Справа № 348/1277/16-к
Провадження № 11-кп/779/515/2016
Категорія ч.3ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинувальними актами №0000440 від 18.07.2016 року та №0000576 від 25.08.2016 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна Івано-Франківської області та мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, за участю: прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області старшого радника юстиції ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання: - за ч.2 ст.185 КК України - чотири місяці арешту; - за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 ч.1 КК України п`ять місяців арешту.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено обвинуваченому покарання п`ять місяців арешту.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу обрано у вигляді тримання під вартою та взято його під варту із зали суду.

Строк відбування покарання обвинуваченому постановлено рахувати з часу взяття його під варту, тобто з 22.09.2016 року.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна, повторно та у таємному викрадені чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, повторно.

Як встановив суд, злочини вчинено за таких обставин.

ОСОБА_6 , маючи непогашену судимість за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став і повторно вчинив аналогічні злочини.

22.06.2016 року близько 17 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Штіль», що на АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій та свідомо бажаючи настання їх шкідливих наслідків, таємно викрав мобільний телефон марки «Соні Іксперіа 1905», належний потерпілому ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому матеріальних збитків на загальну суму 2524 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, 17.08.2016 року близько 13 год. 00 хв., обвинувачений, за допомогою драбини проник через двері на горище житлового будинку потерпілого ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належні останньому чотири деталі «тонарми» від патефона, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 400 гривень.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі вирок суду вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд безпідставно застосував при призначенні покарання обвинуваченому за один із вчинених злочинів положення ст.69 КК України, так як не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічні злочини. Просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання:- за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі; - за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити обвинуваченому 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

В своєму запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_6 зазначає, що при призначенні йому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, його особу і при відсутності обставин, що обтяжують покарання, ухвалив щодо нього законний і об`єктивний вирок та призначив справедливе покарання. Просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Під час апеляційного розгляду: - прокурори підтримали подану апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції просять скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання, зазначене у прохальній частині апеляційної скарги;

- обвинувачений заперечив доводи апеляційної скарги, пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому, повністю усвідомив протиправність своїх дій, вирок суду вважає законним, звертає увагу суду на те, що завдані потерпілим збитки відшкодував, що має на утриманні перестарілого батька, просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, дослідивши за клопотанням прокурора докази, що впливають на призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок місцевого суду в частині призначеного покарання обвинуваченому скасуванню внаслідок м`якості з ухваленням нового вироку, виходячи з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочинів, за які він засуджений, а також правильність кваліфікації його дій не оспорюються апелянтом і апеляційному перегляду згідно ст.404 КПК України не підлягають.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно положень ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку, крім іншого, зазначаються мотиви призначення покарання.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі.

Згідно з п. п.1,2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винуватим у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК щодо загальних засад призначення покарання та враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції до обставин, що пом`якшують покарання віднесено: щире каяття обвинуваченого у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочинів, добровільне відшкодування завданих злочином збитків, наявність на утриманні перестарілого батька.

Вказані обставини, з врахуванням особи обвинуваченого, місцевим судом визнано такими, що дають підстави застосувати статтю 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. З ст. 185 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З огляду на вимоги зазначеної статті, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що місцевим судом належним чином не вмотивовано, чому наведені обставини, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

Врахування судом такої пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини, як наявність на утриманні перестарілого батька 1947 року народження, є безпідставним, оскільки матеріалами провадження така обставина нічим не підтверджена.

Окрім того, місцевим судом не в повній мірі враховано те, що злочини, які вчинив обвинувачений, згідно ст. 12 КК України, відносяться, відповідно, до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, становлять підвищену суспільну небезпеку, і вчинені ОСОБА_6 в період не знятої та непогашеної судимості.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України та за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді арешту є недостатнім для виправлення обвинуваченого, тому вирок суду в частині призначення винній особі покарання є незаконним, його слід скасувати за м`якістю та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК та ч.3 ст.185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів, згідно загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які, у відповідності до положень ст.12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Також колегія суддів враховує досліджені в засіданні апеляційної інстанції дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання (а.п.22,23 т.2), однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, і судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена (а.п.19-20т.2).

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , колегія суддів відносить: визнання ним вини, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочинів, що завдані потерпілим збитки відшкодовані.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

З врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винного, який раніше судимий, та обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК та ч.3 ст.185 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню ним нових злочинів і відповідатиме положенням ст.50 КК України, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

24 грудня 2015 року набрала чинності нова редакція ч.5 ст.72 КК України, викладена Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" №838-VIII від 26 листопада 2015 року, якою передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Зазначеною нормою передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає необхідним виконати положення Закону України від 26.11.2015 року №838-УІІІ та зарахувати ОСОБА_6 термін його попереднього ув`язнення з часу взяття його під варту, тобто з 22.09.2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

засудила :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області старшого радника юстиції ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду від 22 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного йому покарання за м`якістю.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді двох років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України три роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання три роки позбавлення волі.

В решті цей вирок залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 22 вересня 2016 року до 24 листопада 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2