УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №276/1584/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.407 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих: ОСОБА_10 ,
прокурора: ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25 березня 2016 року, яким, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ, Житомирської області, студента 5-го курсу Київського національного університету, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого, -
засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.
Відповідно до ст.75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання в частині позбавлення волі, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст.76 КК України, на обвинуваченого ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Стягнено з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати по залученню експерта, в сумі 2813 гривень 22 копійки.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 6 вересня 2015 року близько 19 години, в смт. Нова Борова, Володарсько-Волинського району, Житомирської області, ОСОБА_6 , керуючи, згідно висновку технічної експертизи №3/659 від 08 грудня 2015 року, технічно справним автомобілем марки ВАЗ-2114 р/н НОМЕР_1 , належним його батьку ОСОБА_12 , рухався зі швидкістю 60 км./годину по автомобільній дорозі сполученням «Житомир-Виступовичі» в напрямку м. Коростень зі сторони м. Житомир. Під час руху, навпроти повороту на с. Валки Володарсько-Волинського району Житомирської області, ОСОБА_6 застосував невідповідні прийоми керування та порушив пункти Правил дорожнього руху, зокрема:
-10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху:
-12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен заховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Порушення вказаних пунктів правил Дорожнього руху призвело до виїзду керованого ним транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-2109 р/н НОМЕР_2 , який, згідно висновку технічної експертизи № 3/660 від 07 грудня 2015 року, знаходився в технічно справному стані, під керуванням ОСОБА_9 , що рухався в зустрічному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ-2109 р/н НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних різаних ран на обличчі (чола, носа); травму лівого ока у вигляді різаної рани верхньої повіки ока, проникаючої рани рогівки з переходом на склеру з відривом райдужки, що призвело до повної втрати зору на одне око, забійну рану лівого ліктьового суглобу, садна на грудній клітці справа та обох нижніх кінцівках, які згідно висновку судово-медичного експерта №2225 від 30 жовтня 2015 року відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою стійкої втрати загальної працездатності, що становить більше 1/3 (35 %).
Пасажир автомобіля ВАЗ-2109 р/н НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримав плесні ушкодження у вигляді забійної рани на обличчі, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, та перелому шилоподібного відростку лівої променевої кістки, що згідно висновку судово-медичного експерта №1972 від 23 вересня 2015 року відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Пасажир автомобіля ВАЗ-2109 р/н НОМЕР_2 ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді різаних ран на обличчі, шиї, обох нижніх кінцівках. які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, та перелому IV ребра справа, що згідно висновку судово-медичного експерта № 1973 від 05 жовтня 2015 року відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, відповідно до висновку автомеханічної експертизи № 3/77 від 15 грудня 2015 року, невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п.10.1 та п.12.1 "Правил дорожнього руху України" стало безпосередньою причиною виникнення аварійної обстановки та дорожньо-транспортної пригоди.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим в силу неповноти та однобічності судового розгляду, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження. Наголошує, що під час судового розгляду стороні захисту було безпідставно відмолено в задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту та судової експертизи. Акцентує увагу на невірно викладені судом у вироку показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .. Зазначає, що суд, у відповідності до ст.87 КПК України, повинен був визнати висновок експерта № 3/77 від 15.12.2015 неналежним та недопустимим доказом в силу виявлених порушень при проведені слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_17 як з особою, яка перебувала на той час у статусі свідка. За результатами апеляційного розгляду просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрити.
Від прокурора Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_18 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в яких він просить апеляцію залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни, наводячи відповідні доводи на обгрунтування своєї позиції.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, міркування прокурора, потерпілих та їх представника про відсутність підстав для її задоволення, обговоривши доводи апеляції та перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України колегія суддів вважає, що подана захисником апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про незаконність рішення суду в частині визнання допустимим доказом висновку експерта № 3/77 від 15.12.2015, є безпідставними.
У відповідності до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами. При цьому, законодавець роз`яснив, що питання про наявність чи відсутність істотного порушення прав та свобод людини є оціночним, і при його вирішенні суд повинен враховувати особливості конкретної ситуації.
В даному випадку, з урахуванням того, що кримінальне провадження було порушено за фактом ДТП, учасниками якого були водії ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , для з`ясування питання чиї саме дії перебували у причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали, необхідно було провести з ними слідчі експерименти, приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 , при проведенні слідчого експерименту, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання чи за відмову давання показань, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання експертного висновку недопустимим доказом, з таким висновком погоджується і колегія суддів.
Разом із тим, інші доводи апеляції про незаконність вироку суду в силу неповноти судового розгляду, є обґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд, при розгляді провадження повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так й ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожного доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
Однак, під час розгляду даного кримінального провадження, суд першої інстанції у повній мірі зазначених вимог закону не дотримався. Колегія суддів вважає, що з урахуванням встановленої в ході апеляційного розгляду неповноти судового розгляду провадження, не можуть вважатися обґрунтованими та такими, що не викликають розумних сумнівів, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочину.
Зазначена неповнота судового розгляду виразилися у наступному.
Згідно матеріалів провадження, як на досудовому слідстві так і у судовому засіданні ОСОБА_6 не визнавав себе винуватим у ДТП і його наслідках. Пояснював, що 06.09.2015 об 19.00. годині він, керуючи автомобілем ВАЗ-2114, із своїм пасажиром ОСОБА_14 рухався по автомобільній дорозі зі сторони м. Житомира в напрямку м. Коростеня. Бажаючи уникнути зіткнення з велосипедисткою, яка раптово виїхала з другорядної дороги на його смугу руху, він вирішив об`їхати її із правої сторони. Внаслідок такого маневру, автомобіль правою частиною з`їхав на обочину, та правим колесом в`їхав яму, в наслідок чого, автомобіль різко повело в ліво, що призвело до неконтрольованого його виїзду на зустрічну смугу руху, та зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_9 ..
Обґрунтовуючи свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину, суд поклав в основу вироку висновок експерта №3/77 від 15.12.2015, згідно якого, причиною виникнення аварійної обстановки та даної дорожньо-транспортної пригоди є виїзд автомобіля ВАЗ-2114 р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 на смугу руху автомобіля ВАЗ-2109 р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , в момент знаходження останнього від лінії руху автомобіля ВАЗ-2114 на відстані значно меншої відстані необхідної для зниження швидкості, та до зупинки автомобіля ВАЗ-2109 р/н НОМЕР_2 з метою запобігання зіткненню, з моменту виникнення небезпеки для руху.
Проте, суд не взяв до уваги, що доводи обвинуваченого про причини, які призвели до ДТП, а саме в наслідок створення аварійної ситуації іншою особою - велосипедистом, не були предметом експертного дослідження. З урахуванням положень ст.94 КПК України про те, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд повинен був належним чином оцінити на предмет обґрунтованості інший висновок експерта про те, що оскільки факт наїзду автомобіля ВАЗ-2114 (під керуванням ОСОБА_17 ) на невстановленого велосипедиста відсутній, підтвердити чи спростувати ці його показання в частині механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору не представляється можливим. Проте, цьому висновку експерта судом належну оцінку надано не було.
При цьому, на думку колегії суддів, суд у вироку допустився певних суперечностей при оцінці показань обвинуваченого, якими той заперечував свою вину у вчинені ДТП.
Так, суд, поклавши в основу вироку в цілому експертний висновок як доказ, що беззаперечно доводить вину ОСОБА_6 у вчинені злочину, фактично визнав тим самим, що доводи обвинуваченого про невстановленого велосипедиста та щодо механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди не можливо перевірити іншим шляхом. В той же час, в іншій частині вироку, суд, за результатами допиту свідків події ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , визнав такими, що відповідають фактичним обставинам провадження, показання обвинуваченого про наявність на його смузі руху невстановленого органом досудового слідства велосипедиста.
Колегія суддів вважає, що враховуючи встановлені судом фактичні обставини провадження, за відсутності всебічного дослідження експертом усіх обставин події, у суду не було законних підстав визнавати експертний висновок обґрунтованим та таким, що безспірно встановлює причинний зв`язок дій обвинуваченого із суспільно небезпечними наслідками, що настали, а також визнавати його показання, якими він спростовував обвинувачення, неспроможними.
З урахуванням роз`яснень даних в пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно яких; «кримінальна відповідальність виключається, якщо особа порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом», у суду першої інстанції, після з`ясування з учасниками судового розгляду питань, які, з метою підтвердження або спростування доводів обвинуваченого, підлягали додатковому дослідженню, були належні та законні підстави задовольнити клопотання захисника обвинуваченого про призначення додаткової судово-автотехнічної експертизи, що зроблено не було.
При цьому, за результатами прослуховування звукозапису судового засідання, колегія суддів визнає обґрунтованими інші доводи апеляції захисника про невідповідність показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які зазначені вироку суду, показанням, що вони давали у судовому засіданні.
Так, згідно вироку свідок ОСОБА_14 показав, що перебуваючи в автомобілі ОСОБА_6 задовго до зіткнення, за метрів 30, побачив велосипедистку, яка рухалась прямолінійно, перешкод для руху не створювала.
В той же час, згідно звукозапису, ОСОБА_20 стверджував, що перебуваючи в автомобілі ОСОБА_6 побачив, як з другорядної дороги на обочину головної дороги виїхала велосипедистка, яка після цього відразу виїхала на проїжджу частину дороги їхньої смуги руху, ширина якої не дозволяла її об`їхати. Пронік здійснив маневр повороту в право, намагаючись об`їхати велосипедиста, внаслідок чого частина автомобіля з`їхала на обочину та колесо попало в вибоїну. Після цього автомобіль понесло в ліво на зустрічну смугу дороги де і сталося зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_19 . Про те, що велосипедистка перешкод не створювала не вказує.
По вироку свідок ОСОБА_15 пояснив, що 06.09.2015 їхав в напрямку м. Житомира за білим автомобілем. Бачив як велосипедистка виїхала на дорогу за 50 метрів до зіткненні. ОСОБА_6 намагався об`їхати велосипедистку, виїхав на зустрічну смугу руху і зіткнувся зі зустрічним автомобілем. Велосипедист правил дорожнього руху не порушував.
Згідно звукозапису, ОСОБА_15 стверджував, що їхав за автомобілем Кравченка. Обвинувачений ОСОБА_17 , який рухався по зустрічній смузі руху намагався об`їхати велосипедистку, яка виїхала перед ним з другорядної дороги. Після об`їзду велосипедистки, яка рухалась по проїжджій частині дороги на відстані приблизно 1-го метру від обочини, ОСОБА_17 виїхав на їхню смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем Кравченка.
Згідно вироку, свідок ОСОБА_16 пояснила, що перебувала в якості пасажира в автомобілі ОСОБА_15 .. Велосипедистку побачила на проїзній частині дороги приблизно за 30 метрів до дорожньо-транспортної пригоди. Автомобіль, який рухався їм на зустріч, намагався об`їхати велосипедиста, виїхав на смугу зустрічного руху і в результаті чого відбулося зіткнення автомобілів.
В той же час, згідно звукозапису ОСОБА_21 стверджувала, що ОСОБА_17 , який рухався по зустрічній смузі руху намагався об`їхати велосипедистку, яка виїхала перед ним з другорядної дороги, в результаті чого виїхав на їхню смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем Кравченка. Не пам`ятає чи здійснювала велосипедистка якісь маневри при русі. Також не може сказати, чи міг Пронік об`їхати велосипедистку без виїзду на зустрічну смугу.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, ухвалив обвинувальний вирок, який, за вказаних обставин, не може вважатися законним, а тому підлягає скасуванню.
Що-ж до доводів апеляції захисника про скасування вироку та закриття апеляційним судом кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, то за відсутності повного, об`єктивного та всебічного розслідування усіх обставин провадження вони не можуть бути задоволені.
У даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості повторно дослідити докази та обставини, встановлені під час кримінального провадження у суді першої інстанції, за відсутності відповідних експертних досліджень ухвалити щодо обвинуваченого остаточне рішення, що можливо здійснити лише за результатами нового розгляду провадження в суді першої інстанції.
При цьому, враховуючи те, що ст. 415 КПК України не передбачено призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстави неповноти судового розгляду, а інші положення цього Кодексу не надають можливості врегулювати вирішення цього питання у даному провадженні, колегія суддів, приймаючи рішення про призначення нового розгляду в суді першої керується положеннями ч.6 ст. 9 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.9, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції..
Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді: