У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7.,
суддів ОСОБА_8., ОСОБА_9.,
за участю прокурора скаржника захисника ОСОБА_10., ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні у режимі відеоконференції в м. Києві 30 вересня 2015 року матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2012 року ОСОБА_5 звернувся до місцевого суду зі скаргою, в якій просив визнати бездіяльність Генеральної прокуратури України незаконною та такою, що не відповідає вимогам глави 32 КПК 1960 року, за фактом винесення завідомо неправосудної ухвали суддями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_11., ОСОБА_12. та ОСОБА_13. від 12 червня 2011 року № 5-1909к11 про відмову в поновленні строку на подання касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2011 року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5

Обґрунтовуючи своє рішення, місцевий суд зазначив, що заява ОСОБА_5, яка надійшла до Генеральної прокуратури України, містила особисту незгоду заявника з ухваленим судовим рішенням, а тому відповідь прокуратури з роз'ясненням про виключне право відповідного суду на проведення перевірки законності й обґрунтованості судових рішень відповідає вимогам процесуального закону та є правильною. Місцевий суд указав, що досліджені матеріали свідчать про відсутність у поданій ОСОБА_5 заяві посилань на обставини вчинення суддями конкретних дій, які могли би вказувати на спрямованість їх умислу щодо винесення завідомо неправосудного рішення, а сам заявник по суті таким чином намагається оспорити законність судових рішень, постановлених щодо нього.

На постанову районного суду ОСОБА_5 подав апеляцію, в якій він зазначав про порушення судом вимог кримінально-процесуального закону, просив скасувати рішення місцевого суду і направити справу на новий судовий розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року постанову місцевого суду залишено без зміни, а апеляцію скаржника - без задоволення.

У касаційній скарзі та доповненні до неї порушуються питання про скасування ухвали апеляційного суду та направлення матеріалів справи на новий апеляційний розгляд унаслідок істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону. Скаржник зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку, що його заява є незгодою з постановленими судовими рішеннями, у той час як він просив прокурора розглянути її та вирішити у порядку ст. 97 КПК 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5, який стверджував про незаконність постанови місцевого суду й ухвали апеляційного суду і підтримав доводи, викладені у касаційній скарзі з доповненням; пояснення захисника, котрий просив задовольнити скаргу, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а матеріали направити на новий апеляційний розгляд; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги; розглянувши матеріали справи та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

У касаційній скарзі з доповненням ОСОБА_5 посилається на те, що його заява, подана до ГПУ, є заявою про злочин, а отже, її слід було розглянути у порядку, передбаченому ст. 97 КПК 1960 року.

Як убачається з наявних матеріалів, у заяві ОСОБА_5 від 19 березня 2012 року до Генеральної прокуратури України, в якій він зазначав про вчинення злочину суддями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, фактично висловлювалася незгода скаржника з рішенням, постановленим судом касаційної інстанції. За таких обставин місцевий суд, з яким погодився й апеляційний, умотивовано визнав, що прокурор обґрунтовано надав скаржнику відповідь № 09/1-24790-06 від 27 квітня 2012 року згідно з положеннями Закону України «Про звернення громадян» і повідомив ОСОБА_5 про відсутність підстав для розгляду його заяви у порядку, передбаченому ст. 97 КПК 1960 року, оскільки ця заява не містила даних про вчинення суддями злочину.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що порядок розгляду заяв про злочин (згідно з положеннями КПК 1960 року чи Закону України «Про звернення громадян») повинен визначатися наявністю в них не тільки формального посилання на статті 94 - 98 КПК 1960 року, але й даних, зазначених у ч. 2 ст. 94 цього Кодексу.

Встановивши, що таких даних у заяві ОСОБА_5 не було, місцевий суд визнав дії прокурора законними.

Суд апеляційної інстанції при розгляді апеляції скаржника дотримався вимог кримінально-процесуального закону і, дослідивши усі наявні матеріали та доводи, викладені в апеляції, визнав їх необґрунтованими, про що в ухвалі з дотриманням вимог ст. 377 КПК 1960 року навів докладні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується й суд касаційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, не встановлено, а тому касаційну скаргу ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Прохання скаржника ОСОБА_5 про скасування рішення місцевого суду задоволенню не підлягає, оскільки всупереч вимогам ст. 390 КПК 1960 року його було заявлено після початку розгляду матеріалів за скаргою в касаційному суді. Одночасно суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у своєму поясненні в засіданні зазначеного суду ОСОБА_5 не навів обґрунтованих доводів щодо незаконності рішення місцевого суду, а лише послався на особу судді, який приймав це рішення по суті.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_8 ОСОБА_9