Справа № 370/3169/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/529/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 54 25.05.2016

ВИРОК
Іменем України
25 травня 2016 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю: прокурора: ОСОБА_5
секретаря судового засідання: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Макарівського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Макарівського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогізно Демидівського району Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 14.08.2015 року Макарівським районним судом Київської області за ч.1 ст. 185 КК України до ста годин громадських робіт,

засуджено за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ч.1, 3 ст. 75, п.2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину, не буде виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, буде повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, буде періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Початок іспитового строку обчислюється з 29.02.2016 року.

ОСОБА_7 залишено запобіжний захід особисте зобов`язання.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

Вироком Макарівського районного суду Київської області від 14.08.2015 року обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та засуджений до кримінального покарання у вигляді громадських робіт строком сто годин.

З 15.09.2015 року обвинувачений перебував на обліку в Макарівському районному відділі кримінально-виконавчої інспекції Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області.

16.09.2015 року обвинувачений під розпис ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, йому були роз`яснені правові наслідки за ухилення від відбування покарання; було роз`яснено, що вважається ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт згідно ч.3 ст.40 КВК України. Відповідно до вимог ст.37 КВК України винесено постанову про встановлення ОСОБА_7 днів явки на реєстрацію і визначений день, а саме: перша та третя п`ятниця кожного місяця.

16.09.2015 року обвинуваченому вручене направлення для відбування покарання сто годин громадських робіт до комунального підприємства «Макарівсервіс» Макарівської селищної ради, згідно якого ОСОБА_8 повинен 17.09.2015 року приступити до відпрацювання громадських робіт.

21.09.2015 року до Макарівського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції Державної пенітенціарної служби України в м.Києві та Київської області з комунального підприємства «Макарівсервіс» Макарівської селищної ради надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_8 для відпрацювання громадських робіт в період з 17 по 21 вересня 2015 року не з`являвся.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи особою засудженою до кримінального покарання у вигляді громадських робіт, будучи ознайомленим з порядком, умовами та обов`язками відбування громадських робіт, правовими наслідками за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт, в період з 17 по 21 вересня 2015 року всупереч встановленому графіку виходу на роботу для відбування громадських робіт до КП «Макарівсервіс» Макарівської селищної ради, не з`являвся для відпрацювання громадських робіт, поважність причин невиходу на роботу не повідомляв, чим допустив прогули.

23.09.2015 року на підставі вимог ст.40 КВК України обвинуваченому винесене письмове попередження за те, що він допустив порушення порядку та умов відбування покарання у видгляді громадських робіт, без поважних причин не виходив на відпрацювання громадських робіт до КП «Макарівсервіс» Макарівської селищної ради. Обвинувачений був попереджений про те, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування кримінального покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.

Однак, обвинувачений ОСОБА_8 незважаючи на винесене попередження, знаючи порядок, умови відбування покарання у вигляді громадських робіт, покладені на нього обов`язки по відбуванню цього виду покарання, правові наслідки за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, протягом жовтня 2015 року в супереч встановленого графіку виходу на роботу для відбування громадських робіт КП «Макарівсервіс» Макарівської селищної ради, не з`явився без поважних причин.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи встановлених обставин вчинення злочину, його правової кваліфікації, зазначає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, і таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром, видом є явно несправедливим через м`якість.

Так, суд при призначенні покарання не застосував положення закону, які передбачені ст. 71 КК України, та в супереч п. 25 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими коли особа засуджена до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили, складання покарань здійснюється за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) та не призначив покарання з урахуванням попереднього вироку Макарівського районного суду Київської області від 14.08.2015 року, згідно з яким ОСОБА_7 засуджено до 100 годин громадських робіт.

Таким чином, судом в порушення ст.. 413 КПК України неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Крім цього, на думку прокурора, суд у вироку помилково прийшов до висновку щодо можливості перевиховання засудженого без його ізоляції від суспільства та застосував до нього вимоги ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 ухилявся від призначеного покарання за вироком суду у виді громадських робіт та вчинив новий злочин, а тому суд прийшов до помилкового висновку про те, що засуджений щиро кається у вчиненому злочині та не врахував при призначенні покарання обтяжуючу обставину рецидив злочинів, а також те, що засуджений так і не виконав до даного часу покарання за попереднім вироком.

Враховуючи зазначене, прокурор вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів буде призначення йому покарання у виді арешту.

В зв`язку з цим апелянт просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді двох місяців арешту, остаточне покарання згідно ст. ст. 71, 72 КК України, з урахуванням вироку Макарівського районного суду Київської області від 14.08.2015 року призначити у виді 2 місяців 12 днів арешту.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити;

обвинуваченого, який проти апеляційної скарги прокурора заперечував та просив відмовити в її задоволенні;

Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України, а саме ухилявся від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вказаних вимог закону у повному обсязі не дотримався.

Як вбачається із вироку суду першої інстанції, обираючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який до скоєння кримінального правопорушення неофіційно працював, за місцем проживання характеризується задовільно, має обмежене коло спілкування, ввічливий у спілкуванні, негативного впливу на оточуючих не помічено, в громадських місцях веде себе добре, громадський порядок не порушує, компрометуючих скарг на нього до депутата та селищної ради не надходило, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину та прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді одного року обмеження волі з застосуванням вимог ст. ст. 75. 76 КК України.

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не застосував положення ст. 71 КК України та не призначив остаточне покарання з урахуванням попереднього вироку Макарівського районного суду Київської області від 14.08.2015 року, на що прокурор обґрунтовано посилається в апеляційній скарзі.
Так, згідно з вимогами ч. 1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з положеннями ст.72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Макарівського районного суду Київської області від 14.08.2015 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт.
Відбуваючи це покарання, ОСОБА_7 ухилилась від його повного відбування, у зв`язку із чим його було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст.389 КК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для застосування при призначені обвинуваченому остаточного покарання статтей 71,72 КК України.

Також, на думку колегії суддів, застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від призначеного за вироком суду покарання у виді громадських робіт, чим вчинив новий злочин, та прийшов до помилкового висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та звільненні від відбування покарання з постановленням в цій частині нового вироку.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, ухилявся від призначеного покарання за вироком суду у виді громадських робіт, чим вчинив новий злочин, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, обставини що обтяжують покарання рецидив злочину і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді арешту в межах санкції ч.2 ст. 389 КК України на строк 2 місяці.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним і достатнім для досягнення його мети.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від призначеного покарання суду і виді громадських робіт чим вчинив новий злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише тільки в умовах ізоляції його від суспільства.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

ухвалила :
Вирок Макарівського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання скасувати.

В цій частині ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 389 КК України покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.

На підставі статей 71, 72 КК України за сукупністю вироків,шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Макарівського районного суду Київської області від 14.08.2015 року остаточно ОСОБА_7 визначити покарання у виді 2 (двох) місяців 6 (шість) днів арешту.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДІ ОСОБА_2

ОСОБА_3
ОСОБА_4