АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 171/2036/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/528/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження, №0000730, внесене, 29.06.2015. до Единого реєстру досудових розслідувань відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зеленодольськ
Апостолівського району Дніпропетровської області,
українця, громадянина України, з середньою освітою,
одруженого, маючого на утриманні сина - ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого,
згідно ст.89 КК України не судимого,
зареєстрованого та мешкаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_8 на вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2016р.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
потерпілий ОСОБА_8
представник потерпілого ОСОБА_10
обвинувачений ОСОБА_6
захисник обвинуваченого ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2016р., ОСОБА_6 визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5р., на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 3р., згідно п.п.2, 3 ст.76 КК України, покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду - 55943 грн., моральну шкоду - 50000 грн.

Вирішено питання речовим доказам.

За обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за наступних обставин.
26.06.2015р. приблизно о 23.00 год., обвинувачений ОСОБА_6 та ОСОБА_12 знаходились, в м.Зеленодольську Апостолівського району Дніпропетровської області на берегу технічного водосховища ПАТ «ДТЕК Криворізська ТЕС» в 300 метрах від місцевого пляжу, на бетонних пікетах, в 7 метрах від стовба лінії електропередач «Ш38», де займалися рибною ловлею.
Тоді ж, на берег водосховища, прибув ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , які сіли біля рибальських снастів, та почали вживати спиртні напої.
26.06.2015р., приблизно о 23.15. год., ОСОБА_14 та ОСОБА_12 підійшли до ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , зробили їм зауваження.
Між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 із однієї сторонни, та ОСОБА_6 і ОСОБА_15 , із другої сторонни, виникла сварка.
В ході сварки ОСОБА_6 , маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень, металевим предметом заточеним для обрізання рибальської ліски - «челноком», наніс один удар в область тулуба ОСОБА_8 , чим завдав йому, згідно висновку судово-медичної експертизи №134 від 06.08.2015р., тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото - різаного поранення черевної стінки ліворуч з ушкодженням тонкого кишківника та розвитком фібринозно-гнійного перитоніту.
Колото-різане поранення виникло від ударної дії предмета, що мав колюче-ріжучі властивості, яким міг бути «челнок» для обрізання рибальської ліски; за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя.
Прокурор у кримінальному провадженні, в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Прокурор вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Прокурор, звертає увагу на порушення судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання вимог ст.65 КК України, а саме неврахування судом тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину, який пов`язаний із завданням шкоди здоров`ю потерпілого, невідшкодування завданих потерпілому збитків, те що він не працює, тобто не зайнятий суспільно-корисною працею, не врахування зазначених обставин призвело до призначення обвинуваченому занадто м`якого покарання.
Потерпілий ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі, також, просить скасувати вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 11.05.2016р., та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_8 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі строком на 5р. без застосування положень ст.75 КК України.

На думку потерпілого, суд першої інстанції в порушення вимог закону, не визнав обставину, що обтяжує покарання, скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Потерпілий вважає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст.75 КК України, суд не взяв до уваги ставлення обвинуваченого до скоєного ним злочину, зокрема суд не врахував, що обвинувачений протягом строку його лікування, жодного разу не намагався дізнатися про стан його здоров`я, не намагався вибачитися перед ним, а також не намагався відшкодувати завдані йому збитки, крім того, суд не звернув увагу і на те, що після спричинення йому тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 не намагався надати йому медичної допомоги.

На думку потерпілого, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не врахував того, що ОСОБА_6 не працює, неодружений, не має постійного законного джерела доходу, що є причиною вчинення ним тяжкого злочину проти життя та здоров`я.

Потерпілий вважає, що суд першої інстанції належним чином не мотивував прийнятого рішення і не навів переконливих доводів про доцільність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_11 , в запереченнях на апеляційні скарги сторони обвинувачення, просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора і потерпілого, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, залишити без змін, оскільки вирок суду, є законним, обґрунтованим і справедливим.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, повністю підтримала апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, а також потерпілого, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання і ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6р. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_8 , в судовому засіданні, при апеляційному розгляді, підтримав свою і прокурора апеляційні скарги просив скасувати вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 11.05.2016р., в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, ухвалити свій вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Представник потерпілого ОСОБА_10 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримав апеляційній скарги потерпілого і прокурора, просив скасувати рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілого, просив вирок суду першої інстанції відносно нього залишити без змін, а апеляційні скарги, без задоволення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, просив вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги, без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга потерпілого повинна бути задоволена повністю, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням свого вироку, виходячи з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції, виходячи з вимог ст.404 КПК України, в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційних скаргах, та зіставивши їх з доказами, дослідженими і наведеними у вироку суду, вважає їх обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.
Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, відповідно до ч.2 ст.409 КПК України може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ст.414 КПК України, не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
У разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції, відповідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання, встановила, що ОСОБА_6 , як правильно зазначили у апеляційних скаргах прокурор і потерпілий, вчинив умисний тяжкий злочин направлений проти життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , в результаті скоєного обвинуваченим злочину для потерпілого ОСОБА_8 настали тяжкі наслідки спричинення йому діями ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, в продовж досудового і судового слідства обвинувачений не відшкодував потерпілому моральну і матеріальну шкоду.
Колегія суддів погоджується з думкою прокурора і потерпілого, що призначене ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст.75 КК України, не відповідає вимогам Закону і вважає, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст.ст.50, 65 КК України, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, яке не відповідає ступеню скоєного і особі обвинуваченого.
У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», звернуто увагу на те, що відповідно до п.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеню тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, а також враховувати чи щиро розкаялись у вчиненому злочині, чи активно сприяли розкриттю злочину, чи відшкодували завдані збитки тощо.
Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції належним чином не мотивував, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого давали підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, не врахував суд і думку потерпілого, який наполягав на призначені обвинуваченому справедливого і суворого покарання.
З огляду на те, що суд першої інстанції, ухвалив вирок з порушенням вимог ст.50, 65 КК України, призначивши м`яке покарання, виходячи з вимог ст.ст.414, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, рішення суду, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню та ухваленню свого вироку у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, враховує, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України, не судимий (ар.пр.40), посередньо характеризується за місцем мешкання (ар.пр.36), моральну і матеріальну шкоду не відшкодував, не перебуває під наглядом у лікарів нарколога та психіатра (ар.пр.37, 38), одружений (ар.пр.35-зворот), має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ар.пр.41), з 03.05.2016р. працює за трудовим договором в Зеленодольській філії ТОВ «Укрконтракт-ЛТД» електрозварювальником (ар.пр.241), думку потерпілого, який наполягає на призначені обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, також ті обставини, що він щиро кається у скоєному злочині.
Обставинами, що пом`якшують покарання колегія суддів визнає щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання, колегія суддів не встановила.
Доводи потерпілого про те, що суд першої інстанції не визнав за обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу, який би підтверджував цей факт.
Враховуючи вищезазначені обставини, кожну окремо і в їх сукупності, колегія суддів, вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальних межах, встановлених у санкції ч.1 ст.121 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 414, п.2 ч.1 ст.420, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - задовольнити частково, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 - задовольнити повністю.
Вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2016р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5р.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання, продовжити до моменту виконання вироку в порядку ст.ст.534, 535 КПК України.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання, в порядку виконання вироку.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4