Справа № 381/2949/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/326/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 37 16.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
16 березня 2016 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання: ОСОБА_5
з участю: прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілих: ОСОБА_8
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинуваченого: ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_13 ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_16 , захисника обвинуваченого ОСОБА_17 ОСОБА_11 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, освіта вища, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 07.12.2007 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 286 КК України, звільненого на підставі ст. 1-Б, 6, 8 ЗУ «Про амністію» від 19.04.2007 року,

засуджено за ч.4 ст. 296 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_13 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту з зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 рахується з 17.12.2015 року.

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Борова, Фастівського району, Київської області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 296 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_17 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту з зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_17 рахується з 17.12.2015 року.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Борова, Фастівського району, Київської області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 296 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_15 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту з зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_15 рахується з 17.12.2015 року.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт. Борова, Фастівського району, Київської області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

засуджено за ч.2 ст. 296 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_12 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту з зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахується з 17.12.2015 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_18 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 на користь ОСОБА_18 моральну шкоду в розмірі 2298 грн. 53 коп. та моральну шкоду в розмірі 25000 грн. В решті цивільного позову ОСОБА_18 відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_19 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_20 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 на користь ОСОБА_19 моральну шкоду в розмірі 50000 грн. В решті цивільного позову відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченими було вчинено за наступних обставин.

31.05.2012 року приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 разом з невстановленими особами перебували по АДРЕСА_1 . Також, неподалік, біля власного будинку за адресою: АДРЕСА_4 перебував ОСОБА_18 , який займався особистими справами поруч зі своїм автомобілем марки «Хонда CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 . Під час спілкування між собою ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та двоє невстановлених слідством осіб, діючи з явною неповагою до суспільства голосно висловлювалися один до одного ненормативною лексикою, при цьому ОСОБА_12 взявши в руку камінець кинув його в сторону де перебував ОСОБА_18 . З приводу таких дій з боку ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 висловив зауваження, на яке вказані особи відреагували агресивно та швидко почали рухатися в напрямку ОСОБА_18 , висловлюючи в його сторону погрози застосування фізичного насильства, при цьому ОСОБА_13 зі свого автомобіля, який знаходився по вул. 1-го Травня в смт. Борова, Фастівського району, Київської області, марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 взяв спортивну биту. Так, ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 грубо порушуючи громадський порядок, що виразилось в порушенні спокою мешканців АДРЕСА_1 , діючи з особливою зухвалістю, безпричинно почали наносити ОСОБА_18 удари руками та ногами по тулубу і голові, при цьому ОСОБА_13 наносив удари дерев`яною битою, ОСОБА_17 , в свою чергу, наніс ОСОБА_18 один удар в потиличну ділянку голови шматком цеглини, яку знайшов на дорозі поруч з місцем події, внаслідок чого ОСОБА_18 впав на землю. Також під час вказаних подій з подвір`я на захист ОСОБА_18 вийшла його дружина ОСОБА_19 , яка почала просити ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та невстановлених слідством осіб, щоб вони припинили свої дії, на що останні не реагували, продовжували поводити себе агресивно, при цьому завдали декілька ударів ОСОБА_19 , один з яких дерев`яною палицею, схожою на спортивну биту, наніс ОСОБА_13 . В результаті неправомірних дій з боку ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та невстановлених слідством осіб, потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_19 почали кликати на допомогу і в цей час з подвір`я вийшла ОСОБА_22 , яка також почала просити ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та невстановлених осіб припинити протиправні дії, але її прохання останніми також були проігноровані. Малолітня ОСОБА_20 , в свою чергу, почувши крики батьків про допомогу, вибігла на вулицю та стала на захист ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , та намагалася припинити хуліганські дії, в результаті чого ОСОБА_17 відштовхнув останню, внаслідок чого ОСОБА_20 вдарилася об кам`яний паркан. В результаті хуліганських дій та нанесення ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_18 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани голови, яка виникла від дії тупого предмета та має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, потерпіла ОСОБА_19 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого ліктьового згину, синців і садна на правій нижній кінцівці. Потерпіла ОСОБА_20 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців на правій нижній кінцівці, що виникли від дії тупого (их) предмета (ів), з обмеженою контактуючою поверхнею та мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 ОСОБА_14 зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та підлягає скасуванню з закриттям кримінального провадження.

Апелянт звертає увагу на те, що події відбувалися 31.05.2012 року, а кримінальне провадження відкрито лише у 2014 році, після смерті основного свідка ОСОБА_23 . Під час досудового розслідування не було виявлено всіх учасників події. Судом, також, не були дослідженні в повному обсязі матеріали кримінального провадження у зв`язку з «нечитабельностю» почерку одного зі свідків.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що порушуючи кримінальне провадження і кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_13 та інших обвинувачених по справі, досудове слідство виходило з того, що були встановлені побитий бампер автомобіля потерпілих, викрадення коштів з кишені ОСОБА_18 , спричинення потерпілим легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та просто легких тілесних ушкоджень. Однак, в суді потерпілі не надали доказів щодо зазначених обставин, потерпілий ОСОБА_18 відмовився від претензій до обвинувачених. Також, захисник вважає недоведеними жодної кваліфікуючої ознаки такого складу злочину як хуліганство.

Апелянт зазначає, що обвинувальний вирок судом першої інстанції побудований виключно на показах потерпілих та свідка ОСОБА_22 , які зацікавленні у наслідках розгляду даної справи. При цьому, при відсутності такого речового доказі, як бита, суд незаконно засудив ОСОБА_13 за ч.4 ст. 296 КК України. Судом також визнані обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження висновки судово-медичних експертиз потерпілих, однак не звернуто уваги на те, що проведені вони після спливу 5-6 місяців від самої події.

В зв`язку з цим захисник ОСОБА_14 просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_13 , засудженого за ч.4 ст. 296 КК України та закрити кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_16 зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_12 є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку апелянта, дослідивши відповідно до ст. 23 КПК України докази по справі, однак не давши їм належної правової оцінки, суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, які взяв за основу при ухваленні вироку, та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до постановлення незаконного вироку.

Захисник зазначає, що як вбачається з вироку суду, ОСОБА_12 визнано винуватим та засуджено саме за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. Однак переконливих доказів, які б свідчили про вчинення ним вказаного кримінального правопорушення ні в пред`явленому обвинуваченні, ні судом не здобуто та у вироку не наведено. Аналізуючи покази свідків, потерпілих та дослідженні в ході судового розгляду матеріали кримінального провадження суд першої інстанції у вироку не зазначив в яких саме діях ОСОБА_12 чи їх наслідках, виразилася особлива зухвалість і чи був у нього умисел на порушення громадського порядку.

В зв`язку з цим захисник ОСОБА_16 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а провадження щодо ОСОБА_12 закрити за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення. Цивільні позови подані потерпілими просить залишити без розгляду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_15 зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що призначаючи йому реальне покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції не навів у вироку об`єктивних і беззаперечних підстав для необхідності ізоляції його від суспільства, не врахував, що він не мав при собі та не застосовував будь-якої зброї чи іншого предмета, пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, не надав належної оцінки діям потерпілого ОСОБА_24 під час конфлікту, поклав в основу вироку необґрунтовані та суперечливі показання потерпілих, які бажають лише помсти, а не справедливого покарання.

Також судом, на думку апелянта, не враховано те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та не вчиняв суспільно небезпечних діянь, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Крім цього, обвинувачений зазначає, що розмір стягнутої судом моральної шкоди на користь потерпілих не відповідає глибині понесених ними моральних страждань. Суд у вироку не зазначив, чим він керувався, задовольняючи їх в такому розмірі.

В зв`язку з цим, обвинувачений ОСОБА_15 просить скасувати вирок суду в частині призначеного йому покарання та призначити більш м`яке покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, а розмір стягнутої моральної шкоди на користь потерпілих, зменшити.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_15 ОСОБА_10 зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Захисник в апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_15 та інших обвинувачених судом першої інстанції засуджено та призначено їм покарання без належним чином пред`явленого обвинувачення, оскільки обвинувачення ОСОБА_15 та іншим обвинуваченим, відповідно до вимог ст. 291 КПК України не було сформульовано в обвинувальному акті.

Крім цього, в мотивувальній частині вироку судом зазначено, що вина обвинувачених підтверджується усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності. Однак, на думку апелянта, покази обвинувачених, потерпілих та свідків не узгоджуються між собою в деталях, що викликає сумнів в їх достовірності. В оскаржуваному вироку суд першої інстанції не зазначив, чому він взяв до уваги одні докази та не прийняв інші, в тому числі і покази ОСОБА_15 , згідно яких він не визнав себе винним і давав правдиві покази.

На думку захисника, вирок суду в частині призначеного ОСОБА_15 покарання також є несправедливим, необ`єктивним та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Призначаючи ОСОБА_15 реальне покарання у виді позбавлення волі, суд не повністю врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого та не навів у вироку об`єктивних і беззаперечних підстав для необхідності його ізоляції від суспільства.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник посилається на те, що судом першої інстанції не завжди здійснювався звукозапис судових засідань на технічний носій інформації, а саме в матеріалах кримінального провадження відсутня фіксація судових засідань від 23.11.2015 року, 09.12.2015 року та 21.05.2015 року, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення.

В зв`язку з цим захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_17 ОСОБА_11 зазначає, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_17 покарання є занадто суворим, оскільки судом не були враховані об`єктивні обставини справи та характеризуючи матеріали щодо ОСОБА_17 . Також вирок містить завідомо недостовірну інформацію та помилки.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_17 суд не врахував того, що останній від органів досудового слідства не ухилявся, здійснював співпрацю та добровільно надавав покази по справі. ОСОБА_17 розуміє всю тяжкість ситуації та вчиненого ним кримінального правопорушення, проявив каяття та вибачився перед потерпілими. Свою вину частково визнав в дебатах. Обвинувачений зараз проживає з цивільною дружиною та має на утримані малолітню доньку, є одним годувальником в родині.

Захисник звертає увагу, що в матеріалах досудового слідства та в матеріалах судової справи допущені помилки щодо прізвища обвинуваченого ОСОБА_17 та неправильно зазначена його дата народження.

Апелянт також вважає, що цивільний позов судом вирішено не вірно, так як ОСОБА_18 не надав належних доказів необхідності придбання певних лікарських препаратів. Крім цього, судом неправомірно двічі стягнуто на користь ОСОБА_18 моральну шкоду, що є неприпустимим.

В зв`язку з цим, захисник ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_17 покарання та в частині задоволення цивільних позовів скасувати. Призначити ОСОБА_17 покарання в межах ч.2 ст. 296 КК України без відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Переглянути цивільний позов в частині його обґрунтованості та відповідності вимогам цивільного законодавства.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, підтвердили її доводи та просили задовольнити, інші апеляційні скарги підтримали в частині скасування вироку суду;

захисника ОСОБА_10 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, інші апеляційні скарги підтримала в частині скасування вироку;

захисника ОСОБА_11 , який свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, а інші апеляційні скарги залишив на розсуд суду;

прокурорів, які проти апеляційних скарг заперечували та просили відмовити в їх задоволенні;

представника потерпілих, яка проти задоволення апеляційних скарг заперечувала, просила вирок суду залишити без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого ОСОБА_12 з останнім словом, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. ст. 409, 412 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Як встановлено колегією суддів, матеріали кримінального провадження, містять обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , який не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону.
Зі змісту вказаного обвинувального акту видно, що у ньому вказані обставини лише ті, які були встановлені в ході досудового розслідування та в яких підозрюються ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , жодних даних про те, що зазначеним особам висунуто обвинувачення у вчиненні ними кримінальних правопорушень, немає.
Тому, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_15 ОСОБА_10 в цій частині є слушними та підлягають задоволенню.
При цьому, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційних скарг доводи захисника ОСОБА_10 щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження фіксації судових засідань від 23.11.2015 року, 09.12.2015 року та 21.05.2015 року, оскільки прослуховуванням аудіо запису зазначених судових засідання встановлено, що судом велася їх фіксація на технічний носій, звукозапис на якому відтворюється.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 скасуванню в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

В зв`язку з цим, при новому розгляді суду першої інстанції слід усунути зазначені в даній ухвалі недоліки, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі наявні по справі докази в їх сукупності, перевірити доводи апеляційних скарг та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 були взяті під варту у зв`язку із винесенням судом обвинувального вироку, колегія суддів вважає за необхідне скасувати обраний судом до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжні заходи щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 у виді тримання під вартою скасувати.

Звільнити ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 з-під варти негайно.

Звільнити ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 з-під варти в залі суду негайно.

СУДДІ: ОСОБА_2
ОСОБА_3

ОСОБА_4