10.05.2016 Провадження № 1-кп/331/61/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у залі суду кримінальне провадження № 1-кп/331/61/16 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
- 31.08.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
- 09.08.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 03.07.2014 року за амністією.
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
законних представників
неповнолітніх потерпілих та потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
неповнолітніх потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
10 листопада 2015 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку № 115 по вул. Горького у м. Запоріжжі, побачив неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які мали при собі електронні пристрої (планшет та телефони), у цей момент у нього виник умисел на заволодіння зазначеним майном. З цією метою, ОСОБА_3 , діючи умисно, маючи намір на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, підійшов до потерпілих та погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у демонстрації неповнолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 предмету схожого на ніж, який потерпілі прийняли за справжній, напав на останніх та відкрито заволодів майном ОСОБА_5 , яке знаходилось у користуванні її неповнолітнього сина ОСОБА_7 , а саме: мобільним телефоном «FLY TS 107» в корпусі чорного кольору, вартістю 100 гривень, в якому знаходилась сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє; планшетом «Lenovo А3300» в корпусі білого кольору вартістю 1500 грн., та майном ОСОБА_6 , яке знаходилось у користуванні її неповнолітнього сина ОСОБА_8 , а саме: мобільним телефоном «Samsung GT-S5360» в корпусі білого кольору вартістю 700 грн., в якому знаходилась сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє. Внаслідок цього, своїми злочинними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1600 гривень та потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 700 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою провину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково та пояснив, що 10 листопада 2015 року прогулювався біля торгового центру «Аврора», коли побачив двох хлопців, які йшли попереду та в одного з них з кишені випирав планшет, тоді він вирішив підійти до них. Представився працівником поліції та попросив надати телефони та планшет для перевірки на належність майна. Один з хлопців відав одразу свій мобільний телефон та планшет, другий попросив надати документи для підтвердження, що він дійсно працівник поліції. Т.я. у нього при собі в кишені знаходилась зв`язка ключів, на якій висів пропуск на завод «Запоріжсталь», на якому раніше працював, він швидко показав цей пропуск, щоб його не можливо було прочитати та сховав, після цього другий хлопець віддав свій телефон. Він попросив їх почекати хвилин 10 на місці, поки він піде перевірить техніку та почав відходити від хлопців, не маючи наміру повертати майно. Через деякий час побачив, що за ним хтось йде та почав бігти, однак його наздогнав невідомий чоловік та намагався зупинити, через деякий час підбіг ще один чоловік, який знаходився в салоні маршрутного таксі та допоміг затримати його. Згодом підійшли потерпілі з батьками, яким водій маршрутного таксі порадив розповісти працівникам міліції, що у нього був ніж, яким він залякував дітей, тоді його обов`язково посадіть за грати. У судовому засіданні наполягав на тому, що в нього не було ножа, ніякого предмету, схожого на ніж він дітям не демонстрував,а сподівався, що вони добровільно віддадуть телефони, коли дізнаються, що він із міліції. Злочин вчинив через скрутне матеріальне становище, у вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати.
Не дивлячись на часткове визнання своєї провини, вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині підтверджується наступними доказами.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що 10.11.2015 року приблизно о 15.30 годині він разом зі своїм другом ОСОБА_10 гуляли біля будинку № 115 по вул. Горького у м. Запоріжжі, де побачили незнайомого їм чоловіка, який був одягнений у капюшон та йшов позаду них. Порівнявшись з ними, чоловік раптово схопив його за куртку та сказав відійти, а потім став вимагати телефони на перевірку т.я. він працівник міліції. ОСОБА_10 попросив показати їм документи, тоді чоловік, утримуючи у руці ніж та підставивши його до груді, встав погрожувати їм та наказав йому віддати планшет, а потім власноруч дістав із кишені його куртки телефон. Після чого він забрав телефон і у його друга ОСОБА_11 . Наказавши їм стояти та не рухатись, чоловік став убігати. Однак вони побачили неподалік знайомих дорослих та попросили затримати чоловіка, який викрав у них телефони і планшет. Через деякий час вони дізнались, що його наздогнали дорослі та викликали поліцію. Підтвердив, що він бачив ніж у руках незнайомого чоловіка, який приставив його йому до грудної клітини, а він відчував гострий край ножу навіть через дві кофти, які були одягнені на ньому, та дуже злякався, що той може його вбити.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що в денний час їй зателефонував син та сказав, що невідомий чоловік викрав у нього планшет та телефон. Вона наказала йому швидко повертатися додому, однак син залишився на вулиці, поки злочинця не затримали пересічні громадяни. Син був дуже наляканий та сказав, що у того чоловіка у руках був ніж, тому вони віддали планшет та дуже злякались. Матеріальних претензій до обвинуваченого на теперішній час не має.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 надав суду аналогічні пояснення з приводу обставин скоєння злочину та підтвердив, що особисто бачив в руках обвинуваченого ніж, який наказав їм віддати телефони, оскільки він стояв поруч та добре все бачив. Особисто до нього ніж він не приставляв, однак тримав у руці з метою його залякати. Він дуже злякався того чоловіка та ножа у нього в руках, тому віддав телефон.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона про обставини вчиненого щодо її сина злочину дізналась пізніше та спитала сина, чому вони віддали невідомому чоловіку телефони та планшет. Син повідомив, що у чоловіка був ніж, а вони дуже злякались за своє життя. На теперішній час матеріальних претензій до обвинуваченого немає.
Свідок ОСОБА_12 пояснив, що 10.11.2015 року з товаришем йшов з роботи, коли до них підбігли двоє хлопців, розповіли, що до них підійшов молодий чоловік, який представився працівником поліції та попросив надати телефони для перевірки, на вимогу хлопців надати документи, що посвідчують його особу як працівника поліції, він дістав ніж та приставив ножа до горла, після чого хлопці віддали телефони та планшет, а невідомий чоловік почав тікати. ОСОБА_12 разом з хлопцями почав бігти за невідомим від вул. Грязнова дворами та біля дитячої лікарні разом з водієм таксі, який знаходився неподалік, піймав ОСОБА_3 та викликав працівників поліції. При затриманні у обвинуваченого випав з рук планшет, який хлопці впізнали, як належний їм та по приїзді працівниками поліції були вилучено з кишені ще два мобільні телефони, які також були пізнані хлопцями.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що 10.11.2015 року в денний час знаходився в салоні свого автомобіля розташованого на перехресті вул. Артема- вул. Свердлова та побачив двох чоловіків, які штовхались. Спочатку він не став виходити з машини, бо думав, що то молодь грає, потім вирішив вийти та спитати, що відбувається. Один з хлопців попросив допомогти затримати чоловіка, який відібрав мобільні телефони у дітей. ОСОБА_13 вирішив допомогти затримати злочинця та викликати працівників поліції. При приїзді працівників поліції у ОСОБА_3 в кишені задзвонив мобільний телефон, який діти опізнали як свій та планшет, який випав з рук обвинуваченого при спробі його затримати. Зі слів дітей він зрозумів, що ті гуляли у дворі по вул. Грязнова, коли до них підійшов ОСОБА_3 , дістав ніж та, погрожуючи розправою, забрав два мобільні телефони і планшет та почав втікати.
Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується протоколом огляду місця події від 10.11.2015 року ділянки місцевості навпроти будинку № 34/1 по вул. Артема у м. Запоріжжя, під час якого була виявлена на землі та вилучена куртка чорного кольору із капюшоном, мобільний телефон Самсунг, при цьому у лівій кишені куртки було вилучено зв`язку ключів, мобільний телефон Самсунг та мобільний телефон FLY.
Стороною обвинувачення у якості доказів на підтвердження провини ОСОБА_3 надано суду протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотографіями від 10.11.2015 року за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .. Однак, зазначені докази суд вважає недопустими з огляду на наступне.
Згідно ст.. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Дослідженням зазначених протоколів встановлено, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не зазначили слідчому, кого саме вони впізнали, при цьому у протколі зазначено лише особу під № 3, однак ПІБ зазначеної особи не вказано, також не зазначено, при яких обставинах свідкі бачили цю особу та в чому вона підозрюється. Більш того, суд зазначає про те, що протокол впізнання за участю свідка ОСОБА_14 взагалі не підписаний особою, яка проводила впізання прокурором прокуратури ОСОБА_15 . Зазначені порушення унеможливлюють визнати ці доказами такими, що відповідають нормам КПК України, тому визнаються судом недопустимими.
У судовому засіданні ОСОБА_3 зауважив на те, що він не мав при собі ножа та зазначеним предметом не погрожував потерпілим, оскільки сподівався, що останні віддадуть свої речі, коли почують, що він працівник поліції. Суд оцінює такі пояснення ОСОБА_3 як спосіб захисту з метою ухилитися від кримінальної відповідальності, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та, навпаки, спростовані дослідженими судом доказами.
Так, неповнолітні потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи двічі допитаними у судовому засіданні, в тому числі і у присутності психолога ОСОБА_16 , однозначно та впевнено давали пояснення про те, що вони бачили у руці ОСОБА_3 ніж, які той приставив до грудної клитини потерпілого ОСОБА_7 , який в тому числі, відчував гострий край ножу на тілі. Аналогічні пояснення діти надали і своїм батькам, які у судовому засіданні пояснили, що діти віддали свої електронні пристрої т.я. у обвинуваченого був ніж. Аналогічні пояснення щодо наявності у ОСОБА_3 ножа, про що вони дізнались зі слів неповнолітніх потерпілих, давали у судовому засіданні і свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . При цьому, згідно психолого-педагогічних характеристик і ОСОБА_7 і ОСОБА_8 мають загальний рівень розвитку вище середнього, схильності до фантазування чи обману не мають.
Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику у справих про злочини проти власності» погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я.

На думку суду, оскільки потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні однозначно заявили про те, що ОСОБА_3 погрожував їм ножем, зазначену погрозу вони сприйняли реально тобто побоювались застосування нападником ножа, під дією цієї погрози вони віддали ОСОБА_3 свої речі та побоювались фізичної розправи з його боку, їх пояснення не були спростовані жодним доказом по справі, при цьому позиція ОСОБА_3 не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що провина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні розбійного нападу знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні. Підстав для кваліфікації його дій за іншої статею КК України не вбачається. Той факт, що під час досудового слідства не було знайдено ножа ані на місці вчиненнея злочину, ані в особистих речах ОСОБА_3 не впливають на кваліфікацію його дій за ст. 187 ч.1 КК України та на доведеність його провини.

Таким чином, оцінюючі всі зібрані по справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 187 КК України, тому що він вчинив умиснi дії, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності неодноразово притягувався за корисливі злочини проти власності та знову вчинив новий злочин, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання, на обліках у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, офіційного місця роботи не має, власної родини не має.
Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого. Інших додаткових фактичних обставин, які б значно пом`якшували покарання обвинуваченому сторони кримінального провадження суду, в судовому засіданні, не навели і судом таких обставин, при дослідженні доказів, не встановлено.
На підставі викладеного, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини скоєного ним злочину, той факт, що злочин було вчинено щодо малолітніх осіб, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства і за цих обставин вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння, у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 373 КПК України, суд-
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обраховувати з 10 листопада 2015 року.

Зарахувати ОСОБА_3 до строку призначеного покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 10 листопада 2015 року до 10 травня 2016 року включно у порядку, передбаченому ч.5 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Запорізькому СІ УДПСУ у Запорізькій області щодо ОСОБА_3 залишити без змін до набрання вироком суду чинності.

Речові докази:

- мобільний телефон «FLY TS 107» в корпусі чорного кольору з сім картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», планшет «Lenovo А3300» в корпусі білого кольору- повернути за належністю потерпілій ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон «Samsung GT-S5360» в корпусі білого кольору - повернути за належністю потерпілій ОСОБА_6 ;

- чоловічу куртку чорного кольору, мобільний телефон «Samsung GT С3782» в корпусі чорного кольору без акумуляторної батареї та зв`язку ключів - повернути за належністю ОСОБА_3 .

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву

Суддя: ОСОБА_1