Святошинський районний суд м. Києва
ун. № 2608/7451/12
пр. № 1/759/50/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2013 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Жмудь В.О.,

за участю секретаря Мікулінської Н.М,

прокурора Швеця Т.О.,

потерпілого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання захисника ОСОБА_2 про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 366 КК України у зв'язку із закінченням строків давності,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_3 обвинувачується, зокрема, в тому, що він згідно із наказом № 230/0 від 30.06.1999 був призначений на посаду оперуповноваженого ВКР Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Будучи посадовою особою - представником влади, до чиїх обов'язків відповідно до ст. 2 Закону України «Про міліцію» входило забезпечення особистої безпеки громадян, а також захист їх прав, свобод та законних інтересів, ОСОБА_3 18.04.2000 разом із працівниками ВКР Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_4, ОСОБА_5 та курсантом Національної академії внутрішніх справ України ОСОБА_6 приблизно о 18 год. 00 хв. прибули до будинку АДРЕСА_1 з метою затримання ОСОБА_1, який знаходився у квартирі № 2 у свого знайомого ОСОБА_7 Затримавши ОСОБА_1, ОСОБА_3 доставив його до Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві, яке розташоване за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 109.

Бажаючи надати вигляд законності перебуванню ОСОБА_1 у камері для адмінзатриманих Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_3 вирішив скласти підроблений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, начебто вчиненим ОСОБА_1

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3, достовірно знаючи, що ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не вчиняв, 18.04.2000 приблизно о 20 год. 00 хв., знаходячись у своєму службовому кабінеті № 213 по пр. Перемоги, 109 в м. Києві, склав підроблений протокол про порушення ст. 173 КУпАП, в який вніс завідомо неправдиві відомості про те, що начебто ОСОБА_1 18.04.2000 о 19 год. 30 хв., знаходячись по АДРЕСА_1, голосно висловлювався нецензурною лайкою у громадському місці.

Після цього, ОСОБА_3 о 20 год. 30 хв. на підставі вищезазначеного оформленого ним протоколу, помістив ОСОБА_1 до камери для адмінзатриманих Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

В результаті зазначених дій ОСОБА_3 були порушені закріплені Конституцією України права ОСОБА_1 на свободу на особисту недоторканість, що являється тяжкими наслідками.

Під час судового розгляду захисник підсудного ОСОБА_3 - ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття кримінальної справи по обвинуваченню його підзахисного за ч. 2 ст. 366 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Дане клопотання обґрунтовує тим, що стосовно його підзахисного 27.06.2000 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України 1960 року. Постановою слідчого від 27.12.2010 дії ОСОБА_3 перекваліфіковано із ч. 2 ст. 172 КК України 1960 року на ч. 2 ст. 366 КК України 2001 року. Згідно із положеннями ст. 12 КК України вказаний злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п'ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з'явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п'ятнадцять років. При цьому зазначив, що до ОСОБА_3 не може бути застосовано зупинення перебігу строку давності, оскільки він не ухилявся ні від слідства, ні від суду, а його розшук, оголошений у 2001 році, мав суто формальний характер, що підтверджується матеріалами справи. Так, після досудового слідства, яке провадилося у 2000 році, справу було направлено до суду для розгляду. При цьому, в матеріалах справи не міститься жодного підтвердження того, що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений хоч про один виклик на який він не з'явився без поважних причин. Постановою Ленінградського районного суду м. Києва від 07.11.2000 його підзахисного оголошено в розшук, відкрито оперативно-розшукову справу № 06-898, яку 18.08.2003 закрито на підставі його затримання, однак ніякого затримання 18.08.2003 не було, тобто розшук мав суто формальний характер. Також підтвердженням того, що ОСОБА_3 не ухилявся від слідства та суду, є те що він у 2001 році офіційно оформив Шенгенську візу та виїхав до Португалії, де офіційно працевлаштувався, що підтверджується копіями водійського посвідчення та отриманим в Португалії ідентифікаційним кодом. У 2003 році він через аеропорт «Бориспіль» прилітав додому у відпустку на 1 місяць, після чого знову ж таки через вказаний аеропорт повернувся до Португалії. В подальшому у 2004 році він повернувся додому, де офіційно працевлаштувався. Також пояснив, що його підзахисний змінив прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», а подальшому отримав картку фізичної особи-платника податків на прізвище «ОСОБА_3», оскільки про все хотів забути. Також у 2005 році він уклав шлюб із ОСОБА_8, в цьому ж році перебував на обліку у Сарненському районному центрі зайнятості, у 2006 році отримав посвідчення водія та офіційно працював у службі таксі « 061».

Підсудний підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор проти заявленого захисником клопотання заперечував, вказуючи, що підсудний ОСОБА_3 ухилявся від правосуддя, а саме порушив підписку про невиїзд.

Потерпілий ОСОБА_1 підтримав думку прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінальної справи приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 172 КК України 1960 року, 18.04.2000 року.

Постановою слідчого прокуратури Святошинського району м. Києва Авдєєва В.С. від 27.10.2010 дії ОСОБА_3 перекваліфіковано із ч. 2 ст. 172 КК України 1960 року на ч. 2 ст. 366 КК України 2001 року.

Згідно із ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 366 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п'ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Згідно із положеннями ч. 2 цієї статті КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилялася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з'явлення особи із зізнанням або її затримання.

Постановою Ленінградського районного суду м. Києва від 07.11.2000 ОСОБА_3 оголошено в розшук, який 18.08.2003 закрито у зв'язку з його затриманням (т. 1 а.с. 235, т. 2 а.с. 16-18). Разом з цим, у матеріалах справи не міститься жодного підтвердження того, що таке затримання було.

Також в матеріалах справи не міститься жодного підтвердження того, що після затримання 18.08.2003 ОСОБА_3 викликався до слідчого чи суду. При цьому, лист ст. слідчого прокуратури Святошинського району м. Києва Мирилко В.О. № 56-1841 від 12.02.2008 щодо активізації оперативної роботи по встановленню місця знаходження ОСОБА_3, судом не береться до уваги, оскільки станом на 12.02.2008 ОСОБА_3 у розшуку не перебував (т. 2 а.с. 4).

В подальшому постановою слідчого прокуратури Святошинського району м. Києва Авдєєва В.С. від 25.03.2011 ОСОБА_3 знову оголошено в розшук, який 13.09.2011 закрито у зв'язку з його затриманням (т. 2 а.с. 24, 66-69).

Тобто відповідно до положень ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупинявся - з 07.11.2000 по 18.08.2003 та з 25.03.2011 по 13.09.2011, та відновлювався відповідно з 19.08.2003 та 14.09.2011 року.

Враховуючи наведене, з дня вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, із врахуванням зупинення перебігу давності, минуло понад 9 років.

Згідно із ч. 2 ст. 111 КПК України суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв'язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Таким чином, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_2 про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 366 КК України у зв'язку із закінченням строків давності підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 1 ст. 71, ст.ст. 111, 282 КПК України, ст. 49 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України - закрити, а ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва.

Суддя Жмудь В.О.