№1-кс/760/4061/16
(№760/3876/15-к)

11. 04. 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду, в м. Києві клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 - про скасування арешту майна та закриття кримінального провадження,
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 - про скасування арешту майна та закриття кримінального провадження.
АДРЕСА_1 державній нотаріальній конторі, куди ОСОБА_4 звернулась з метою внесення її права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, їй повідомили про наявність на квартирі АДРЕСА_1 арешту накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25.02.2015 року у справі № 1-кс-760-960-15 (№760-3876-15-к).
Заявник вважає, що арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 було накладено необґрунтовано та без будь-яких законних підстав, оскільки у клопотанні слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_6 погодженому прокурором прокуратури Солом`янського району міста Києва ОСОБА_7 не зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди. Окрім того, вказане клопотання не містить доказів для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту, а до самого клопотання не були додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, і зокрема документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. Таким чином, на думку заявника, підстави для накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 відсутні, а сам арешт накладено необґрунтовано.
В зв`язку із зазначеним заявник просив слідчого суддю:
- скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25.02.2015 року у справі № 1-кс-760-960-15 (760-3876-15-к) якою було накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;
Представник заявника ОСОБА_3 в судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив слідчого суддю про задоволення клопотання.
СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши та дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом на підставі доводів клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді від 25. 02. 2015 року по справі №1-кс/760/960/15 (№760/3876/15-к) накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
АДРЕСА_1 як новий власник 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 вважає, що арешт накладений ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.02 2015 року у справі № 1-кс-760-960-15 (760-3876-15-к) є необґрунтованим, оскільки у клопотанні слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_6 погодженому прокурором прокуратури Солом`янського району міста Києва ОСОБА_7 не зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди. Окрім того, вказане клопотання не містить доказів для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту, а до самого клопотання не були додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, і зокрема документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. Таким чином, на думку заявника, підстави для накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 відсутні, а сам арешт накладено необґрунтовано, в зв`язку з чим заявник просив слідчого суддю про скасування арешту, на що слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1.2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Встановлено, що гр. ОСОБА_4 не перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого в кримінальному провадженні, в межах розслідування якого, за клопотанням слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 було накладено арешт на частину квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Окрім того вбачається, що арештована квартира не є об`єктом злочинних посягань.
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначені положення Конституції України кореспондуються із ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Окрім цього, згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Однак, у відповідності до положень ч.3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Таким чином, обов`язковими передумовами вирішення питання про наявність підстав для арешту майна в порядку ст. 170 КПК України є наявність у кримінальному провадженні спеціальних суб`єктів: підозрюваного або обвинуваченого, а у визначених законом випадках також особи, яка несе цивільну відповідальність за їх дії, а також наявність спеціальної мети - забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Згідно зі ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276 279 КПК, повідомлено про підозру або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що арешт може бути накладений виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Майно, належне іншим особам, у тому числі юридичним, арештові не підлягає.
Зважаючи на викладене вище вбачається, що на даний час 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не підлягає арешту, а тому клопотання в частині скасування арешту підлягає задоволенню.
З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Змістом досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.
Основним засобам збирання доказів, а отже - основним засобом всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань, є проведення слідчих дій.
Відповідно до ч. 1-2 та 6 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Доказуванню у кримінальному провадженні згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.
Вбачається, що на даний час слідчим не здійснено всіх необхідних та можливих дій для проведення повної та всебічної перевірки обставин, які мають значення для кримінального провадження з метою встановлення винних осіб та забезпечення їх притягнення до встановленої законом відповідальності, тобто, виконанню завданню кримінального провадження.
Зважаючи на зазначене вище, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання в частині закриття (припинення) об`єднаного кримінального провадження.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 2, 91, 174, 223, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25.02.2015 року у справі № 1-кс-760/960/15 (№760/3876/15-к), якою накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
В решті клопотання залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1