Справа №635/2604/15-к
Провадження 1-кп/635/467/2015
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000286 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, одруженого, працюючого ТОВ «НПФ Теплокерамика» на посаді дробильника, має на своєму утриманні малолітню дитину 2004 року народження, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України,

В С Т А Н О В И В:
12 липня 2014 року, близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , в сел. Рогань Харківського району Харківської області керував автомобілем ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 та який він експлуатує на підставі свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу, який йому на законних підставах передано володільцем транспортного засобу - ОСОБА_9 та згідно ст. 33 ЗУ «Про дорожній рух» «…обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством» ОСОБА_10 є особою , яка відповідає за експлуатацію транспортного засобу. Крім нього в зазначеному автомобілі також знаходилась його теща ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_11 , яка не має посвідчення водія, тобто не має права на керування будь-якими механічними транспортними засобами, попросила у свого зятя - ОСОБА_4 покерувати вищевказаним автомобілем. При цьому ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що ОСОБА_11 не має водійського посвідчення та не має права керувати легковим автомобілем, будучи відповідальним за експлуатацію керованого автомобіля, дозволив ОСОБА_11 керувати вищевказаним транспортним засобом, тобто допустив до керування автомобілем ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_1 , особу, яка не має права на керування механічним транспортним засобом. Після чого ОСОБА_11 під час руху, поблизу будинку АДРЕСА_2 , грубо порушила вимоги п.п. 10.1 і 12.1 Правил дорожнього руху України внаслідок чого згідно з висновками судово-медичних експертиз № 761-а/14 від 31.07.2014 та № 1140-а/14 від 19.12.2014 н/л потерпілій ОСОБА_6 були заподіяні середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження за ознаками тривалості розладу здоров`я, а саме закритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки в середній третині із зсувом, а також легкі тілесні ушкодження, які призвели за собою короткочасний розлад здоров`я, а саме закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забиті рани обличчя, верхніх повік, субкон`юнктивальні крововиливи, синці і садна обличчя.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 1217/14 від 23.12.2014 порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_11 знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією та наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди, і виражаються в тому, що вона, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_1 , проявила необачність, не врахувала дорожню обстановку, і в ході руху, не впоравшись з керуванням, змінила напрямок руху праворуч, втративши контроль над керуванням свого автомобіля, та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , що спричинило останній середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі підозри, щиро розкаявся та пояснив про обставини, викладені вище у даному вироку.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а в частині цивільного позову з урахуванням його невизнання обвинуваченим в повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, тобто допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі підозри суд вважає доведеною.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, знаходження на його утриманні малолітньої дитини.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При визначенні міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, який раніше не судимий, одружений, має на своєму утриманні малолітню дитину ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює в ТОВ «НПФ Теплокерамика» на посаді дробильника, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів призначити покарання у межах, встановлених у санкції статті особливої частини КК України у виді обмеження волі з застосуванням ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробовуванням при здійснені контролю за поведінкою обвинуваченого у відповідності до ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 заявлений в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Об`єктивна сторона цього злочину характеризується: 1) діянням; 2) наслідками; 3) причинним зв`язком між діянням та наслідками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем в судовому засіданні доведено існування моральних страждань потерпілою та причинний зв`язком між діянням та наслідками.

Суд вважає, що потерпілій завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала в зв`язку з ушкодженням її здоров`я, яку суд оцінює у розмірі 10 000 гривень, виходячи з вимог розумності та справедливості. В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити за недоведеності розміру такої шкоди.

Речових доказів та судових витрат не має.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміни місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя