У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:
За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2010 року, з урахуванням змін внесених ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 жовтня 2010 року, за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, 10 червня 2011 року на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2011 року звільнений умовно-достроково на 11 місяців 13 днів,

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

Вирішені питання про долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 листопада 2015 року близько 21:50 год. проник до приміщення торгівельного місця № НОМЕР_1 , розташованого на ринку «Борщагівський» по вул. Зодчих, 58-А в м. Києві, звідки повторно, таємно викрав майно, належне приватному підприємцю ОСОБА_5 , завдавши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 533 гривні.

У касаційній скарзі прокурор посилається на незаконність оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_4 , просить їх скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу ОСОБА_4 внаслідок м`якості. Посилається на те, що суд безпідставно визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття ОСОБА_4 , а також неповною мірою врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_4 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного корисливого злочину, що на думку прокурора, свідчить про значну суспільну небезпечність засудженого. Вказує, що суд апеляційної інстанції, формально розглянувши кримінальне провадження, не перевірив належним чином доводи апеляції прокурора, в якій зазначалося про необґрунтованість призначення ОСОБА_4 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України. Посилається на невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненому злочині та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість вчиненого ним злочину, дані про його особу, пом`якшуючі покарання обставини.

Зокрема, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, повне визнання ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненому кримінальному правопорушенні, дані про засудженого, який є особою молодого віку, раніше судимий, за місцем проживання характеризувався посередньо, не перебував на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Пом`якшуючою покарання обставиною судом визнано щире каяття ОСОБА_4 у вчиненому злочині. Окрім того, суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин, кількість та вартість викраденого майна, що було повернуте потерпілій, яка, як указано у вироку, претензій до ОСОБА_4 не мала та просила призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Як убачається із копії ухвали, твердження прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості злочину та даним про його особу внаслідок м`якості, в тому числі і про безпідставність визнання як пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття засудженого, аналогічні тим, які висловлювались в суді апеляційної інстанції і були перевірені, а висновки апеляційного суду про голослівність цих доводів сторони обвинувачення належним чином обґрунтовані.
У суду касаційної інстанції не має підстав не довіряти зазначеним висновкам суду апеляційної інстанції, які детально викладені в ухвалі, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки в ній, окрім іншого, зазначені обґрунтовані мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали про залишення без задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, а обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 без зміни.

У скарзі прокурором не наведено належних доводів на спростування цих висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що всі вказані вище обставини у сукупності, а також конкретні обставини вчиненого злочину, свідчать про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства в умовах контролю за поведінкою ОСОБА_4 , звільненого від відбування покарання.

Таким чином, призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

У касаційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення, та були б підставами для їх скасування, як про це зазначає вимогу особа, що подала касаційну скаргу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що переконливих доводів про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_4 з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3