Ухвала
іменем україни

24 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000492, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 09 квітня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі з урахуванням доповнень до неї засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить їх скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що висновки судів ґрунтуються на припущеннях, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а в їх основу покладені суперечливі показання свідків, які його обмовили. Також вказує на те, що до злочину він непричетний, захисник ОСОБА_8 недобросовісно виконував свої обов`язки щодо його захисту. Посилається на те, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, а ухвала апеляційної інстанції - ст. 419 КПК України.
Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09 квітня 2015 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 липня 2014 року в період часу з 12 до 14 години, перебуваючи в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 блоку № НОМЕР_2 в гаражному товаристві № 1 в м. Комсомольську Полтавської області, де він тимчасово проживав разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в ході сварки, що виникла між ним і ОСОБА_10 , умисно, із застосуванням значної сили, наніс потерпілому численних ударів руками і ногами в голову та по тулубу, заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_10 помер.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний зазначити мотиви, з яких він виходив при її постановленні, положення закону, яким він керувався, і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою.

Усі доводи, що містяться в апеляційних скаргах, мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів з тим, щоб жоден з них не залишився нерозглянутим.

Однак у даному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час перегляду вироку суду першої інстанції та постановлення ухвали.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав апеляційну скаргу, в якій, із наведенням відповідних обґрунтувань, просив його скасувати.

При цьому засуджений вказував на те, що злочину він не вчиняв, був затриманий незаконно, його обмовив свідок ОСОБА_9 , початкові визнавальні показання були отримані від нього під фізичним та психологічним тиском працівників міліції, захисник здійснював неякісний захист.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу засудженого без задоволення, коротко зазначив в ухвалі зміст викладених доводів, при цьому належним чином їх не перевірив, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив обґрунтованих підстав, через які залишив їх без задоволення, жодним чином не перевірив та не спростував доводів засудженого.

Крім того, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив скарги засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього під час досудового розслідування недозволених методів слідства.

Наведене свідчить про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного розгляду суд має перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого, й ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3