АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11-cc/796/3170/2016 Слідчий суддя 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 181 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2016 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ріелтором агентства нерухомості «Київська нерухомість», одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 162 КК України, та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою - АДРЕСА_2 у період з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилини наступної доби.

Визначено строк дії даної ухвали до 02.11.2016 року включно.

Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 слідчий суддя виходив з того, що наданими матеріалами не підтверджено факт переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування, та з урахуванням висновку про необґрунтованість підозри за ч. 1 ст. 162 КК України не можна вважати, що цій особі повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення у суворій відповідності з законом, та прийняв до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 не судимий, має міцні соціальні зв`язки, наявність постійного місця роботи, а тому прийшов до висновку, що належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

В обґрунтування наведених вимог, захисник зазначає, що ОСОБА_8 повністю заперечує свою причетність до заподіяння працівникові поліції ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень, оскільки зазначений працівник поліції знаходився від ОСОБА_8 на значній відстані, їх напрямок руху не пересікався, не співпадав та жодних мотивів і намірів для подібних дій ОСОБА_8 не мав.

Також захисник вказує, що фактично, ймовірного нападу на працівника поліції ОСОБА_10 з допитаних слідством свідків не бачив ніхто, а тому, на думку апелянта, в основу підозри лягли лише показання потерпілого, до яких слід ставитись критично, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_8 скоїв напад на працівника поліції, а сама підозра ґрунтується на припущеннях, що є недопустимим.

Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_10 не був вдягнений у формений одяг, не пред`являв свого посвідчення і жодним чином не відрізнявся від інших цивільних осіб, а тому його не можна було ідентифікувати як представника правоохоронного органу. За таких обставин, на думку захисника, слідчий суддя прийшов до неправильного висновку про обґрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Далі в апеляційній скарзі сторона захисту вказує на те, що жодного ризику незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_8 на потерпілого та свідків немає, твердження слідчого судді про можливість знищення підозрюваним ОСОБА_8 певних речей та документів, є також помилковим.

Як підсумок, захисник зазначає, що до ОСОБА_8 не може бути застосований жоден запобіжний захід, оскільки наявність відповідних підстав для цього органом досудового розслідування не доведена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 120 161 001 000 108 06, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.08.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 163 КК України.

30.08.2016 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

31.08.2016 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 163 КК України.

Слідчий Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
02 вересня 2016 року ухвалою слідчого судді Шевченківськогорайонного суду міста Києва відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 та застосовано відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою - АДРЕСА_2 у період з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилини наступної доби.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Слідчий суддя, суд, відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

При судовому розгляді клопотання суд перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд правильно виходив з того, що наданими слідчим матеріалами не підтверджено факт переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування, та з урахуванням висновку про необґрунтованість підозри за ч. 1 ст. 162 КК України не можна вважати, що цій особі повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення у суворій відповідності з законом, що не заперечувалось стороною обвинувачення з огляду на відсутність апеляційної скарги, а тому, колегія суддів в цій частині не перевіряє ухвалу слідчого судді, з огляду на межі апеляційного розгляду.

Разом з тим, колегія суддів визнає обґрунтованим і погоджується з тим, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Доводи апелянта не спростовують доводів клопотання в частині обґрунтованості підозри за ч. 2 ст. 345 КК України та фактично містять висновки про відсутність вини особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт у певний період доби, а тому вимоги апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів визнає правильними і посилання слідчого судді на наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, таких як незаконний вплив підозрюваного на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, знищення підозрюваним речей та документів, які мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, твердження захисника з приводу помилковості висновку суду в цій частині, колегія суддів визнає непереконливими, з огляду на характер та мотиви вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів.

Що стосується посилань захисника в частині того, що ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень працівникові поліції ОСОБА_10 не заподіював, оскільки зазначений працівник поліції знаходився від ОСОБА_8 на значній відстані, їх напрямок руху не пересікався, не співпадав та жодних мотивів та намірів для подібних дій ОСОБА_8 не мав, то колегія суддів вважає їх передчасними, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Посилання захисника на те, що ймовірного нападу на працівника поліції ОСОБА_10 з допитаних слідством свідків ніхто не бачив, а тому, в основу підозри лягли лише показання потерпілого, до яких слід ставитись критично, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_8 скоїв напад на працівника поліції, то вказані обставини колегія суддів не приймає до уваги також, оскільки і вони є предметом розгляду справи по суті та свідчать про обґрунтованість підозри на цьому етапі кримінального провадження.

Разом з тим, виходячи із норм Глави 18 КПК України, згідно якої питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді або суду, слідчий суддя правильно застосував відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, висновки суду відповідають зазначеним положенням КПК України та фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги захисника є непереконливими та передчасними, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а зазначені в апеляційній скарзі підстави, в яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176 179, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 вересня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою - АДРЕСА_2 у період з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилини наступної доби, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4