АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 06 липня 2016 року, з використанням відеоконференцзв`язку з Київським СІЗО, де перебуває підозрюваний ОСОБА_5 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянин України, тимчасово не працює, не одружений, раніше судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_7 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 липня 2016 року, з визначенням застави в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 27 580 гривень.
Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя врахувавши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, дані які характеризують особу підозрюваного, в їх сукупності та дійшов висновку про те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може зокрема вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник в інтересах підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить повторно дослідити докази, які були надані слідчим до Печерського районного суду разом із клопотанням на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_5 та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт із забороною вказаній особі цілодобово залишати постійне місце проживання в м. Києві, та покладенням на нього процесуальних обов`язків, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала слідчого судді є необґрунтованою і невмотивованою та такою, що постановлена всупереч вимогам як Кримінального процесуального Кодексу, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Так, апелянт вказує, що судовий розгляд клопотання слідчого був неповним, без дослідження обставин, з`ясування яких могло мати істотне значення, а висновки суду про необхідність задоволення клопотання не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які досліджено в судовому засіданні.
Разом з тим, захисник стверджує, що в матеріалах, наданих стороною обвинувачення не міститься доказів, які б свідчили, про можливість підозрюваним вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, судом не враховано, що більшість свідків у даному кримінальному провадженні були діючі працівники поліції, що ставить під сумнів можливості впливати на них з боку підозрюваного ОСОБА_5 .
Одночасно, апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року. В обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження захисник вказує на те, що повний текст хвали, якою стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, було оголошено о 18 год. 05 хв. 03 червня 2016 року, фактично виготовлено судове рішення і отримано стороною захисту 06 червня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 30 травня 2016 року було проголошено 03 червня 2016 року, та її копію отримано стороною захисту 06 червня 2016 року, колегія суддів вважає, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в СВ Печерського управління поліції ГУ Національної поліції України в місті Києві перебуває кримінальне провадження, внесене 28 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0003802, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

28 травня 2016 року, ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
30 травня 2016 року слідчий СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві, за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року дане клопотання задоволено та до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 липня 2016 року, з визначенням застави в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 27 580 гривень.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний ОСОБА_5 , вислухана думка прокурора, слідчого та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, правильно враховано інші дані про особу ОСОБА_5 , в їх сукупності.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.
Також слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно прийняти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України(показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Відповідно до змісту ст. ст. 177, 183, 194 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б у сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.

Рішення слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повністю узгоджується з вказаними положеннями закону, так як ні процесуальна поведінка підозрюваного, ні його вікові і психо-емоційні характеристики, особисті та соціальні обставини життя дають підстави вважати, що тільки тримання під вартою є необхідним у цьому кримінальному провадженні.

Так, розглядаючи клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст. 177 КПК України, а саме зокрема можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, зокрема вік та стан його здоров`я, який не виключає можливості тримання останнього під вартою, сімейний та майновий стан, відсутність сталих соціальних зв`язків, інші дані про особу ОСОБА_5 , в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Слідчий суддя також правильно, з урахуванням та в межах норм кримінального процесуального закону а також практики Європейського суду з прав людини, визначив розмір застави, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оцінивши також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 та дані які характеризують його особу, визначив заставу у розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що належним чином забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави. З таким твердженням слідчого судді погоджується і колегія суддів.

При цьому судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до переконання, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного, з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 176 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 379, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_7 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 липня 2016 року, з визначенням застави в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 27 580 гривень, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа №11-сс/796/2032/2016 Категорія КК: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1