позичає коня не лише в потерпілої, але і в інших односельчан. При цьому перебуває в нормальних відносинах і з потерпілою, і з обвинуваченим. Тому суд не вбачає підстав сумніватись в достовірності його показань, які узгоджуються із іншими доказами.

Доводи захисника про те, що потерпіла своєю поведінкою постійно провокує конфлікти з обвинуваченим, при цьому обіцяє його притягнути до кримінальної відповідальності, не звільняють обвинуваченого від обов`язку контролювати свою поведінку і нести відповідальність за вчинені ним дії щодо потерпілої.

Таким чином, вказані вище докази узгоджуються між собою і є належними і допустимими.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для виправдання обвинуваченого.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого немає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, обставини справи, особу винного, який, за місцем проживання характеризується позитивно, притягався до кримінальної відповідальності, на обліку в нарколога і психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, і вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

Враховуючи особу винного, який притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення і схильність до вчинення злочинів, суд приходить до висновку, що для обрання обвинуваченому менш суворого виду покарання немає підстав і це не забезпечить мети призначення покарання перевиховання обвинуваченого і запобігання новим злочинам.

Враховуючи, що обвинувачений вчинив даний злочин до повного відбуття покарання в період іспитового строку, остаточне покарання слід призначити відповідно до ст.ст.71,72 КК шляхом повного приєднання до покарання за даним вироком не відбутого покарання за вироком Старовижівського районного суду від 06.04.2015 р.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Старовижівського районного суду від 06.04.2015 р., та з врахуванням вимог ст.72 КК, згідно з якою одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт, остаточне покарання за сукупністю вироків ОСОБА_4 визначити у виді - 1 (один) рік 25 (двадцять п"ять) днів обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1