Номер провадження 11-кп/775/433/2016

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Донецької області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Донецької області у м. Бахмуті Донецької області кримінальне провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно працевлаштованого у КП КПО підсобним робітником, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 04.03.1998 року Калінінським р/с м. Горлівка за ст. 140 ч. 3 КК України до 5 років п/в, з конфіскацією майна. Звільненого 17.08.2001 року за постановою Жданівського р/с Донецької області у зв`язку з ЗУ «Про амністію» на 1 рік 3 міс., 22 дня;

2)05.02.2003 року Центрально - Міським р/с м. Горлівка за ст. 190 ч. 2, 263 ч. 1 , 70 ч. 1, 71 ч. 1 КК України до 3 р п/в.

3) 10.11.2004 року Єнакіївським міським судом Донецької області за ст. ст. 187 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 9 років п/в з конфіскацією майна; Постановою суду від10.04.2008року замінено на виправні роботи(ст.82 КК України) на 3 роки 5міс., звільнено 18.04.2008року; Знято з обліку КВК 13.10.2015року у зв"язку з відбуттям покарання,

4) 26.02.2013 року Єнакіївським міським судом Донецької області по ст. 309 ч. 1 КК України до штрафу 850 грн.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, на вирок Слов*янського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Строк покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Згідно вироку, під час судового розгляду встановлено, що 07.12.2015 року приблизно о 19:15 годині, ОСОБА_6 , перебував по АДРЕСА_3 *янську , де проходячи повз складського приміщення, що належить ОСОБА_7 помітив, що вхідні двері складу не замкнені. В цей час у нього виник протиправний корисливий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна з вищевказаного складського приміщення. Реалізуючи свій корисний злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 07.12.2015 року приблизно о 19: 20 годині ОСОБА_6 , будучі раніше судимим, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, діючи таємно, умисно, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, на яку він не має ніякого права, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди і бажаючи завдати таку шкоду через незамкнені вхідні двері проник до складського приміщення, що є іншим приміщенням, та викрав таємно:

1) електропилу марки «Einhell Royal 2040 WK», вартістю 917 гривень 75 копійок

2) заточний універсальний двосторонній станок «VORSKLA»МПЗ 01,15/150» вартістю 342 гривні 23 копійки

3)болгарку «Вітязь МШУ 230-2200» 180 мм вартістю 732 гривні

4)універсальну деревооброблюючу пилу «Makita LS1040» вартістю 5617 гривень 78 копійок

5)зварювальні кабелі мідні, діаметром 6 мм довжиною 22 метри вагою 8 кг, вартістю 728 гривень, що належить ОСОБА_8 , а всього на загальну суму 8337 гривні 76 копійок.

У цьому ж складському приміщенні ОСОБА_6 помістив їх у полімерні мішки білого кольору, які знайшов у цьому складському приміщенні, вказані мішки коштовності для потерпілого не мають та з викраденим з місця скоєння кримінального правопорушення втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

На вказаний вирок суду обвинуваченим ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду відносно нього скасувати у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано юридичної оцінки тому, що складське приміщення, з якого він скоїв крадіжку, було незамкнене, а також те, що корисний намір вчинити крадіжку в нього виник вже в приміщенні парокотельні, просить перекваліфікувати його дії за ч.2 ст.185 КК України та призначити міру більш м`яку міру покарання.

Із заперечень прокурора ОСОБА_9 вбачається, що на думку обвинувачення вирок суду є законний та обґрунтований, який постановлено на доказах отриманих у судовому засідання. Підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, вирок суду змінити та застосувати до призначеного покарання вимоги ст. 75 КК України, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини скоєння злочину і його висновок про доведеність винності ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна вчиненого повторно та з проникненням в інше приміщення, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах в судовому засіданні, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінально - процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.

Посилання ОСОБА_6 на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильність кваліфікації його дій, є безпідставними.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року № «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом ( із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, обманним шляхом, тощо).

Під іншим приміщенням слід розуміти різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Посилання засудженого в апеляційній скарзі на те, що він зайшов до складського приміщення через відчинені вхідні двері, а не з проникненням, і тому його дії за ч.3 ст.185 КК України кваліфіковані неправильно, є безпідставними. З матеріалів справи видно, що зазначене складське приміщення є окремим приміщенням і не є місцем загального користування, доступ громадян туди обмежений.

Крім того, за змістом ч.3 ст.185 КК України під проникненням слід розуміти як вторгнення у житло чи інше приміщення з метою вчинення крадіжки. Воно здійснюється таємно з подоланням перешкод або безперешкодно у вигляді фізичного переміщення особи у житло чи інше приміщення, а також за допомогою різних засобів, які дозволяють винній особі викрадати майно із житла чи іншого приміщення без входу до нього.

Юридичний критерій терміну «проникнення» полягає в тому, що особа з усвідомленням і спонуканням нелегально вторгається у чуже житло чи інше приміщення з метою збагатитися шляхом викрадення неналежного їй майна.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення у житло, суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном.

В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснював, що 07.12.2015р. близько о 16 .20 годин він привіз йому вечерю. Зайшовши на територію бази він передав пакет з вечерею тестеві. Після цього йому захотілося в туалет і він пройшов далі по території і побачив приміщення, двері якого були відчинені. Він зайшов у це приміщення і там побачив електроінструмент. Він вирішив викрасти його і взяв все, що вказано в обвинувальному акті. Вийшов з території бази, найняв легкове авто, заїхав на територію бази, потім все вищевказане майно завантажив у машину і перевіз до себе додому. Приблизно через день приїхала міліція вилучила все викрадене майно. Кабелі на інший день продав на ринку. Він розумів, що це чуже майно і комусь воно належить. Зазначив, що розумів, що здійснював розкрадання чужого майна.

Тобто, із показань обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні вбачається, що умисел у засудженого на викрадення чужого майна виник поза межами складського приміщення, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що крадіжка не була поєднана з проникненням у інше приміщення, суперечить матеріалам справи.

Сукупність зібраних у справі та досліджених доказів свідчить про те, що суд правильно встановив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину та вірно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 183 КК України, як таємне викрадення майна потерпілого, вчиненого повторно та з проникненням у інше приміщення. Тому колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, про що вказує останній у своїй апеляції.

Обставини, які б ставили під сумнів достовірність зібраних у справі доказів чи правильність висновків суду про винність ОСОБА_6 , у злочині, за який його засуджено, також не встановлено.

Доводи засудженого про те, що призначене йому місцевим судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що суд з урахуванням усіх обставин призначив покарання в межах санкції статті 185 ч.3 КК України, за якою ОСОБА_6 визнаний винним, у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для застосування ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав, передбачених ст. 409 КПК України, які б потягли за собою скасування або зміну вироку суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 залишається без задоволення, а вирок Слов*янського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Слов*янського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді