У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2016 р. м. Жмеринка
Колегія суддів Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
заявника ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення Ладижинської виправної колонії УДПС України у Вінницькій області (№39), заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 р. у кримінальній справі по обвинуваченню
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого 16.08.1993 р. Ленінським райсудом м. Вінниці за ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 81 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання покарання на 1 рік 6 місяців; 07.04.1994 р. Тиврівським райсудом Вінницької області за ч. 2 ст. 140 КК України до 4 років позбавлення волі; 11.08.1995 р. Тиврівським райсудом Вінницької області за ч. 1 ст. 117, ч. 3 ст. 118, ч. 3 ст. 117 КК України до 10 років позбавлення волі; 22.02.2007 р. Замостянським райсудом м. Вінниці за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі; 29.07.2008 р. звільнений умовно-достроково від відбування покарання на 1 рік 2 місяці 16 днів Староміським райсудом м. Вінниці; засудженого вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 року за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна, -

в с т а н о в и в:

Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пятнадцять років з конфіскацією всього належного йому майна. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 80000 грн., на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 80000 грн., на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 80000 грн. та у відшкодування матеріальної шкоди 15039,80 грн. На користь держави стягнуто з ОСОБА_6 39920,67 грн. за проведення судових експертиз. Вирішено долю речових доказів. (т. 4 а.с. 319-334)
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 04.01.2012 р. біля 15-30 год., знаходячись в торговій залі продуктового магазину по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою збагачення за рахунок чужої власності, вирішив незаконно заволодіти товаром у магазині, шляхом вчинення розбійного нападу на продавця магазину ОСОБА_11 . Керуючись даним злочинним наміром, ОСОБА_6 під виглядом покупця, підійшов до ОСОБА_11 , яка стояла за прилавком, після чого застосовуючи фізичне насилля, небезпечне для життя особи, повторно вчинив розбійний напад, заподіявши останній кулаками рук не менше 4-х ударів в обличчя, внаслідок чого вона втратила рівновагу та присіла. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , взявши із прилавку пляшку пива «Чернігівське» 0,5л, утримуючи яку в правій руці, наблизився до ОСОБА_11 на відстань необхідну для нанесення тілесних ушкоджень, після чого, застосовуючи фізичне насилля, небезпечне для її життя, умисно, протиправно наніс останній два удари у волосяну частину голови, від чого ОСОБА_11 впала на підлогу в положення на живіт. Вчинивши вказане та не бажаючи бути викритим на місці злочину, ОСОБА_6 , закрив із середини вхідні двері магазину на металевий гвинт від штаби, після чого з метою доведення злочинного наміру до кінця, направився до ОСОБА_11 , яка навколішки перемістилася до підсобного приміщення магазину, в якому ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насилля, небезпечне для життя ОСОБА_11 , наніс останній пляшкою не менше двох ударів у волосяну частину голови, від яких вона впала на підлогу в положенні на живіт. Залишивши ОСОБА_11 непритомною у підсобному приміщенні та незаконно заволодівши товарами з даного магазину зник з місця події, чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 315,45 грн. від спричинених ОСОБА_6 тілесних ушкоджень несумісних із життям людини, ОСОБА_11 , під час надання кваліфікованої медичної допомоги в умовах палати інтенсивної терапії Тиврівської ЦРЛ ІНФОРМАЦІЯ_2 померла о 18 год., смерть якої настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми голови представленої ранами волосяної частини голови, багато уламковими переломами кісток склепіння та основи черепа, пошкодження оболонок та речовини мозку.
Дії засудженого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя особи, кваліфікуючими ознаками якого є розбій, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій та розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення з корисливих мотивів.
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06.03.2013 р. апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 р. відносно ОСОБА_6 залишено без змін. (т. 5 а.с. 40-45)
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2014 р. касаційну ОСОБА_6 задовлено частково, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06.03.2013 р. щодо нього скасовано і справу направлено на новий апеляційний розгляд. (т.5 а.с. 160-161)
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15.04.2015 р. апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 р. відносно ОСОБА_6 залишено без змін. (т.5 а.с. 233-239)
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 р. касаційну ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 р. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15.04.2015 р. щодо нього без змін. (т. 5 а.с. 281-283)
У відповідності до ст. ст. 532, 533 КПК України вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 року набрав законної сили і є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про перегляд вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 р., яким його засуджено за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна, за нововиявленими обставинами, яку мотивував тим, що підставами для звернення із даною заявою стали допущені Тиврівським райсудом Вінницької області помилки у своїх висновках при ухваленні вироку щодо визначення в застосуванні закону України про кримінальну відповідальність. Тобто, нововиявлені обставини, на думку заявника, вказують, що судом допущено помилку у застосуванні частини 4 статті 187 КК України. Відповідно до вироку суду від 26.11.2012 р., обгрунтовуючи правильність застосування норми ч. 4 ст. 187 КК України суд посилається на докази: покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 членів ревізійної комісії, які давали свідчення про те, що проводили ревізійну перевірку, висновки якої відображені в акті ревізії; покази свідка ОСОБА_15 , яка працювала на посаді менеджера і не входила до складу ревізійної комісії, яка також проводила ревізію та результати якої відображено в акту ревізії; покази свідка ОСОБА_16 , яка була присутня при проведенні ревізії. Даними доказами суд у своєму вироку обґрунтував свої висновки щодо заволодіння чужим майном, а в свою чергу обґрунтував, що мало місце вчинення розбійного нападу, тобто нападу за для незаконного заволодіння чужим майном, ч. 4 ст. 187 КК України. Заявник зазначає, що у даній заяві викладаються факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню чи то невідповідність, чи то помилку, чи то навмисну фальсифікацію та істотність висновків, що містяться у вироку як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності та свідчать про вчинення менш тяжкого кримінального правопорушення. Під зазначеними обставинами заявник ОСОБА_6 вбачає, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 дали покази, що вони через декілька днів після події злочину проводили в продовольчому магазині інвентаризацію. Тобто, перепис і підрахунок наявного товару в магазині. На запитання чи проводили вони ревізійну перевірку свідки повідомили, що ні, це компетенція головного бухгалтера, акт проведення ревізії не підписували і не складали; свідок ОСОБА_14 дала покази, що працювала бухгалтером, через декілька днів після події злочину, разом із менеджерами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в присутності другого продавця ОСОБА_16 здійснювали підрахунок і перепис наявного залишку товару в магазині, що відображено в акті інвентаризації. На запитання чи проводила вона із вказаними особами ревізійну перевірку в магазині, повідомила, що ревізії не проводили ні вона ні вказані особи тому, що не мають права, а такими повноваження наділена лише головний бухгалтер. Свідок також повідомила, що головним бухгалтером в ПП ОСОБА_17 , якому належав магазин, була ОСОБА_15 , і саме ОСОБА_15 за законом мала проводити ревізію; свідок ОСОБА_16 , яка працювала в магазині другим продавцем, показала, що із вказаними особами проводила підрахунок і перепис залишку товару в магазині, тобто інвентаризацію. Також зазначила, що ревізійної перевірки не проводила, не має таких повноважень. Вважає, що зазначені нововиявлені обставини свідчать про допущену помилку у висновках суду щодо застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому просить вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 р. переглянути за нововиявленими обставинами.
В додатках до даної заяви засуджений ОСОБА_6 додав частину протоколу допиту свідка ОСОБА_16 від 10.04.2012 р., витяг з протоколу допиту ОСОБА_15 (т. 6 а.с. 4-6)
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали заяву та обставини на її обґрунтування. Крім того як нововиявлені обставини вказали на покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були понятими при огляді місця події, однак не бачили, що знаходилось у пакеті, який, нібито, викрав ОСОБА_6 із магазину. Як вказав ОСОБА_6 ці ново виявлені обставини не були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, а суд касаційної інстанції не здійснює перегляд фактичних обставин справи, які були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанції. Вважає, що ці нововиявлені обставини: покази свідків та відсутність акту ревізії свідчать про відсутність у його діях ст. 187 ч.4 КК України, а дії за ст. 115 ч.2 п.6 підлягають перекваліфікації на ч.1 ст.115 КК України та просив суд скасувати вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 року та винести новий, яким його за ч.4 ст. 187 КК України виправдати, перекваліфікувати з п.6 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.115 КК України. Наполягає на обов`язковому повторному допиті заявлених ним свідків для того,аби мати можливість задати їм запитання та заслухати їх покази безпосередньо у судовому засіданні. Свідки ОСОБА_14 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були допитані вперше лише у судовому засіданні у Тиврівському суді, а тому із їх показами під час досудового розслідування ОСОБА_6 не міг бути ознайомленим.
Прокурор ОСОБА_5 заперечила щодо задоволення заявлених вимог за безпідставністю, мотивуючи доведеністю вини засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, судами всіх інстанцій, предметом дослідження яких були обставини вчинення злочину, показання свідків. Також як вбачається, що заявлені ОСОБА_6 обставини не є ново виявленими, ОСОБА_20 під час допиту свідків у судовому засіданні був ознайомлений із матеріалами кримінального провадження, а тому мав можливість та за давав питання свідкам.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явились, що не є перешкодою для його проведення на підставі ч.2 ст 466 КПК України.
Заслухавши доводи засудженого, його захисника, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, заслухавши звукозапис судового засідання технічними засобами, суд прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. Обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.
Нормами ч. 2 ст. 462 КПК України визначено вимоги щодо структури та форми заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема, зазначення обставин, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.
З аналізу змісту статтей 459, 462 КПК України випливає, що нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками: невідомість суду, з причин, від нього незалежних; суттєве значення для справи; наявність їх в об`єктивній дійсності до постановлення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі, постановленні вироку у зв`язку з невідомістю їх суду; їх відкриття тільки після набрання вироком законної сили.
Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 461 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналась або могла дізнатися про ці обставини. За наявності обставин, які підтверджують невинуватість засудженого або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами строками не обмежено.
Засуджений ОСОБА_6 заявляє, як нововиявлені обставини, покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , які вони давали в суді першої інстанції. А саме, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через декілька днів після події проводили в магазині інвентаризацію, тобто перепис і підрахунок наявного товару і на запитання чи проводили вони ревізійну перевірку, свідки повідомили, що ні, це компетенція головного бухгалтера, акт проведеної ревізії не підписували і не складали; свідок ОСОБА_14 повідомила, що працювала бухгалтером та через декілька днів після події разом із менеджерами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в присутності другого продавця ОСОБА_16 здійснювали підрахунок і перепис наявного залишку товару в магазині, що відображено в акті інвентаризації, а на запитання чи проводила вона чи інші особи ревізію в магазині повідомила, що не проводила, оскільки не має такого права, таким правом наділена лише головний бухгалтер. А свідок ОСОБА_16 вказала, що проводила підрахунок і перепис залишку товару в магазині, тобто інвентаризацію та вказала, що ревізії не проводила, не має таких повноважень.
Обставини вчинення ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України були предметом розгляду судів усіх інстанцій, як і доводи засудженого ОСОБА_6 про неправильність висновків суду щодо засудження його за ч. 4 ст. 187 КК України, зокрема й щодо обставин, які він вважає за нововиявлені.
Апеляційний суд Вінницької області в ухвалі від 15.04.2015 р. визнав вірною кваліфікацію злочинних дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. Колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у допиті потерпілого ОСОБА_17 , який потерпілим ніким не визнавався; при веденні сумарного обліку по магазину встановити точні найменування недостаючого товару неможливо, а загальна сума недостачі є підтвердженням незаконного вилучення ОСОБА_6 продукції магазину шляхом розбійного нападу на потерпілу продавця магазину.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 20.01.2016 року підтвердив вірність висновків судів попередніх інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, які ґрунтуються на зібраних у справі доказах. Колегія суддів прийшла до висновку, що вирок суду першої інстанції є мотивованим, постановлений з дотриманням вимог ст. 334 КПК України 1960 року. При призначенні покарання ОСОБА_6 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених ним злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обтяжуючих обставин та дані про його особу. Перегляд справи в апеляційному порядку за апеляцією засудженого, доводи якої аналогічні доводам його касаційної скарги, здійснювався відповідно до вимог кримінально-процесуального закону. А ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, в ній наведені достатні мотиви прийнятого рішення про залишення апеляції засудженого без задоволення. Тих істотних порушень кримінально-процесуального закону, які могли б вплинути на правильність та обґрунтованість судових рішень не встановлено.
Судами всіх інстанцій перевірялись факти, які засуджений ОСОБА_6 , в даному випадку зазначає як нововиявлені обставини, однак посилався на них як у своїх апеляційних скаргах так і в касаційних скаргах.
Такі його твердження визнано такими, що суперечать сукупності об`єктивних, досліджених в суді доказів, покладених судом в основу доведеності вини засудженого, які узгоджуються між собою, даними висновків судових експертиз, показаннями свідків.
Так, згідно вироку Тиврівського райсуду Вінницької області від 26.11.2012 р. свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в судовому засіданні давали покази про те, що вони проводили ревізію в магазині після вбивства, під час якої виявили невелику нестачу, біля 350 грн. Свідок ОСОБА_16 вказала, що вона була присутня при ревізії, яку робили працівники бухгалтерії. Дане також підтверджується і протоколом судового засідання, де при допиті вказаних свідків засуджений ОСОБА_6 ставив їм запитання з приводу проведення ними ревізії в магазині. А в судовому засіданні, що відбулося 24.09.2012 р. (т. 4 а.с. 307) свідок ОСОБА_12 , яка працювала бухгалтером у ПП «Гавриш», на запитання самого підсудного ОСОБА_6 не змогла повідомити чи є різниця між інвентаризацією та ревізією. На аркушах справи 58-64 т. 2 міститься інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей від 05.01.2012 р. станом на 05.01.2012 р., де зазначено, що нестача становить 315,45 грн. Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не бачили вмісту пакету, який знайшли на місці події, та у якому ніби містились викрадені із магазину продукти харчування.
Колегія суддів безпосередньо у судовому засіданні переконалась, що всі заявлені ОСОБА_6 свідки допитувались в ходу розгляду кримінальної справи в результаті якого винесено вирок від 26 листопада 2012 року.
Під нововиявленими обставинами слід розуміти встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені в заяві учасників кримінального провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі (кримінальному провадженні) і спростовують їх через невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.
Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться, як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого провадження.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення у справах «Рябих проти Росії», «Пономарьов проти України», «Трегубенко проти України»).
В пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, рішення від 03 квітня 2008 року, «суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантоване пунктом 1 статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішення суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).
За змістом статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуте згідно з законом і кримінально процесуальним правом відповідної держави за новими або нововиявленими обставинами чи за грубою помилкою в попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результат процесу.
Обставини, які заявляє засуджений ОСОБА_6 як нововиявлені, за своєю юридичною природою не являються нововиявленими, а фактичним оскарженням вироку та ухвал, оскільки заявник вважає необґрунтованим та незаконним рішення суду щодо себе; піддає сумніву правильність щодо кваліфікації його дій; вказує на неповноту судового розгляду; на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Фактично твердження ОСОБА_6 зводяться до повторної оцінки доказів судом в межах провадження за нововиявленими обставинами, а тому колегією суддів обґрунтовано відмовлено у повторному виклику та допиту допитаних раніше свідків, вважаючи таке клопотання затягуванням розгляду заяви. Обвинувачений протягом тривалого розгляду кримінальної справи до подачі заяви про перегляд вироку за новоявленими обставинами достатньо ознайомився із матеріалами справи, зауважень на протоколи судових засідань та журнали судових засідань ним не подавались.
Враховуючи вищевказане, судом не встановлено підстав для задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2012 року за нововиявленими обставинами.
Керуючись ст. ст. 372, 459, 461-464, 466-467, 395 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Залишити без задоволення заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2012 року.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області, а засудженим - у цей же строк з часу вручення йому копії ухвали.

Головуючий
/підписи/
Судді

Копія вірна.

Суддя

Секретар