Справа №484/2750/15-к 25.02.2016 25.02.2016 25.02.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25 лютого 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Демидове, Березівського району, Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Якутськ, Росія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.355, ч.1 ст.396 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
захисники: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинувачений ОСОБА_7
потерпілі: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд або на досудове розслідування.
_____________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/141/16 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_14
Категорія: ч.1 ст.115 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Представник потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_6 просить визнати протоколи слідчих експериментів від 03.04.2015 року допустимими доказами, змінити вирок суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч.1 ст.115 КК України та стягнути з нього на користь потерпілої ОСОБА_11 матеріальну та моральну шкоду солідарно з ОСОБА_5 в розмірі визначеному вироком суду.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду визнано винними: ОСОБА_5 за ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.355, ч.1 ст.396 КК України та призначено покарання:

- ОСОБА_5 за ч.1 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі;

- ОСОБА_7 : за ч.1 ст.355 КК України у виді 4 місяців арешту;

за ч.1 ст.396 КК України у виді 3 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 місяців арешту.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 16065 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 5 539 грн. 80 коп.

Також вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що не винен в умисному вбивстві ОСОБА_15 , оскільки не душив ОСОБА_15 .

Зазначає, що після виниклої бійки, потерпілий ОСОБА_15 лежав на землі в непритомному стані та він подумав, що потерпілий помер. У зв`язку з цим, він намагаючись приховати вчинений злочин, вивіз ОСОБА_15 за межі населеного пункту та поклав його під мостом біля річки.

Вважає, що відсутність алкоголю в крові ОСОБА_15 свідчить про те, що останній був ще живий на протязі однієї доби, оскільки він вживав алкоголь у великій кількості.

Вказує, що експертом не надана відповідь щодо точного часу настання смерті потерпілого.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 вважає даний вирок в частині обвинуваченого ОСОБА_7 таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з чим дії ОСОБА_16 не вірно кваліфіковані.

Ставить під сумнів висновки суду в частинні побиття ОСОБА_15 лише ОСОБА_5 , оскільки потерпілий був великого зросту. Також вважає, що ОСОБА_5 не міг сам винести потерпілого, вага якого складала близько 90 кг, з мікроавтобусу, прив`язати каміння та скинути з мосту.

Зазначає, що ОСОБА_15 був побитий ОСОБА_7 після їх розмови, однак суд не з`ясував мотив та мету завдання тілесних ушкоджень.

Вважає, що суд повинен був надати належну оцінку діям свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_1 , які не намагалися розв`язати конфлікт між чоловіками, а пішли відпочивати не переконавшись, що життю ОСОБА_15 , який знаходився на вулиці, нічого не загрожує.

Звертає увагу на те, що залишився на встановленим факт хто керував мікроавтобусом «Wolksvagen LT 35 D» коли вивозили тіло ОСОБА_15 до річки, оскільки, на його думку, обвинувачені не вміли керувати автомобілем, у зв`язку з чим найняли ОСОБА_15 за винагороду перегнати даний автомобіль до с. Кримка.

Також, вважає неправильним висновок суду про визнання протоколів слідчих експериментів від 03.04.2015 року, проведених з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , недопустимими доказами, оскільки вказані процесуальні дії проводились за згодою обвинувачених у присутності їх захисників.

Узагальнення викладу позиції інших учасників.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить залишити без задоволення апеляційну скаргу подану представником потерпілої ОСОБА_6 , а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2015 року без змін. Вважає вирок суду законними та обґрунтованим.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_18 , просить залишити без задоволення апеляційні скарги подані обвинуваченим ОСОБА_5 та представником потерпілої ОСОБА_6 , а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2015 року без змін.

Вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчинених ними злочинах доведена повністю і підтверджується доказами, дослідженими у судовому провадженні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 лютого 2015 року в вечірній час доби обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 разом із потерпілим ОСОБА_15 перебували в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_5 , де вживали спиртні напої з приводу святкування дня народження батька обвинуваченого ОСОБА_7 - громадянина ОСОБА_17 , який також перебував в даному житловому будинку.

Під час перебування за святковим столом між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_15 на ґрунті виниклих особистих неприязних стосунків, виникла конфліктна ситуація, яка згодом, після виходу на подвір`я даного житлового будинку, перейшла в бійку між ними.

Під час даної бійки обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, наніс потерпілому ОСОБА_15 удари кулаками в область обличчя, кінцівок та грудної клітини, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження в виді крововиливу в праве око, синців, саден та забійних ран в області обличчя, на шиї, на правій передній боковій поверхні грудної клітки, в ділянці променево-зап`ястних суглобів на тильній поверхні лівої кисті, на передній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні правої гомілки, а також тяжкі тілесні ушкодження за ознаками загрози для життя у виді субдуральної гематоми, переломів ребер 8-9 зліва по середньопідпаховій лінії, 7-8 справа по середньопідпаховій лінії, 2-7 ребер справа по середньо-ключичній лінії. Внаслідок побиття ОСОБА_15 упав та втратив свідомість, а обвинувачений ОСОБА_5 залишивши громадянина ОСОБА_15 в непритомному стані, повернувся до приміщення будинку, де знову приєднався до кампанії за святковим столом.

Після опівночі 27 лютого 2015 року, коли обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вийшли на подвір`я даного житлового будинку, вони підійшли до непритомного потерпілого ОСОБА_15 , та в цей момент у обвинуваченого ОСОБА_5 виник умисел на умисне вбивство потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на умисне заподіяння смерті потерпілому, обвинувачений ОСОБА_5 за допомогою обвинуваченого ОСОБА_7 , не повідомляючи останньому істинну мету своїх дій та не розраховуючи на його співучасть у вчиненні вбивства ОСОБА_15 , за допомогою ОСОБА_7 погрузив потерпілого, який був у непритомному стані, до пасажирського відсіку мікроавтобуса «Wolksvagen LT 35 D», який належав громадянці ОСОБА_19 . Потім обвинувачений ОСОБА_7 сів за кермо даного транспортного засобу, а обвинувачений ОСОБА_5 на праве крісло біля водія, і з безпритомним потерпілим виїхали із с. Кримка Первомайського району Миколаївської області та поїхали по автомобільній дорозі державного значення «М13 Кіровоград-Платонове».

Близько о 02 годині ночі, ОСОБА_7 зупинив мікроавтобус на території Первомайського району Миколаївської області на автомобільній дорозі «М 13 Кіровоград-Платонове» за межами с. Кримка, залишив місце водія та сховався в лісопосадці.

Після цього, ОСОБА_5 сів за кермо вказаного транспортного засобу та продовжив рух по автошляху. Прибувши до автодорожнього мосту через річку Південний Буг автомобільної дороги «М13 Кіровоград-Платонове», який розташований на околиці с. Іванівка Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_5 між 02 та 03 годинами 27 лютого 2015 року зупинив керований ним транспортний засіб та з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_15 , зняв шнурки із його взуття, одним шнурком обвів шию та здавив петлею органи шиї, у зв`язку з чим настала смерть ОСОБА_15 .

Іншим шнурком обвинувачений ОСОБА_5 обв`язав ноги потерпілого, прив`язав до них каміння та з метою приховати вчинений злочин, обвинувачений дістав тіло вбитого ним ОСОБА_15 із салону автомобіля та скинув його з центральної частини вказаного автодорожнього мосту в воду річки Південний Буг.

Крім того, 26 лютого 2015 року о 23 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_5 , з погрозою застосування насильства примусив потерпілого ОСОБА_15 до виконання цивільно-правового зобов`язання, яке полягало в необхідності повернення обвинуваченому грошових коштів в сумі 200 гривень, що становила різницю в вартості мобільних телефонів, яка виникла внаслідок їх обміну між ними.

У зв`язку з відсутністю даної суми грошових коштів у потерпілого, обвинувачений ОСОБА_7 заволодів золотою каблучкою 585 проби, вагою 0,95 грамів, вартістю 498 гривень 75 копійок, яка належала ОСОБА_15 , та яку останній передав обвинуваченому ОСОБА_7 , отримавши від обвинуваченого грошові кошти, так як вартість переданої ним золотої каблучки, перевищувала розмір виниклого боргу.

Крім того, маючи умисел на заздалегідь не обіцяне приховування вчиненого злочину обвинуваченим ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_7 не повідомив правоохоронні органи про вчинення ОСОБА_5 особливо тяжкого кримінального правопорушення, з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності, перешкоджання органам досудового слідства у своєчасному розкритті злочину, викритті винної особи та притягнення її до кримінальної відповідальності.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а ОСОБА_7 - за ч.1 ст.355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, тобто вимога виконати угоду, з погрозою насильства над потерпілим, а також за ч.1 ст.396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтримали апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 , а щодо апеляції ОСОБА_5 поклалися на розсуд суду, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які не погодились з апеляційними вимогами представника потерпілої та просили вирок стосовно ОСОБА_7 зашити без змін, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні вказаних у вироку кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.355, ч.1 ст.396 КК України, а також доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 в суді першої інстанції не заперечував факт, що на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли між ним та ОСОБА_15 під час святкування дня народження ОСОБА_17 , він вийшов з потерпілим на подвір`я, де завдав останньому тілесні ушкодження від яких той впав та втратив свідомість, а він повернувся до столу. Через де який час, він вийшовши на подвір`я разом з ОСОБА_7 та побачили, що ОСОБА_15 перебуває у непритомному стані, у зв`язку з чим вирішили, що він помер. За допомогою обвинуваченого ОСОБА_7 , вони погрузили тіло потерпілого до салону мікроавтобуса «Wolksvagen LT 35 D», ОСОБА_7 сів за кермо та вони виїхали за межи населеного пункту с.Кримка з метою приховати вчинений злочин.

По дорозі за межами с. Кримка, ОСОБА_7 зупинив автомобіль, залишив місце водія та десь зник. Після чого він сів за кермо вказаного транспортного засобу та продовжив рух. Приїхавши до мосту через річку він зупинив автомобіль, витягнув тіло ОСОБА_15 з салону, стягнув його під міст та залишив на березі річки.

Разом з цим, ОСОБА_5 стверджував, що шнурки з взуття ОСОБА_15 не знімав, з метою його вбивства шнурком шию не здавлював, до ніг каміння шнурком не прив`язував, тіло потерпілого з мосту у річку не скидав.

Однак, такі твердження ОСОБА_5 являються неспроможними та спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що після того, як він вибіг з мікроавтобусу та заховався в лісопосадці, обвинувачений ОСОБА_5 сам сів за кермо та поїхав в невідомому напрямку в автомобілі, в якому знаходився в непритомному стані ОСОБА_15 . Однак через деякий час вже повернувся без потерпілого та просив його нікому не розповідати про те, що сталося.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 01 березня 2015 року, із фототаблицею та схемою до нього, на березі річки Південний Буг в районі села Семенівка Арбузинського району Миколаївської області було виявлено тіло ОСОБА_15 з ознаками насильницької смерті, а саме у нього були наявні тілесні ушкодження в різних частинах тіла, ноги зв`язані шнурком від взуття, а інший шнурок затягнутий навколо шиї в два оберти і зав`язаний на задній поверхні шиї.

З висновку судово-медичної експертизи №17 від 02 квітня 2015 року вбачається, що смерть ОСОБА_15 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї петлею. Окрім странгуляційної борозди на тілі ОСОБА_15 були виявлені інші тілесні ушкодження в області обличчя, кінцівок та грудної клітини, які відносяться як до легких тілесних ушкоджень, так і до тяжких за ознаками загрози для життя. Вказані тілесні ушкодження були прижиттєвими.

Експерт також зазначила, що було виявлено тілесне ушкодження у виді розриву тканин печінки та наявність крові в черевній порожнині. Враховуючи відсутність зовнішніх тілесних ушкоджень в проекції печінки, характер ушкоджень тканин печінки, рідкий стан крові в черевній порожнині, воно могло утворитися в короткий проміжок часу після настання смерті, що розраховуються хвилинами, внаслідок сильного струсу або удару об переважаючу тверду поверхню.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 роз`яснила, що з моменту смерті ОСОБА_15 і до моменту дослідження трупа пройшло приблизно 3 доби, тобто смерть потерпілого могла бути спричинена в час вказаний у вироку суду.
Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не вбивав потерпілого, а лише намагаючись приховати вчинений злочин, вивіз ОСОБА_15 та поклав його під мостом біля річки, при цьому не душив потерпілого, не зв`язував ноги та не скидав його з мосту.

З наведених у вироку доказів вбачається, що після того, як ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вивезли потерпілого ОСОБА_15 з домоволодіння батька ОСОБА_17 , ніхто живим більше потерпілого не бачив. Його тіло було виявлено на березі річки та воно тривалий час перебувало у воді. Смерть ОСОБА_15 настала в проміжок часу коли він перебував разом з ОСОБА_5 , що підтверджується висновком експерта.

Під час судового засідання експерт ОСОБА_20 пояснила, що в результаті того, що тіло перебувало деякий час в холодній воді, чітко вказати дату смерті неможливо. Відповідно до методики встановлення давності настання смерті, вона встановлюється по часу відновлення кольору трупних плям та трупного заклякання, на які впливає температура навколишнього середовища. При тій самій швидкості відновлювання кольору трупних плям та трупного заклякання, час настання смерті до моменту дослідження буде збільшуватись, тобто час настання смерті буде від 2 до 3 діб.
У зв`язку з чим експерт прийшла до висновку, що смерть потерпілого настала приблизно за 3 доби до виявлення трупа, але не менше ніж дві доби.
Тому, посилання ОСОБА_5 на те, що експертом не надана відповідь щодо точного часу настання смерті потерпілого, є необґрунтованими та безпідставними.

Доводи ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_15 під час святкування дня народження вживав алкоголь у великій кількості, а відсутність алкоголю в його крові під час дослідження трупа свідчить про те, що останній був ще живий на протязі однієї доби, є голослівними та суперечать дослідженим доказами.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №17 від 02.04.2015 року, етиловий спирт в крові трупа ОСОБА_15 під час дослідження виявлено не було.
В своїх поясненнях в суді першої інстанції експерт ОСОБА_20 вказала, що в разі, якщо ОСОБА_15 вживав би алкогольні напої 26.02.2015 року у великій кількості, то під час дослідження крові взятої з трупа було б виявлено етиловий спирт у будь-якому разі.
Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні наполягали, що ОСОБА_15 в продовж значного періоду часу будь-які алкогольні напої взагалі не вживав.
Таким чином, наведені докази спростовують доводи обвинуваченого про вживання алкогольних напоїв потерпілим ОСОБА_15 .
Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам в їх сукупності, і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Судом першої інстанції також належно досліджено обставини вчинення злочинів ОСОБА_7 та вмотивовано і правильно кваліфіковано його дії за ч.1 ст.355 та ч.1 ст.396 КК України.

Тому доводи представника потерпілої щодо перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ч.1 ст.115 КК України є безпідставними.

Крім того, вказані вимоги апелянта щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_16 на ч.1 ст.115 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як вбачається з обвинувального акту, обвинувачення ОСОБА_7 у завдані потерпілому ОСОБА_15 тілесних ушкоджень або його участь у вчинені вбивства потерпілого, органами досудового розслідування не висувалась, а тому суд, враховуючи положення ст. 337 КПК України, не мав права виходити за межі пред`явленого обвинувачення.

Відсутня така процесуальна можливість і у суду апеляційної інстанції.

Будь-яких даних про незгоду потерпілих та їх представника з пред`явленою підозрою та висунутим обвинуваченням ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження не містять.

Враховуючі наведені вище обставини відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_22 матеріальної та моральної шкоди.

Також безпідставними є доводи представника потерпілої про неправильне визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів від 03 квітня 2015 року. Суд першої інстанції належним чином мотивував таке рішення і вірно зазначив, що вказані слідчі дії проведено з порушенням кримінального процесуального законодавства.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчинених ними злочинів, даних про їх особу, а також пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Врахувавши вказані обставини, суд призначив обвинуваченим покарання в межах, передбачених санкціями статей за якими їх визнано винними, а також вірно призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку, не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційних скарг, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 слід зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення, згідно з п. «в» абз.4 ч.5 ст.72 КК України, включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходився під вартою з 02 квітня 2015 року по 01 липня 2015 року, а обвинувачений ОСОБА_5 - з 02 квітня 2015 року до теперішнього часу.

Враховуюче, що судом обвинуваченому ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 4-х місяців арешту, а строк його попереднього ув`язнення складає 2 місяця 29 днів і підлягає зарахуванню з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, то з врахуванням положення абз. 5 ч.5 ст.72 КК України, Доглядний підлягає звільненню від відбування покарання у зв`язку з його відбуттям.

Обвинуваченому ОСОБА_5 в строк відбування покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 02 квітня 2015 року по 25 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та представника потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 без зміни.

Відповідно до вимог абз.5 ч.5 ст.72 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного за даним вироком у виді 4 місяців арешту, у зв`язку з його відбуттям.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02 квітня 2015 року по 25 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення,а засудженим який тримається під вартою в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: