Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/12/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.03.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника виправданої адвоката ОСОБА_9

виправданої ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Богданівка Долинського району Кіровоградської області, українку, громадянку України, з вищою освітою, не одружену, не працює, мешканку АДРЕСА_1 , не судиму,

виправдано за недоведеністю її участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2 190 гривень 61 копійку та моральної шкоди в сумі 2 000 гривень - залишено без розгляду.

ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачувалась у тому, що вона вчинила умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за таких обставин.

07.08.2012 року близько 16 -ї години 30 хвилин ОСОБА_10 знаходилася на подвір`ї домоволодіння своєї мачухи ОСОБА_11 , яке розташоване в АДРЕСА_2 . В цей час між ОСОБА_10 та господаркою домоволодіння ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних стосунків, виникла сварка із-за розподілу спадкового майна.

В ході сварки ОСОБА_10 підійшла до ОСОБА_7 та умисно руками схопила її за праву руку, після чого не відпускаючи руку потерпілої та застосовуючи силу, здійснила загинання правої руки за спину ОСОБА_7 , утримуючи в цей час потерпілу за праве плече. ОСОБА_10 , викручуючи праву руку в ліктьовому та плечовому суглобах, спричинила потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експертизи № 1456 від 25.09.2012 року, ОСОБА_10 спричинила потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому великого бугорка правої плечової кістки, синця на правому плечі по передній поверхні, які за ознакою тривалості розладу здоров`я відносяться до середнього ступеню тілесних ушкоджень.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок районного суду скасувати як незаконний через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосуванням судом кримінального закону. Постановити новий вирок, за яким визнати винною ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України та призначити їй покарання за ч. 1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Задовольнити позов потерпілої та стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 2190 грн. 61 коп., моральну шкоду в сумі 2 000 гривень.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку перерахував всі показання свідків та письмові докази, досліджені в ході судового слідства та зазначив, що в ході судового слідства не здобуто доказів скоєння підсудною ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та інших (при цьому не зазначено кого саме суд має на увазі), показаннями лікаря-рентгенолога ОСОБА_14 , лікаря-терапевта ОСОБА_15 , протоколом відтворення обстановки та обставин подій з участю ОСОБА_12 від 20.03.13 (хоча протоколу відтворення від такої дати взагалі не існує в матеріалах кримінальної справи), висновком експерта №32 від 27.04.2015 року, висновком експерта №56 від 03.08.15.

Разом з тим, в порушення вимог ст. 334 КПК України (в ред. 1960 року) суд взагалі не зазначив у мотивувальній частині вироку мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення, які підтверджують вину ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, зокрема показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які були безпосередніми очевидцями подій та вказували, що дійсно бачили, як ОСОБА_10 спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , експерта ОСОБА_22 ,

Також апелянт вказує на те, що є незрозумілою позиція суду з приводу того, чому суд критично відноситься до показань потерпілої ОСОБА_7 та вважає, що вона оговорила підсудну. Суд у вироку зазначив, що підсудна протягом досудового слідства та судового розгляду справи давала послідовні покази, однак потерпіла ОСОБА_7 також завжди давала послідовні показання та жодного разу нічого не спотворювала. Наявність неприязних стосунків між потерпілою та обвинуваченою, на думку сторони обвинувачення, доводить лише наявність мотиву у ОСОБА_10 на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, а не те, що потерпіла вчинила завідомо неправдиве повідомлення про злочин та оговорила підсудну.

Крім цього, що стосується посилання суду про те, що рентгенівський знімок потерпілої зроблений 08.08.12 та акт судово-медичної експертизи № 152 від 08.08.12 і висновок судово-медичної експертизи від 25.09.12 №1456 є неналежними і не допустимими доказами, в зв`язку з тим, що вказаний рентгенівський знімок органом досудового слідства не оглянутий та не долучений до справи в якості речового доказу, а залучений до справи прокурором вже на стадії судового розгляду, то апелянт звертає увагу, що рентгенівський знімок не є речовим доказом, це лише медична документація, на підставі якої експерт надає свій висновок щодо наявності тілесних ушкоджень у осіб та їх ступеню. Рентгенівський знімок ніколи не долучається органами досудового слідства до матеріалів кримінальної справи в якості речових доказів, а зберігається в закладах охорони здоров`я та при потребі може бути наданий на вимогу прокурора чи суду.

Потерпіла ОСОБА_7 в зміненій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи просила скасувати вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2015 р. та повернути справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що у мотивувальній частині вироку суд перерахував всі покази свідків та письмові докази, досліджені в ході судового слідства. Разом з тим, суд не обґрунтував у зазначеній частині вироку мотиви, з яких відкидає докази, які підтверджують вину ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Зокрема вказує на те, що згідно показань свідків ОСОБА_16 , лікаря травматолога ОСОБА_23 , експерта ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , вбачається, що останні прямо вказують на причинно- наслідковий зв`язок між діями обвинуваченої та наслідками, які настали у вигляді тяжкого тілесного ушкодження щодо потерпілої ОСОБА_7 . Що стосується твердження суду про те, що висновки судово- медичнох експертиз № 152 від 08.08.2012 року, № 1456 від 25.09.2012 року, є неналежними та недопустимими доказами, то вважає, що вони є помилковими та повністю погоджується з апеляцією прокурора в цій частині.

На апеляції прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , а також змін до неї, захисник виправданої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подав письмові заперечення, в яких, посилаючись на безпідставність доводів апеляцій прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , просить виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо його підзахисної залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляцію частково, проти зміненої апеляції потерпілої не заперечував, пояснення потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію потерпілої та просили скасувати вирок суду першої інстанції, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, ОСОБА_10 та її захисника-адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляцій прокурора та потерпілої, просили рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, дослідивши матеріали кримінальної справи, зваживши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що змінена апеляція потерпілої підлягає задоволенню, апеляція прокурора - частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, з таких підстав.

Згідно ст. 367 КПК України (1960 р.) підставами для скасування судових рішень при розгляді справи в апеляційному суді, зокрема, є: невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи; істотне порушення кримінально - процесуального закону.

За змістом ст. 323 КПК України (1960 р.) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. При цьому суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 334 КПК України (1960 року) мотивувальна частина виправдувального вироку, серед іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, а також мотивувальні висновки суду стосовно підстави виправдання: коли не встановлено події злочину, відсутність складу злочину в діях підсудного чи недоведеність його участі у вчиненні злочину.

Також, згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із наступними змінами, суду належить оцінити всі зібрані у справі докази, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних та інших джерелах, з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

Однак, як убачається з матеріалів кримінальної справи наведених положень закону судом першої інстанції не виконано.

Так, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_10 мотивував своє рішення тим, що в ході судового слідства не здобуто доказів скоєння підсудною злочину, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та інших, які не підтвердили факту спричинення останньою тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 . Також послався на те, що невинність ОСОБА_10 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 (лікаря-рентгенолога), ОСОБА_15 (лікаря-терапевта), протоколом відтворення обстановки та обставин подій з участю ОСОБА_12 від 20.03.13 року, висновками експерта №32 від 27.04.2015 року та №56 від 03.08.2015 року.

Однак, на думку колегії суддів, судом безпідставно залишено без уваги наступні докази, зокрема:

- показання свідка ОСОБА_17 , про те, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_7 , 07.08.2012 року вона вийшла зі свого двору та побачила, що ОСОБА_7 знаходиться в зігнутому положенні спиною до неї, а ОСОБА_10 знаходиться за спиною потерпілої та тримала своєю рукою праву руку потерпілої, яка в цей час знаходиться в зігнутому стані кістю до її голови, а іншою рукою підсудна тримає за праве плече;

- показання свідка ОСОБА_20 , з яких слідує, що він є батьком ОСОБА_7 . Близько 16-ї години 30 хвилин 07.08.2012 року на подвір`ї домоволодіння він почув жіночий крик. Поглянувши у вікно він побачив, що ОСОБА_10 тримає своєю лівою рукою праву руку доньки, яка в цей час знаходиться за її спиною та рука знаходиться кістю в верх до голови, а права рука ОСОБА_10 знаходиться в районі правого плеча доньки.

- показання свідка ОСОБА_19 про те, що 07.08.2012 року він разом з ОСОБА_10 . ОСОБА_24 , та ОСОБА_25 близько 16-ї години 30 хвилин приїхали до будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_10 постукала в двері будинку і на поріг вийшла ОСОБА_7 , відразу між ними почалася сварка, в ході якої ОСОБА_10 намагалася зайти в будинок, а ОСОБА_7 її не пускала, після чого ОСОБА_10 схопила своєю рукою за руку ОСОБА_7 та з силою потягла на себе.

Показання вказаних свідків, які були безпосередніми очевидцями події, є послідовними, логічними, повністю узгоджуються з показаннями потерпілої та об`єктивно підтверджені даними, які містяться в протоколах відтворення обстановки подій від 20.03.2015 року за участю свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , під час яких останні підтвердили, яким чином ОСОБА_10 спричинила потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а також даними висновків судово-медичних експертиз № 152 від 08.08.2012 року та № 1456 від 25.09.2012 року про локалізацію і тяжкість заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень.

Всупереч викладеному, суд критично віднісся до показань потерпілої ОСОБА_7 в частині того, що 07.08.2012 року підсудна ОСОБА_26 зірвала її з порогу та викрутила її руку, чим заподіяла їй тілесні ушкодження та зазначив, що потерпіла оговорила підсудну.

Також, як встановлено колегією суддів під час апеляційного розгляду даної справи, судом не взято до уваги та не надано будь-якої оцінки:

- показанням свідка ОСОБА_21 , відповідно до яких він працює лікарем травматологом в Долинській центральній районній лікарні. В серпні 2012 року, до нього прийшла на огляд зі скаргами на біль в лівому плечі потерпіла, яку він оглянув та направив на рентген. На рентгенівському знімку він встановив краєвий перелом бугорка плечової кістки без зміщення та ним було накладено гіпс і призначено лікування.

- показанням експерта ОСОБА_22 , згідно яких, ним по даній справі було проведено судово - медичну експертизу №152 08.08.2012 року. Основним критерієм для висновку експерта був висновок консультативної комісії лікарів рентгенологів Кіровоградського обласного СМЕ, які встановили на представленому рентгенівському знімку оскольчатий перелом великого бугорка правої плечової кістки. На підставі цього, ним було зароблено висновок про те, що у потерпілої ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця на правому плечі та перелом великого бугорка правої плечової кістки, які відносяться до середнього ступеня тілесних ушкоджень.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 334 КПК України (1960 року) не надав належної оцінки вищенаведеним доказам, побудував своє рішення про виправдання ОСОБА_10 на суперечливих та не достатньо перевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони захисту, фактично не оцінивши докази обвинувачення та не навівши мотивів, з яких їх відкинуто.

Разом з тим, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що рентгенівський знімок від 08.08.2012 року та висновки судово-медичної експертиз № 152 від 08.08.2012 року, №1456 від 25.09.2012 року є неналежними і не допустимими доказами, в зв`язку з тим, що вказаний рентгенівський знімок, за результатами якого експерти встановили, що у потерпілої маються тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, органом досудового слідства не оглянутий та не долучений до справи в якості речового доказу, а залучений до справи прокурором вже на стадії судового розгляду.

Проте, з вказаними висновками суду колегія суддів не погоджується та вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 78 КПК України (1960 року) речовими доказами є предмети, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочину або були об`єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, і всі інші предмети, які можуть бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних або для спростування обвинувачення чи пом`якшення відповідальності.

З аналізу наведеної норми кримінально процесуального закону слідує, що рентгенівський знімок не є речовим доказом, це лише медична документація, відповідно до якої експерт надає свій висновок щодо наявності тілесних ушкоджень у осіб, їх ступеню тяжкості, локалізації, причини, механізм та давність виникнення.

Крім того, кримінально процесуальним законодавством (1960 р.) не передбачено обов`язку органів досудового слідства долучати ренген знімки до матеріалів кримінальної справи. Вказані знімки зберігаються в закладах охорони здоров`я та видаються за потреби на вимогу слідчого, суду чи потерпілих.

Таким чином, колегія суддів переконана, що за даних суперечливих висновків, виправдувальний вирок суду першої інстанції є передчасним та не може визнаватися законним та обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, а справа направленню на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

У зв`язку із скасуванням вироку суду через грубе порушення вимог кримінально-процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доведеності чи недоведеності винуватості підсудної, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого кримінального закону та покарання.

При новому судовому розгляді справи, суду першої інстанції слід врахувати наведене в цій ухвалі, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінально - процесуального закону проаналізувати усі докази по справі, зокрема як ті, що доводять вину ОСОБА_10 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, так і ті, що виправдовують її, перевірити доводи, які викладені в апеляціях сторони обвинувачення та потерпілої та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно свої висновки щодо оцінки доказів викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, а відтак прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 колегія суддів вважає за необхідне залишити підписку про невиїзд.

Керуючись статтями 362, 366, 374 КПК України (1960 року), п. п. 11,15 Розділу XI Перехідні положення КПК України, колегія суддів.
УХВАЛИЛА:
Змінену апеляцію потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити частково.
Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_10 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд до суду, який постановив вирок, але в іншому складі суду.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 залишити підписку про невиїзд.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2