№ 336/4641/16-к
Пр. 1-кп/336/359/2016
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований і мешкає в АДРЕСА_1 , несудимого,

за ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за таких обставин.

ОСОБА_4 , який проходив військову службу відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року під час особливого періоду, оголошеного з 17 березня 2014 року, і на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2015 року входив до складу цієї частини на посаді начальника групи охорони та конвоювання третього взводу охорони та патрульно-постової служби другої роти ВСП, в порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, за дозволом на звільнення звертатися до свого безпосереднього начальника, виїзд за межі гарнізону здійснювати лише з дозволу командира військової частини, отримавши звільнення на строк з 9 січня по 11 січня 2016 року, 11 січня 2016 року не з`явився до місця несення служби, а саме: до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, і був відсутнім за місцем служби до 29 липня 2016 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні незаконних дій проти встановленого порядку несення військової служби.

Щодо обставин інкримінованого йому кримінально караного діяння пояснив, що проходив військову службу, будучи призваним за мобілізацією, з 4 березня 2015 року у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , під час якої отримав право на звільнення на строк у дві доби. До місця проходження служби повинен був повернутися 11 січня 2016 року, проте саме в цей день відчув емоційно-психологічний дискомфорт: почуття страху, тривоги, пригніченості, небажання повертатися на службу. До лікарів він не звертався. 29 липня 2016 року був доставлений до частини військовослужбовцями патрульної служби і продовжив проходження служби до 1 жовтня 2016 року, коли був демобілізований.

У вчиненні злочину щиро розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення військовослужбовця з відпустки на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

ОСОБА_4 скоїв тяжке кримінально каране діяння.

Разом з цим у вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, і не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особу винного, який має постійне місце проживання, задовільні характеристики з місця служби, наділений статусом учасника бойових дій, дають суду підстави для призначення мінімального покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченого санкцією частини статті обвинувачення, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

З описаних міркувань суд знаходить за можливе звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відомостей про речові докази, як і про процесуальні витрати в провадженні, суду не надано.

У зв`язку з тим, що учасники кримінального провадження не клопочуться про обрання запобіжного заходу, враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації; повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміни в місці проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1