Справа № 571/976/15-к
№1-кп/571/4/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2016 року смт.Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000244 про обвинувачення: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:
08 квітня 2015 року близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на подвір`ї житлового господарства ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_2 , в ході суперечки з ОСОБА_5 , на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар ногою в область низу живота ОСОБА_5 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синця лівої половини лобкової ділянки з переходом на ліву пахову складку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 дав показання, що наміру бити не було, це була самооборона. В той день суперечку спровокувала сама ОСОБА_5 , яка ставала на дорозі на не пускала пройти по двору. Неодноразово намагався пояснити, що двір перебуває у спільному користуванні, але вона не слухала. Якби не вдарив, то потерпіла його подряпала б. Бачив, що ОСОБА_7 знімає все на телефон. Винним себе не визнає, злочину не вчиняв.

Винуватість обвинувачуваного ОСОБА_3 у вчиненні злочину підтверджується показаннями потерпілої, свідка, іншими доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_5 показала суду, що 08 квітня 2015 року було призначено примусове вселення її в успадковану квартиру АДРЕСА_3 . Там був ОСОБА_3 , почав з нею сперечатись та погрожувати. Після тривалої суперечки наніс удар ногою в низ живота. В той час там була її дочка ОСОБА_7 , яка знімала все на телефон. За медичною допомогою не зверталась, у райвідділі міліції взяла направлення до експерта. Вважає, що факт спричинення їй тілесних ушкоджень підтверджується повністю. Тілесні ушкодження були нанесені умисно, оскільки неприязні відносини між ними тривають вже давно. Крім того, їй завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, було порушено її буденне життя, створено моральний, побутовий та психологічний дискомфорт. Вона не надіялась, що обвинувачений, будучи рідним братом, може спричинити удар в живіт. Моральну шкоду оцінює у 5000,00 гривень. Просить притягнути ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, стягнути на її користь моральну шкоду та витрати по сплаті судового збору.

Свідок ОСОБА_7 показала суду, що 08 квітня 2015 року була свідком суперечки обвинуваченого з її матір`ю ОСОБА_5 в ході якої ОСОБА_3 наніс ОСОБА_5 один удар ногою в низ живота, вона знімала все на телефон.

Згідно заяви від 08.04.2016 року, ОСОБА_5 просить прийняти міри до ОСОБА_3 , який 08.04.2015 року близько 10.15 у дворі дочки ОСОБА_7 наніс їй тілесні ушкодження. Просить видати направлення на проходження судово-медичної експертизи (а.с.97).

Згідно висновку експерта №146 від 14.04.2015 року, при судово-медичному експертному обстеженні ОСОБА_5 виявлений синець лівої половини лобкової ділянки з переходом на ліву пахову складку, який враховуючи його вид(синець) та морфологічні властивості (колір синця), утворився він не менше однієї травмуючої дії тупих предметів (сюди належать і взуті ноги), не характерні для їх утворення при одноразовому падінні чи самопадінні останньої на площині, а цілком можливо при обставинах в часу їх спричинення на які вказує сама потерпіла. Тілесні ушкодження відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень (а.с.126).

Оглянутим у судовому засіданні оптичним диском лазерних систем зчитування CD-R встановлено, що на ньому міститься відео протяжністю 1 хв.17 секунд, а саме: суперечка обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_5 в ході якої ОСОБА_3 наніс один удар правою ногою в область живота ОСОБА_5 (а.с.168).

Будучи допитаним в якості свідка слідчий ОСОБА_8 показав суду, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 перебувало у його провадженні. Диск із відеозаписом надала ОСОБА_7 . Зазначений диск у присутності понятих був оглянутий та вилучений у райвідділ міліції. Оскільки підстав вважати диск сфальсифікованим не було, його було визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що всі сумніви трактуються на користь обвинуваченого. В судовому засіданні так і не було встановлено місця вчинення злочину, оскільки за вказаною у обвинувальному акті адресою ОСОБА_7 не має житлового господарства. Оригінал відеозапису не досліджувався, чи належним чином зроблена копія також не встановлено. З відео слідує, що обвинувачений ходив по подвір`ю,а нанесення удару відбулось ситуативно. Проте, ініціатором конфлікту була потерпіла. Висновок експерта, на який посилається сторона обвинувачення, не є належним і допустимим доказом, оскільки складений на бланку, який за медичною формою №171/о має встановлену назву «Акт судово-медичного дослідження (обстеження)». Відповідно до обставин пред`явленого обвинувачення, тілесні ушкодження нанесені ОСОБА_5 08.04.2015 року, за медичною допомогою ОСОБА_5 не зверталась, а експертиза розпочата 10.04.2015 року. При цьому, проміжок часу у 48 годин із дослідження випав. Таким чином, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку, а говорити про наявність повноцінного складу злочину не можна.

Крім того, обґрунтованість цивільного позову має доводити потерпіла. Проте, жодних доказів у підтвердження завданої моральної шкоди потерпілою не надано.

Просить постановити вирок, яким виправдати ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України.

Суд приходить до висновку, що оптичний диск та висновком експерта є належними та допустимими доказами з огляду на те, що факт зйомки, яку здійснювала ОСОБА_7 , підтвердив у судовому засіданні обвинувачений. Нанесення удару потерпілій не заперечується обвинуваченим. Однак, обвинуваченим заперечується наявність умислу на заподіяння тілесного ушкодження.

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Припущення захисника, що тілесні ушкодження потерпіла могла отримати у проміжок часу з 08 по 10 квітня, належними доказами не підтверджені.

Судом встановлено, діям обвинуваченого, передувала словесна суперечка між обвинуваченим та потерпілою, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, що склалися на той момент, і саме внаслідок таких обставин ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

До показань обвинуваченого ОСОБА_3 , що він не мав наміру завдати удару потерпілій, але змушений був захищатись, суд відноситься критично та розцінює, як дані з ціллю захисту та бажанням уникнути відповідальності за вчинене, оскільки вказані показання є суперечливі, не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються зібраними, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, його дії кваліфіковані вірно.

В ході судового розгляду (15 жовтня 2015 року) до суду надійшло клопотання колективу Комерційного підприємства «Олімп», згідно якого керуючись ст.47 КК України, ст.10 КПК України просили передати обвинуваченого ОСОБА_3 на поруки трудового колективу.

Враховуючи обставини справи на правові позиції, викладені у Постанові Пленуму Верховному суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», суд приходить до висновку про відсутність підстав для передачі обвинуваченого на поруки трудового колективу.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин; особу винного, який по місцю проживання характеризуються позитивно (а.с.136), раніше не судимий (а.с.138), має на утриманні малолітнього сина (а.с.137), та приходить до висновку про призначення покарання необхідного, достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів у межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи винним у умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, має нести відповідальність за завдану шкоду.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), з урахуванням характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням у кожному конкретному випадку інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та істотність вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_5 була заподіяна моральна шкода, оскільки вона отримала легкі тілесні ушкодження , яких їй заподіяв рідний брат, що призвело до моральних та душевних страждань, порушено буденне життя, створено моральний, побутовий та психологічний дискомфорт, відновлення якого потребувало певного часу. Моральну шкоду потерпіла оцінила в розмірі 5000,00 гривень. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди суд вважає явно завищеним. З урахуванням обставин справи таку шкоду суд оцінює у розмірі 2000,00 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору суд покладає на обвинуваченого (а.с. 66).

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 368-371,373-374 КПК України, суд ,

з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_4 , 2000,00 (дві тисячі гривень) моральної шкоди та 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок) витрат по сплаті судового збору.

Речові докази: оптичний диск лазерних систем зчитування CD-R, який знаходиться у матеріалах кримінального провадження (а.с.132), залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рокитнівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя /підпис/ З оригіналом вірно.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області ОСОБА_1