У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 800 129 96 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 71.163,61 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 30.000,0 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Вирішення питання долі речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 22 грудня 2015 року, приблизно в 20.50 годин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи на підставі посвідчення водія, серії НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , технічно-справним автомобілем Chevrolet Niva, д.н.з. НОМЕР_3 , рухався по пр-ту Ак.Корольова зі сторони вул. Симиренка в напрямку пр-та Л.Курбаса в м. Києві, зі швидкістю 70-100 км/год.
В цей же час, в зустрічному напрямку по вул. Ак.Корольова зі сторони пр-та Л.Курбаса в напрямку перехрестя з вул. С.Сосніних в м. Києві, рухався автомобіль Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_9 .
Проїжджаючи нерегульоване, нерівнозначне перехрестя з вул. С.Сосніних в м. Києві, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Chevrolet Niva, д.н.з. НОМЕР_3 , не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, проявив неуважність, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_9 , чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги Правил дорожнього руху України, які діють з 15 квітня 2013 року:
- п. 1.5, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати житло чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.1 (ґ), який зобов`язує водія механічного транспортного засобу мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);
- п. 2.3 (б), який зобов`язує водія транспортного засобу, для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі;
- п. 2.9 (а), який забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
- п. 11.3, на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;
- п .12.1, який зобов`язує водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, ураховувати дорожню обстановку, а також особливості ватажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п. 12.4, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 202/Е від 04 березня 2016 року заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани потиличної ділянки зліва; численних підшкірних гематом, саден голови, тулуба, кінцівок; закритої травми тазу у вигляді перелому здухвинної кістки, вертлюгової западини зліва зі зміщенням уламків, які у сукупності відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості, причинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Порушення водієм ОСОБА_5 правил дорожнього руху та заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
Не погоджуючись з вироком суду, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України не пов`язане з позбавлення волі та права керувати транспортним засобом.
При цьому обвинувачений посилається на те, що між ним та потерпілим укладена угода про примирення, в затвердження якої судом відмовлено, чим порушені його права та права потерпілого.
Звертає увагу і на те, що він вперше притягається до відповідальності, щиро розкаявся, частково відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні малолітню дитину та вагітну дружину, працює водієм з перевезення великогабаритних вантажів пор всій країна, а тому позбавлення його права керувати транспортними засобами, що є головним джерелом доходів сім`ї, позбавить сім`ю благополуччя та можливість відшкодувати збитки потерпілому в повному обсязі.
, опитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні шінованого йому складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК іїни при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, та показав, що 22 яя 2015 року, приблизно в 20.50 годин він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ючи технічно-справним автомобілем «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_5 рухався по пр-ту Ак. Корольова зі сторонни вул. Симиренка в напрямку пр-та ЛКурбаса в м. і, зі швидкістю приблизно 70-100 км/год. Проїжджаючи нерегульоване, нерівнозначне срестязвул. С.Сосніних в м. Києві, він не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, вив неуважність, та виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем 1 Fusion», під керуванням потерпілого. Визнає порушення ним п.п. 1.5, 2.1 (г), 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1,12.4 ПДР України. Автомобіль яким він керував, йому не належить, скоєнному щиро кається, просить не позбавляти його права керування траспортним засобом, ьки він неофіційно працює водієм.
(скільки обвинуваченим ОСОБА_5 та іншими учасниками судового провадження не лоються фактичні обставини справи та розмір заявленого потерпілим цивільного позову, з званням уточнень, судом встановлено, що учасники судового провадження правильно ііють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм кення ч. З ст. 349 ЮПОК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають цженню, обмежився показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням ііалів кримінального провадження що характеризують особу обвинуваченого, визнавши, відно до ч. З ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження інших доказів щодо тих вин та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються, проти чого учасники судового ідження не заперечували.
раховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального дження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина [уваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення бставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю, й кваліфікація його дій за т. 286 КК України є правильною, оскільки він керуючи транспортним засобом, порушив ла безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.1 (г), 2.3 (б), 2.9 (а), 11.3, 12.1, 12.4 Правил снього руху України, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості іе ушкодження.
бговорюючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, вує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що є злочином нкої тяжкості проти безпеки руху та експлуатації транспорту та його наслідки, геристику особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягається ю, задовільно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні іітню дитину та вагітну дружину, за даними облікової документації не перебуває на обліку у ів нарколога та психіатра, працює без офіційного оформлення, має постійне місце ивання, його відношення до скоєного, що завдана потерпілому моральна шкода частково годована, думку * потерпілого та його представника, щодо призначення міри покарання гуваченому, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. ' України суд визнає вчинення злочину особою що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, виною що пом`якшує покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 66 КК України ізнає щире каяття, та виходячи з принципу індивідуалізації покарання, конкретних обставин, їх обвинувачений вчинив дане необхідне й достатнє для його виправлення та едження нових злочинів, у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, так як дить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливо досягти без ізоляції від іьства, тобто без реального відбування покарання.
шймаючи до уваги, що ОСОБА_5 під час керування транспортним засобом ставить під іу життя та здоров`я людей, суд вважає за необхідне застосувати до нього додаткову міру ання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, їглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 суд виходить з наступного, що з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з .ним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного іуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального інства.
щовідно до положень ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями діяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, а майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її а.
! України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок зння її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична іазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, ізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, но із ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім ів, встановлених частиною другою цієї статті.
цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від :ру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей лого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала ної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших га, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються розумності і справедливості.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вказаний вирок в частині призначеного покарання змінити через його суворість та пом`якшити призначене йому покарання.
При цьому обвинувачений послався на те, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання були враховані тяжкість вчиненого злочину, ступінь вини, особа винного, його щире каяття, яке, в силу ст. 66 КК України, визнано обставиною, що пом`якшує покарання та враховано і рецидив злочину, як обставина, що обтяжує покарання, але поряд з цим не були враховані наступні дані: позитивна характеристика з місця проживання, повне визнання вини в скоєному та відсутність цивільного позову з боку потерпілих.
Зазначає обвинувачений і про те, що при призначенні покарання не було враховано його тяжке матеріальне становище, оскільки у нього були відсутні кошти на погашення кредиту, взятими на поховання мами, а за браком грошей в сім`ї почались скандали, які призвели до розлучення із дружиною. Отже, як зазначає обвинувачений, кримінальне правопорушення ним було вчинено внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, що, в силу п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України, слід врахувати, як пом`якшуючу обставину.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_10 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювались.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, які не оспорюються, колегія суддів не перевіряє відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги при оцінці доказів критерій доведення поза розумним сумнівом, що випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту, визначених у рішеннях Коробов проти України від 21 жовтня 2011 року, Нечипорук і Йонкало проти України від 21 липня 2011 року, Ірландія проти Сполученого Королівства від 18 січня 1978 року, а також у рішенні, які, відповідно до положень ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовуються як джерело права.
Призначене ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, приписами якої регламентовано, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
А саме, при призначенні ОСОБА_10 покарання судом першої інстанції були враховані: ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , згідно ст. 67 КК України, судом ґрунтовно визнано - рецидив злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 66 КК України, - є щире каяття.
З урахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що ОСОБА_10 необхідно призначити покарання з його відбуттям лише в умовах ізоляції від суспільства, визначивши його, з урахуванням положень ст. 68 КК України, в межах, наближених до мінімальних, визначених санкцією ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить переконливих доводів того, що призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.
В даному конкретному випадку є безпідставними і посилання обвинуваченого на неврахування судом першої інстанції як-то: його позитивної характеристики з місця проживання, повне визнання вини в учиненому та відсутність цивільного позову з боку потерпілих, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, оскільки всі ці обставини були враховані судом при призначенні покарання, та, крім іншого, було враховано і те, що він- ОСОБА_10 не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не працює, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності.
Крім того, суд ґрунтовано застосував до ОСОБА_10 положення ст. 71 КК України та призначив покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року.
Інших підстав, щоб заслуговували на увагу, які б свідчили про можливість призначення більш м`якого покарання, в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.
Не вбачає таких обставин і суд апеляційної інстанції.
За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 500 043 56 відносно ОСОБА_10 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_10 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_12