Справа № 490/7067/16-к
н/п 1-кс/490/3293/2016
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА
Іменем України
28 липня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючої слідчої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю заявника ОСОБА_3 ,
Крім того, заявник вказує, що слідчим було здійснено не всі заходи для перевірки заяв потерпілого ОСОБА_4 . Так, слідчим не було допитано всіх осіб, які могли б бути свідками тих подій, в день затримання ОСОБА_8 міліціонерами. Зокрема не встановлено поіменно усіх осіб, які перебували в приміщенні Вознесенського міськвідділу МВС, коли у Сливоцького вибивали «явки» з повинною ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші міліціонери. Ці особи досі не встановлені і не допитані в якості свідків. Не досліджено журнал відвідувачів, журнал доставлених до Вознесенського міськвідділу МВС Миколаївщини. Крім того, останніх також не допитали в якості свідків.
Разом з тим, заявник вказує, що прокурори безпосередньо не опитали потерпілого ОСОБА_4 і не провели впізнання з підозрюваними співробітниками міліції, на яких ОСОБА_8 прямо вказує як на осіб, які його катували в лісосмузі в ніч з 03 на 04 листопада 2003 року, проти якого четверо співробітників міліції Вознесенського MB УМВС Миколаївської області застосовували недозволені методи ведення слідства на етапі досудового слідства. Зокрема ОСОБА_11 стверджує, що в перші 24 години після його затримання міліціонерами - його вивезли в лісосмугу біля м`ясокомбіната, підвісили на дибу і дуже сильно били та катували, вимагали написати явку з повинною у вчиненні вбивства ОСОБА_12 . Зокрема били ОСОБА_4 троє міліціонерів, серед яких він впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , начальника карного розшуку - ОСОБА_13 .
Крім того, заявник вказує, що начальник карного розшуку - Говорун писав від імені потерпілого ОСОБА_4 «явку з повинною», у вчиненні вбивства якого він не вчиняв. ОСОБА_4 не викликали адвоката - захисника, не дали зв`язатися з родичами і повідомити про факт свого незаконного затримання. В результат ОСОБА_8 був засуджений судом за вбивства, яких ОСОБА_8 не вчиняв.
Крім того, заявник вказує, що слідчі прокуратури не допитали всіх підозрюваних міліціонерів, на яких в своїх заявах безпосередньо вказав ОСОБА_11 , а саме: працівників карного розшуку Вознесенського МВ УМВС Миколаївської області та карного розшуку області: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інших.
Разом з тим, заявник вказує, що слідчими прокуратури не було проведено невідкладних і своєчасних слідчих дій, а саме: ані впізнання по фото з підозрюваними у застосуванні катувань-тортур міліціонерами, ані очних ставок - перехресних допитів між підозрюваними в застосування недозволених методів ведення слідства екс-співробітниками міліції Миколаївської області: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також ОСОБА_9 , ОСОБА_19 .
Крім того, заявник вказує, що слідчі прокуратури не витребували з Вознесенського ІТТ, а також з Миколаївського СІЗО данні про те, хто саме з співробітників міліції надсилав запити на видачу арештанта ОСОБА_4 слідчим органам і хто мав фізично доступ до потерпілого ОСОБА_4 , хто його доставив в СІЗО 08.12.2003 року.
Крім того, заявник вказує, що слідчі прокуратури не витребували із СІЗО і ITT Вознесенська дані з журналів медичного огляду та журналів медичної допомоги арештантів про те, коли ним і в якому стані був доставлений потерпілий ОСОБА_11 , і чи були на його тілі сліди побоїв чи будь-які інші тілесні ушкодження.
Враховуючи те, що вирок Апеляційного суду Миколаївської області по справі ОСОБА_20 від 21.07.2004 року, побудований переважно лише на «явках», отриманих в результаті застосування недозволених методів ведення слідства, тримання ОСОБА_8 не в СІЗО всупереч вимогам ст.20 Закону України «Про попереднє ув`язнення», не допуск до затриманого родичів та захисників протягом тривалого часу - свідчить про застосування до ОСОБА_4 як мінімум психологічного тиску.
Крім того, представник заявника вказує, що ніякого реального, повного та об`єктивного досудового розслідування по факту тортур, катувань і по фактам приниження честі, гідності ОСОБА_4 проведене органами прокуратури не було.
Заява ОСОБА_4 до прокуратури по факту застосування до нього недозволених методів ведення слідства залишилася без належного повного і об`єктивного розслідування, яке згідно ст.3 Євроконвенції 1950 року, є обов`язком органів прокуратури. Крім того, представник заявника вказує, що прокуратура повністю проігнорувала права та інтереси потерпілого ОСОБА_4 , не опитала його, не провела з ним впізнання по фото або очної ставки з підозрюваними міліціонерами - які вибивали зі ОСОБА_8 «явки», прокуратура не опитала інших свідків і очевидців тих подій - маму ОСОБА_21 , його колишню дружину, сестру ОСОБА_22 , вітчима ОСОБА_23 на предмет вимагання міліціонерами і захисником ОСОБА_24 - хабара в сумі 10 000 доларів США за «непритягнення», не опитала співкамерників, які сиділи зі ОСОБА_8 в ITT Вознесенська весь цей період, не предмет того, чи вони бачили сліди побоїв на його тілі в перші дні після затримання, не опитала співкамерників з СІЗО Миколаєва.
Крім того, працівники міліції порушили презумпцію невинуватості, ст. 62-63 Конституції України, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, зазначивши в протоколі затримання особи, що нібито ОСОБА_11 вчинив умисне вбивство.
Тиск також виражався в незаконному затриманні, силовому утриманні в міськвідділі без належного процесуального оформлення, понад 30 (тридцяті) діб, без годування, без надання можливості скористатись законними правами, без надання захисту, переміщенні останнього по кабінетах відділу, нічні допити підозрюваного різними працівниками міліції без процесуального оформлення.
У судовому засіданні заявник підтримав вимоги, викладені в скарзі, просив їх задовольнити.
ОСОБА_3 у судовому засіданні звернув увагу суду на рішення Європейського суду з прав людини, а саме на керівні принципи застосування європейських стандартів, як і було порушено працівниками правоохоронних органів стосовно ОСОБА_4 .
Так, заявник зазначив, що в ході проведення дослідчої перевірки було порушено принцип незалежності та неупередженості. Крім того, слідчим у достатній мірі не були досліджено умови перебування ОСОБА_4 , у Вознесенському ІТТ, не зроблено схему вказаного приміщення, а тому наявне порушення прав людини, що є катуванням. Також заявник вказав на "катувальний почерк" ОСОБА_4 , який він встановив особисто, а тому слідчому необхідно було призначити почеркознавчу експертизу для встановлення стану здоров`я ОСОБА_4 у момент написання відповідних заяв та підпису документів.
Разом із тим, ОСОБА_3 зазначив, що слідчим в ході досудового розслідування не було виконано вказівки прокурора від 27.11.2015 року, у зв`язку із чим оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, а скарга задоволенню.
Прокурор у судове засідання не з`явився, будучи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, а тому суд, з урахуванням думки заявника, вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності прокурора.
Згідно з ч.1 п.3 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Разом із тим, слідчий при закритті кримінального провадження на підставі відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, посилається на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, який передбачає іншу підставу для закриття кримінального провадження, а саме встановлення відсутності події кримінального правопорушення.
В ході проведеної дослідчої перевірки було допитано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на незаконні дії яких посилався ОСОБА_4 (а.п. 8-15, 66-69)
Так, прокурором зазначено необхідним виконати наступні слідчі дії: встановити місцезнаходження та допитати в якості свідка колишнього працівника Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_26 про обставини затримання ОСОБА_4 ; встановити осіб,їх місцезнаходження та допитані в якості свідків, які приймали участь при проведенні відтворення обстановки та обставин події за участі ОСОБА_4 , на предмет встановлення наявності у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень при проведенні вказаної слідчої дії; встановити осіб, їх місцезнаходження та допитати в якості свідків , які працювали в ІТТ Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області в день затримання ОСОБА_4 (а.п. 52-53)
Зазначені вказівки слідчим при провадженні досудового розслідування виконано не було, а тому суд приходить до висновку, що досудове розслідування проведено не повно, а оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, суд вважає, що доводи заявника знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки постанову про закриття кримінального провадження було винесено з порушенням вимог КПК України, а тому скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
Керуючись статтями 303-307 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1