Справа № 168/57/16-к Провадження №11-кп/773/346/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 31 березня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, студент третього курсу Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки, проживає на АДРЕСА_1 , несудимий, -

засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 (один) рік обмеження волі;

за ч. 1 ст. 296 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання 1(один) рік 6(шість) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку тривалістю 1(один) рік 6(шість) місяців.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до ОСОБА_10 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від злочину, задоволено, стягнуто 6218,24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:
Вказаним вироком встановлено, що 06.12.2015 року близько 03 год., перебуваючи в громадському місці поруч з баром «Хвилинка», що знаходиться по вул. Центральній в с. Сераховичи Старовижівського району, ОСОБА_10 вчинив хуліганство, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Усвідомлюючи значення своїх протиправних дій та їх суспільно-небезпечний характер, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності і добропристойності, в присутності сторонніх осіб безпричинно наніс один удар ОСОБА_7 правою ногою в область голови, чим умисно заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження перелом нижньої щелепи в ділянці 42 зуба і переломовивих лівої суглобової головки. Згідно висновку експертизи дані ушкодженні відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою значної стійкої втрати працездатності менш ніж на одну третину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 вказує, що суд в підтвердження його винуватості безпідставно послався на показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколи слідчих експериментів з участю ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки в показаннях зазначених свідків є суттєві розбіжності щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , а показання інших свідків, які заперечили його вину, безпідставно не взяті до уваги.

Показання свідка ОСОБА_11 не узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та інших щодо його участі в побитті потерпілого.

З показань свідка ОСОБА_14 убачається, що йому невідомо, від чиїх дій потерпілий впав на землю, Коли потерпілий лежав на землі, також підтвердив, що обвинувачений та ОСОБА_16 нанесли по одному удару потерпілому в лежачому положенні.

ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що не бачили апелянта серед осіб, які били потерпілого. Обвинувачений вважає, що враховуючи фізичні дані його та потерпілого, він фізично не міг нанести йому удар ногою.

Судом з надуманих підстав не взято до уваги показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 про те, що він не наносив ударів потерпілому, оскільки був з ними з часу виходу з бару.

Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів не є достатнім длдя визнання його винним у пред`явленому обвинуваченні.

Апелянт прохає вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідача, який виклав доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, потерпілого, його представника ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу заперечували, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , суд першої інстанції дотримав вимог кримінального і кримінально-процесуального законодавства. При цьому належним чином дослідив наявні у кримінальному провадженні докази.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно послався як на докази його винуватості на показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколи слідчого експерименту з участю цих свідків, оскільки в показаннях вказаних осіб є суттєві розбіжності, не заслуговує на увагу.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні дав послідовні показання щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , які повністю співпадають з висновком судово-медичної експертизи №8 від 18 січня 2016 року, згідно якого у потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці 42 зуба і переломової лівої суглобової головки.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повністю підтвердили показання потерпілого ОСОБА_7 і будь-яких розбіжностей щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, як про це вказується в апеляційній скарзі, немає.

Будь-яких суперечностей в показаннях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та інших, які б ставили під сумнів встановлені судом першої інстанції обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінальних правопорушень немає.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги як докази у кримінальному провадженні показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 в тому, що ОСОБА_10 не наносив удару потерпілому ОСОБА_7 , оскільки вони разом з обвинуваченим виходили з бару і усі йшли в бік церкви, де чекали таксі, а ОСОБА_10 при цьому постійно знаходився в їх полі зору, оскільки судом крім суперечностей в показаннях згаданих свідків враховано і те, що усі вони знаходяться з обвинуваченим в дружніх стосунках.

Таким чином, винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і його дії судом першої інстанції правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 КК України.

Підстав для скасування або зміни вироку з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 31 березня 2016 року відносно нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: