Справа № 368/1811/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1028/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 03.11.2016

УХВАЛА
Іменем України
03 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 06 червня 2016 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грузина, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 кошти в сумі 1000 (одна тисяча) грн., в якості відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишено без розгляду.

ОСОБА_7 визнано не винним та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину предбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за наступних обставин.
08.08.15 близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_7 , за допомогою громадського транспорту, виїхав з автостанції м. Канів Черкаської області в напрямку Київської області.
Цього ж дня, близько 13 години ОСОБА_7 , прибувши громадським транспортом на автостанцію в м. Кагарлик Київської області, помітив через дорогу міський ринок та багато автомобілів.
В цей час, ОСОБА_7 вийшов з маршрутного таксі та пішов в напрямку вулиці Червоноармійської, що в м. Кагарлик Київської області з метою вчинення крадіжки грошей з одного з припаркованих там автомобілів.
Близько 13 години 50 хвилин, ОСОБА_7 , проходячи вулицею Червоноармійська, біля заїзду до Кагарлицького міського ринку, помітив припаркований автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter- 315CDI», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », білого кольору, який належить ОСОБА_9 та в цей час ОСОБА_7 вирішив здійснити крадіжку з вищевказаного автомобіля.
Впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 1012 гривень. Після чого, ОСОБА_7 залишив місце події, але неподалік від вищевказаного автомобіля одразу ж був виявлений ОСОБА_11 , який викликав працівників міліції.
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1012 гривень.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у викраденні грошових коштів у потерпілого ОСОБА_10 25 вересня 2014 року та ТОВ «Зодіак» та 18 листопада 2014 року, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
По вказаним епізодам судом ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону скасувати в частині виправдання ОСОБА_7 . В решті вирок залишити без змін.

Ухвалити новий обвинувальний вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі, визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що даний вирок в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду від 25.09.2014, де потерпілим є ОСОБА_10 , та по епізоду від 18.11.2014, де потерпілим є ТОВ «Зодіак», є на думку прокурора, незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Також вказує, що суд при ухваленні вироку порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, що призвело до ухвалення необґрунтованого виправдувального вироку.

Апелянт вказує, що стосовно епізоду, який мав місце 25.09.2014 приблизно о 14 год. 30 хв. по АДРЕСА_2 , а саме крадіжка грошових коштів в сумі 18700 грн., у потерпілого ОСОБА_10 , то ця подія кримінального правопорушення та вина обвинуваченого ОСОБА_7 , по даному епізоду, повністю підтверджується наступними доказами поданими прокурором до суду, а саме: карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 25.09.2014 року, витягом з кримінального провадження № 0000684; показами ОСОБА_12 , протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.08.2015; показами понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; протоколом огляду місця події від 25.09.2014.

Тому, на думку апелянта, суд не вправі відкидати, визнавати недопустимими та неналежними, наведені вище докази, оскільки ці докази підтверджують існування події, яка сталася 25.09.2014 та вони отримані без порушення прав та свобод людини і в рамках процедури, визначеної КПК України, а також вони підтверджуються, згідно ч. 1 ст. 91 КПК України, подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Також ці докази є достатніми, оскільки містять правдиву інформацію про дійсність, що належить до предмету доказування.

Крім того, прокурор, вказує, що суд, проігнорував показання свідка ОСОБА_15 , та невірно оцінив показання свідків ОСОБА_16 , та ОСОБА_17 та наявні в справі докази, які підтверджують подію злочину та вину ОСОБА_7 по епізоду, який мав місце 18.11.2014 приблизно о 13 год. 10 хв. щодо крадіжки грошових коштів належних ТОВ «Зодіак» у с. Липовець., а саме: картку первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.11.2014, витяг з кримінального провадження № 0000684, протоколом огляду місця події від 18.11.2014, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 12.08.2015, протокол пред`явлення речей для впізнання від 11.09.2015, та акт документальної перевірки від 19.11.2014.

Таким чином, на думку апелянта, судом в порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, не наведено належних мотивів прийняття саме такого рішення.

За наведених обставин, суд не дослідив належним чином докази, не давши їм оцінки в сукупності з іншими доказами у справі та дійшов передчасного висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що призвело до порушення вимог ст. 94 КПК України та ухвалення необґрунтованого вироку.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів від 25.09.2014 року та від 18.11.2014 року, оскільки доказів вчинення вказаних злочинів не добуто ні досудовим розслідуванням, ні судовим слідством.

Крім того, сторона захисту просить, відповідно до ст. 408 КПК України, пом`якшити призначене покарання ОСОБА_7 та визначити йому міру покарання за ч. 1 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначивши йому випробування з іспитовим строком на три роки.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які вважають рішення суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України по епізоду крадіжки грошових коштів у громадянина ОСОБА_9 є правильною і в апеляційній скарзі не оспорюється.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку судом у повному обсязі досліджені зібрані докази, які у відповідності до ст.94 КПК України оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.
Посилання прокурора на свідчення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які начебто впізнали у особі, яка скоїла злочин ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки надані досудовим слідством докази є неналежними і недопустимими, зокрема це стосується постанови про визнання та приєднання до справи речових доказів від 26.09.2014 року (т.2 а.с. 155), висновку експерта № 223 від 18.10.2014 року та таблицею до нього (т.2 а.с.158-160), протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 10.08.2015 року (т.3 а.с.161-163) ОСОБА_7 свідком ОСОБА_12 , який заявив у суді, що понятих при впізнанні не було.
Так, свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , які є працівниками райвідділу поліції і підписали протокол впізнання свідком ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_7 , не можуть бути доказом обвинувачення, оскільки зазначені свідки не були присутні при проведенні впізнання.
Що стосується епізоду, який мав місце 18.11.2014 року, щодо крадіжки грошових коштів ТОВ «Зодіак», то ні органами досудового розслідування, ні прокурором в судовому засіданні не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене саме ОСОБА_7 .
Крім того, ОСОБА_7 заявив, що ніколи не був в с. Липовець Кагарлицького району, де, начебто, вчинена крадіжка з автомобіля ТОВ «Зодіак».
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не змогли достовірно стверджувати, що крадіжку з автомобіля ТОВ «Зодіак» скоїв ОСОБА_7 , оскільки його там ніхто не бачив, впізнання обвинуваченого проводилось слідчим в порушення процесуального закону, оскільки він сам показував свідку ОСОБА_17 фотокартки людей на моніторі комп`ютера у відсутності понятих, що свідчить про недопустимість даного доказу.
Виправдовуючи ОСОБА_7 по вказаним вище епізодам за ч.2 ст. 185 КК України суд правильно керувався вимогами ст. ст. 86, 94 КПК України щодо допустимості доказів, а також недотримання вимог КПК України при збирані доказів, у зв`язку з чим правильно визнав їх недопустимими.

Також при винесенні вироку судом першої інстанції правильно було враховано положення ст. 62 Конституції України та ст.17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які отриманні незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, доводи прокурора про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними.
Порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які можуть бути підставою для скасування чи зміни судового рішення апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 06 червня 2016 року відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим залишає даний вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 06 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий:
Судді: