Справа № 146/1249/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" листопада 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,-
ОСОБА_4 , будучи засудженим Могилів-Подільським міським сідом 03 серпня 2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, приєднао покарання по вироку Староміського районного суду м. Вінниця від 18 серпня 2011 року і всього призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю терміну покарання 22 лютого 2016 року на шлях виправлення не став та вчинив новий корисливий злочин за наступних обставин.
Так, 08 липня 2016 року біля 19:00 год ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи повторно, із корисливих мотивів, умисно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом відчинення наземкнених вхідних дверей будинку ОСОБА_5 , що розташований в АДРЕСА_2 , проник в середину будинку, де перебуваючи в одній із кімнат, викрав ТВ-тюнер марки «Orton 4100с», сірого кольору, який знаходився на телевізорі, вартість якого згідно висновку експерта № 981 від 12 серпня 2016 року становить 438,60 грн, однак свій злочинний намір не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений власницею будинку ОСОБА_6 при виході з будинку та на її вимогу був змушений повернути викрадений тюнер.
Крім того, він же, 08 липня 2016 року біля 22:00 год, продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи повторно, із корисливих спонукань, умисно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом відчинення незамкнених вхідних дверей гаражного приміщення домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване в АДРЕСА_3 , проник у середину зазначеного гаражного приміщення, звідки таємно викрав автомагнітолу марки «SONI», чорного кольору, яка знаходилася на дерев`яному столі, вартість якої згідно висновку експерта № 980 від 11 серпня 2016 року становить 291,20 грн, після чого з місця злочину зник, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вищевказану суму.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні ОСОБА_4 вину в пред`явлених обвинуваченнях визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і вважає, як і інші учасники судового розгляду за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом та характеризуючими матеріалами.
З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню визначити допитом обвинуваченого та характеризуючими матеріалами.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 пояснив, що 08 липня 2016 року йдучи дорогою в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області та помітивши, що в одному з будинків відчинені вхідні двері він вирішив зайти в середину будинку. Зайшовши зі сторони городу на територію домогосподарства він проник в середину будинку, де в одній із кімнат викрав ТВ-тюнер, однак при виході з будинку був виявлений його власницею та був змушений повертути викрадений ТВ-тюнер.
Крім того цього ж дня, в вечірню пору доби, перебуваючи в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, помітивши відчинені двері гаражного приміщення він проник на територію даного домогосподарства та зайшов в дане гаражне приміщення звідки викрав автомагнітолу.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд даного кримінального провадження у їх відсутність. Претензій до обвинуваченого ні матеріального, ні морального характеру не мають. При призначенні міри покарання ОСОБА_4 покладаються на думку суду.
Дії ОСОБА_4 державним обвинуваченням вірно кваліфіковано за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна(крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно та ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановленні.
Відповідно до ст. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта-як готування до злочину чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) кримінального кодексу, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Тому, враховуючи зміст ст. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначені покарання дії ОСОБА_4 мають бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, кваліфікуючою ознакою якого є повторність.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини що пом`якшують покарання, відсутність обставин що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, раніше судимий, на диспансерному психіатричному та нанаркологічному обліку не перебуває, характеризуючи дані, позицію державного обвинувача та потерпілих щодо міри покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових злочинів, слід призначити покарання у виді позбавлення волі, при цьому суд враховує положення ч.1 ст. 70 КК України згідно яких, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Питання про речові докази вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України,
Цивільний позов потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в кримінальному провадженні не пред`являли, тому суд роз`яснює потерпілим, що вони, як особи, які не пред`явили цивільного позову в кримінальному проваджені, відповідно до вимог ч.7 ст.128 КПК України, мають право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчинені злочинів, передбаченихч. ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 ККУкраїни у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід Томашпільським районним судом Вінницької області не обирався.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз у кримінальному провадженні в сумі 990,45 грн (дев`ятсот дев`яносто гривень 45 коп).
Речові докази у справі, а саме:
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1