Ухвала
іменем україни
15 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року в кримінальному провадженні № 00005599 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 06 листопада 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, на підставі ст. ст. 70, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць 30 днів, звільненого 24 жовтня 2014 року умовно-достроково на 10 місяців 28 днів,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі статей 71, 72 КК засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 18 грудня 2014 року приблизно о 10.20 год. на вул. Артема у м. Дніпропетровську незаконно придбав у невстановленої особи особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, який, незаконно зберігаючи при собі, перемістив без мети збуту. Цього ж дня приблизно о 10.55 год. біля будинку № 7 на вул. Димитрова у м. Дніпропетровську під час огляду працівниками міліції у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено вищезгаданий наркотичний засіб вагою 0,0359 г (у перерахунку на суху речовину).

У касаційній скарзі захисник просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону. Стверджує, що засуджений самостійно і добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, а тому судами необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту про закриття кримінального провадження на підставі ч. 4 ст. 309 КК. Вважає, що суд першої інстанції незаконно поновив судове слідство після закінчення судових дебатів. Вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду приписам ст. 419 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про необґрунтованість касаційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 414 цього Кодексу.
Доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 1 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності за незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту є її постзлочинна поведінка, складовими якої є добровільне звернення цієї особи до лікувального закладу та початок її лікування від наркоманії.

Верховний Суд України у п. 23 постанови Пленуму від 26 квітня 2002 року № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» зазначав, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Як убачається зі змісту ухвали від 30 червня 2015 року (т.2 а.к.п. 108 109) суд першої інстанції на підставі ретельного аналізу посткримінальної поведінки засудженого відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі ч 4 ст. 309 КК. З огляду на те, що ОСОБА_6 після вчинення злочину до лікувального закладу не звертався, протягом тривалого судового провадження заперечував встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини, а лікування від наркоманії розпочав 18 березня 2015 року лише після допиту свідків обвинувачення та укладення угоди із захисником, суд оцінив таку позицію засудженого як спосіб ухилитись від відповідальності у даному кримінальному провадженні. На переконання колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК, а тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині є неприйнятними.
У результаті перевірки журналу та технічного носія інформації зафіксованої процесуальної дії встановлено, що в судовому засіданні суду першої інстанції від 13 серпня 2015 року під час виступу у судових дебатах захисник ОСОБА_7 звернув увагу суду на те, що не всі докази сторони обвинувачення були досліджені у судовому провадженні, вважаючи це істотним порушення кримінального процесуального закону. З огляду на позицію захисника суд відповідно до ч. 5 ст. 364 КПК відновив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами. Отже доводи захисника щодо порушення судом першої інстанції процедури судового провадження в частині відновлення з`ясування цих обставин є безпідставними.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляції захисника, аналогічних викладеним у його касаційній скарзі, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Покарання засудженому призначено з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та даних про його особу, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та порушень закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3