Ухвала
іменем україни
13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та самого засудженого на вирок Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року.

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року, ухваленого судом присяжних, та залишеного без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дубровиця Рівненської області, який мешкає у кімнаті АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Києво-Святошинського району Київської області від 28 серпня 2009 року за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік обмеження волі,

засуджено

за п.6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю;

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1, ч. 2 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 81 243, 18 грн завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 15177,98 грн завданої матеріальної шкоди та 500 000 грн моральної шкоди.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 19 січня 2014 року о 19.00 год., перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 ( в групі осіб виконував ремонтні роботи у цій квартирі), таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_9 побутові пристрої холодильник, електричну духову шафу, газову варочну поверхню, електричну варочну поверхню та посудомийну машину загальною вартістю 7642,82 Євро, що за курсом НБ складало 81 243,18 грн, завдавши значної матеріальної шкоди.

Одночасно з цієї квартири він викрав майно, що належало потерпілим ОСОБА_11 (дриль вартістю 1800 грн) та ОСОБА_12 (шліфувальну машину вартістю 598 грн)
03 березня 2014 року приблизно о 03.40 год. ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, з метою умисного вбивства ОСОБА_13 з корисливих мотивів на подвір`ї біля будинку АДРЕСА_3 шлейкою від сумки задушив потерпілу ОСОБА_13 і заволодів її майном мобільним телефоном «Самсунг», вартістю 814 грн, банківським картками та ключима від її кімнати у гуртожитку, а потім і фотокамерою «Canon SX 130 is», карткою пам`яті та чохлом до фотоапарату вартістю 2438,82 грн, що були у цій кімнаті, який у подальшому ОСОБА_7 здав до ломбарду «Скарбниця» згідно договору № 200-14003963 за грошову винагороду у 300 грн.

Як випливає зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_8 , який не оспорює доведеність вини засудженого та правильність кваліфікації дій засудженого, він просить скасувати ухвалу апеляційного суду, як таку, що постановлена з порушенням вимог ст. 419 КПК України. Зазначає, що апеляційний суд, залишаючи засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі, не врахував усіх обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття засудженого у вчиненому та сприяння у розслідуванні вчинених ним злочинів, а відтак вважає призначене засудженому покарання за умисне вбивство у виді довічного позбавлення волі занадто суворим.
У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 просить змінити ухвалені стосовно нього судові рішення за ч. 2 ст. 115 КК України, виключити з цього обвинувачення кваліфікуючу ознаку «умисне вбивство з корисливих мотивів», призначити за остаточним обвинуваченням покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк. Зазначає, що потерпілу убив з ревнощів і її майном заволодів після вчиненого. З урахуванням його ставлення до вчиненого (щире каяття та сприяння слідству) наголошує на невідповідності призначеного за ч. 2 ст.115 КК України покарання тяжкості злочину та даним про його особу. Наголошує на порушенні його права на захист на досудовому слідстві.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника на підтримку поданих касаційних скарг, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду провадження, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження. У звязку з наведеним, доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.

Згідно зі ст. 94 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Із змісту вироку, ухваленого судом присяжних, суд при розгляді цього кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у межах пред`явленого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 115 КК України дослідив всі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у провадженні, та безпосередньо, повно і всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, в тому числі показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які стверджували, що засуджений вимагав грошові кошти у ОСОБА_13 , забирав її майно без згоди останньої, висновок судово-медичної експертизи, дані протоколів огляду місця події, вилучення речових доказів речей потерпілої, у тому числі і за місцем його проживання, а також іншими об`єктивними доказами, яким судом у сукупності дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, на що вказує наведений у вироку розгорнутий аналіз доказів.
А тому доводи у касаційній скарзі засудженого про те, що вбивство потерпілої він вчинив з ревнощів є необґрунтованими.
Оскільки ОСОБА_7 був раніше судимий за умисне вбивство і ця судимість у встановленому законом порядку не погашена, суд, за встановлених фактичних обставин його дій за епізодом умисного вбивства потерпілої ОСОБА_13 кваліфікував за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Доведеність вини та правильність кваліфікації дій засудженого за епізодом таємного викрадення чужого майна від 19 січня 2014 року у касаційних скаргах не оспорюється.
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника, які за змістом та вимогами аналогічні їх касаційним скаргам, та у відповідності до ст. 419 КПК України виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо останнього законним і обґрунтованим.
Викладені в ухвалі мотиви про визнання доводів скаржників безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими, такими, що відповідають матеріалам провадження.
Доводи засудженого ОСОБА_7 відносно порушення його права на захист під час проведення слідства колегія суддів вважає безпідставними.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що під час огляду у період часу з 14.00 до 15.35 год 04 березня 2014 року з дозволу адміністратора хостела «Київжитло» помешкання, де тимчасово проживав ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 ), було виявлено та вилучено речі потерпілої ОСОБА_13 .
Тому в порядку ст. 208-211 КПК України його було затримано, за участю обраного ним та залученого до участі у провадженні постановою слідчого СВ Печерського РУ ГУМВС України у м. Києві від 04 березня 2014 року захисника ОСОБА_8 (т. 2 ас. 207-211). Цього ж дня за участю цього захисника йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ст. 115 КК України, і всі наступні процесуальні дії (допит як підозрюваного, повідомлення йому про підозру, проведення слідчого експерименту) проводились за участю захисника ОСОБА_8 , що також підтверджується матеріалами провадження, а твердження ОСОБА_7 про тиск з боку працівників правоохоронних органів з метою дати стосовно мотивів вбивства потерпілої неправдиві показання, голослівні і нічим не підтверджені.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65-67 КК України і підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а його та захисника ОСОБА_8 касаційні скарги без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2