Дата документу Справа № 321/256/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 321/256/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1543/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Басань Пологівського району Запорізької області, цигана, громадянина України, маючого освіту 2 класи, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 8 квітня 2014 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України та засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1, 2 ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарання з призначеним ОСОБА_7 за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 8 квітня 2014 року, остаточно до відбуття призначене покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення 28.01.2016 року по 11.08.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Любимівка Михайлівського району Запорізької області, цигана, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 4 грудня 2006 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75, ч. 1, 4 ст. 104 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на рік;

2) 19 грудня 2007 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

3) 10 жовтня 2011 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. Звільнений 01.02.2013 року по відбуттю строку покарання;

4) 27 травня 2015 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 187 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Запобіжний захід скасовано та звільнено з-під варти в залі суду.

Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 січня 2016 року по 11 серпня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 491,04 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України за наступних обставин.

26 грудня 2015 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, через калитку вхідних воріт, проник на огороджену по периметру територію домоволодіння АДРЕСА_2 , після чого, за допомогою ключа, який знаходився в свердловині навісного замка, відкрив його та проник в приміщення літньої кухні, звідки таємно викрав 45 кілограмів волоського горіха, вартістю 18 гривень за 1 кг., загальною вартістю 810 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 , майнову шкоду на загальну суму 810 гривень.

Крім того ОСОБА_7 цим вироком суду визнано винним в тому, що 8 січня 2016 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою з чоловіком, особа, якого в ході досудового розслідування не була встановлена, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи єдиний злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, через калитку вхідних воріт, проникли на огороджену по периметру територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де шляхом злому вхідних дверей, проникли до приміщення житлового будинку за вказаною адресою.

Після цього, знаходячись в одній з кімнат будинку, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілого ОСОБА_13 , здійснили напад на нього, а саме: чоловік, особа якого в ході досудового розслідування не була встановлена, обхопив руками ОСОБА_13 , повалив його на підлогу, після чого, долонею руки наніс кілька ударів по тулубу та верхній лівій кінцівці потерпілого ОСОБА_13 , тим самим, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця на тулубі та садна на верхній лівій кінцівці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Одразу після цього, діючи без розриву в часі, знаходячись в приміщенні вказаного житлового будинку, ОСОБА_7 взяв до рук кухонного ножа та, демонструючи його перед потерпілим ОСОБА_13 , висловлюючи до нього погрозу застосування насильства, небезпечного для життя ОСОБА_13 , яку останній сприймав реальною та можливою, подавили волю ОСОБА_13 , після чого, ОСОБА_7 та чоловік, особа, якого в ході досудового розслідування не була встановлена, заволоділи належними йому грошовими коштами в сумі 1400 гривень та зникли з місця вчинення злочину.

Також цим вироком суду іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить вироку суду скасувати повністю у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_7 через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного цим вироком покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 08.04.2014 року та остаточно призначити покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Крім того просить визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 К України та призначити йому покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання приєднати не відбуте призначене за вироком Михайлівського районного суду від 27.05.2015 року покарання та остаточно призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити під вартою. У відношенні ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взяти йог під варту в залі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно визнав недопустимими доказами показання з чужих слів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки ані під час визначення обсягу дослідження доказів в суді, ані під час дослідження цих доказів, тобто під час допиту цих свідків, ані в судових дебатах сторона захисту не просила визнати ці докази недопустимими та не клопотала перед судом припинити дослідження неналежних доказів.

Вважає, що суд необґрунтовано не визнав в якості доказу вини протокол огляду предмета від 27.01.2016 року, в ході якого ОСОБА_7 показав, що злочин він вчиняв спільно з ОСОБА_8 .

Крім того вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

Так, суд пославшись на одні й ти ж докази, пришов до висновку про доведення вини ОСОБА_7 та не доведення вини ОСОБА_8 . Зокрема, суд пришов до висновку про належність та допустимість в якості доказу показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , який в суді показав, що в його присутності в якості понятого під час вилучення у ОСОБА_7 цвяходеру він пояснив учасникам слідчої дії, що за допомогою цього цвяходеру він та ОСОБА_8 проникли до житла потерпілого. Разом з тим, як вважає прокурор, суд поклавши ці показання в обґрунтування висновку про доведення вини ОСОБА_7 , безпідставно не врахував їх в якості доказу вини ОСОБА_8 .

Показанням свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які проводили досудове розслідування та в суді підтвердили, що обидва обвинувачених детально розповіли їм про обставини вчиненого ними кримінального правопорушення, про які відомо могло бути лише їм, суд першої інстанції у вироку ніякої оцінки не навів взагалі.

Також прокурор вважає, що суд не врахував в повні мірі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його ставлення до вчиненого ним злочину, сукупність обставин, які обтяжують покарання та свідчать про підвищену соціальну небезпеку цього обвинуваченого та призначив ОСОБА_7 покарання, яке є несправедливим в наслідок його м`якості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував показань ОСОБА_7 з приводу того, що під час досудового розслідування він був вимушений зізнатися у вчиненні злочину через незаконні дії працівників міліції, які силоміць утримували його та його брата в приміщенні Михайлівського відділу поліції декілька днів. Потерпілий ОСОБА_13 ні під час досудового розслідування, ні в суді не впізнав обвинувачених. В суді потерпілий стверджував, що злочин відносно нього вчинили інші особи. Суд не дав належної оцінки показанням ОСОБА_7 з приводу того, яким чином залишився відбиток його пальця в будинку потерпілого. В суді ОСОБА_7 заперечував, що злочин він вчиняв за допомогою вилученого у нього цвяходера, криміналістична експертиза з цього приводу не проводилась.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить виправдати його у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 187 КК України. Висновку суду щодо доведеності його вини вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки інкримінований йому злочину він не вчиняв. Дійсно був в будинку потерплого, коли купляв у нього горіхи, можливо саме тоді залишив відбитки пальців та свій попелюх чорного кольору.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор частково підтримала апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, вирок суду просила скасувати та призначити новий розгляді провадження в суді першої інстанції. Вирок суду вважала постановленим з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, через які і суд апеляційної інстанції також позбавлений можливості постановити свій вирок. Вважала, що суд першої інстанції допустив істотні протиріччя в оцінці досліджених доказів, які вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, оскільки мотивувальна частина вироку свідчить, що одними й тими ж самими показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 суд мотивував висновки про доведення в повному обсязі вини ОСОБА_7 і разом з тим не доведення вини ОСОБА_7 . Також істотні порушення вимог процесуального закону, як вважає прокурор, полягають і в тому, що суд у порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 347 КПК України, ухваливши виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, не зазначив формулювання обвинувачення, яке було пред`явлено йому та визнано судом недоведеним. Разом з тим, прокурор підтримала доводи апеляційної скарги в частині невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даним про його особу, внаслідок м`якості. Зазначає, що суд встановив, що злочин було вчинено в стані алкогольного сп`яніння та у відношенні особи похилого віку, але за наявністю вказаних обставин, які обтяжують покарання та за відсутністю обставин, які пом`якшують покарання, суд призначив покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали подані ними апеляційні скарги, вирок суду також просили скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, з апеляційною скаргою прокурора був незгодний, оскільки вважає, що виправданий він був обґрунтовано.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 не заперечував проти скасування вироку щодо ОСОБА_7 , разом з тим вирок суду в частині виправдання ОСОБА_8 вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, обвинувачених та їх захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тому висновки суду щодо визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції та щодо виду та розміру покарання, призначеному йому за вчинення цього кримінального правопорушення апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, судова колегія приходить до висновку, що вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у чиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні цього злочину у зв`язку із недоведеністю його вини підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції були допущені наступні істотні порушення вимог КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Частиною 2 цієї статті встановлено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку суд зазначає: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення: статті (частина статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення. Також в цій частині вироку суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У разі визнання особи виправданою, суд у мотивувальній частині вироку зазначає, крім формулювання обвинувачення, яке особі пред`являлось і визнано судом недоведеним, також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок, яким засудив ОСОБА_7 та виправдав ОСОБА_8 , ці та інші вимоги кримінально процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні в повній мірі не виконав, обставини, які мають істотне значення для вирішення питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинувачених у вчиненні пред`явлених їм злочинів належно не з`ясував, а докази, надані стороною обвинувачення з достатньою повнотою не дослідив, а тим, які дослідив дав суперечливу оцінку.

Так згідно вироку суду, ані ОСОБА_7 , ані ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, не визнали та пояснили, що злочин цей не вчиняли.

Під час проведення досудового розслідування впізнання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_13 проведено не було, а в судовому засіданні згідно аудіозапису потерпілий стверджував, що злочин відносно нього вчинили не ОСОБА_21 та ОСОБА_8 , а інші особи, вказував прикмети інших осіб.

Разом з тим, допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_19 , з показань якого вбачається, що до нього зверталася мати обох обвинувачених та пропонувала йому гроші з метою припинення кримінального переслідування як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 , допитавши свідка ОСОБА_16 , який показав, що під час вилучення у ОСОБА_7 цвяходеру він пояснив, що вчиняв злочин разом з його братом ОСОБА_8 , допитавши свідка ОСОБА_20 , який дав аналогічні показання, суд прийшовши до висновку про достовірність цих свідчень, фактично дав їм суперечливу оцінку, а саме врахував їх в якості доказів вини ОСОБА_7 та відкинув як докази вини ОСОБА_8 .

Прийшовши до висновку про достовірність показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які показали, що під час проведення досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за відсутністю будь-якого примусу давали показання, в яких повністю визнали свою вину у вчиненні злочину відносно потерпілого ОСОБА_13 , суд першої інстанції як доказам, наданим стороною обвинувачення, цим поясненням фактично ніякої оцінки не дав взагалі.

Крім того, дослідивши надані стороною обвинувачення письмові докази, суд першої інстанції взяв до уваги протокол огляду предмету від 27 січня 2016 року та у вироку зазначив, що вина ОСОБА_7 підтверджується даними з цього протоколу, в якому ОСОБА_7 зазначив, що за допомогою цвяходеру він та ОСОБА_8 проникли до будинку потерпілого з метою вчинення злочину. Тобто суд першої інстанції визнав, що цей предмет є знаряддям вчинення злочину, саме з показань ОСОБА_7 в протоколі.

Разом з тим, узагальнюючи висновки щодо досліджених доказів, суд першої інстанції зазначив, що суд не приймає в якості належного доказу пояснення ОСОБА_7 , які він дав під час проведення слідчої дії огляду предмету від 27 січня 2016 року.

З огляду на наведене судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора з приводу того, що судом дано неоднозначну та суперечливу оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, які без відповідного мотивування судом були покладені як в основу обвинувального, так і виправдувального вироку, а іншим доказам обвинувачення суд оцінки взагалі не дав.

Крім того істотні порушення вимог процесуального закону, полягають і в тому, що суд у порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 347 КПК України, ухваливши виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, не зазначив формулювання обвинувачення, яке було пред`явлено йому та визнано судом недоведеним.

Зазначені порушення, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок як в частині засудження ОСОБА_8 , так і в частині виправдання ОСОБА_22 та такими, які згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення і оскільки вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, є підставою призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно і всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, провести судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення та постановити рішення у відповідності до вимог закону, а покарання обвинуваченому ОСОБА_7 при доведеності його винуватості призначити у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України з урахуванням принципів законності, співмірності та індивідуалізації, оскільки призначене покарання обвинуваченому суперечить зазначеним принципам і вказаним нормам КК України та, враховуючи обвинувачення за яким останній визнаний винуватими і засуджений, є м`яким.

Виходячи з вимог ст.ст. 407, 409, 415 КПК України при скасуванні судових рішень з направленням справи на новий розгляд у суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону та покарання, тому доводи прокурора з наведених питань підлягають перевірці при новому судовому розгляді.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 щодо непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину також повинні бути ретельно перевірені судом першої інстанції під час нового розгляду провадження.

Виходячи з того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, раніше був судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину, судова колегія вважає наявними передбачені ст. 177 КПК України ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 у випадку зміни або скасування раніше застосованого щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може перешкодити судовому провадженню, тому судова колегія вважає необхідним продовжити дію раніше застосованого відносно нього запобіжного заходу на 60 днів.

Натомість враховуючи відсутність даних на підтвердження вчинення нових кримінальних правопорушень, даних на підтвердження переховування від суду під час розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про ухвалення обвинувального вироку та взяття під варту в залі суду, судова колегія не вбачає підстав на цей час для застосування запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 .

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405-407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвала є остаточною та у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4