Справа № 136/1150/13-к
УХВАЛА

іменем України

"17" червня 2013 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кривенко Д. Т. ,

при секретарі Марчук Н.А.

за участю заступника начальника СВ ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні у місті Липовець скаргу ОСОБА_2 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження №0000157 від 13.03.2013 року, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою на рішення слідчого про закриття кримінального провадження №0000157 від 13.03.2013 року. Свої вимоги мотивувала тим, що 25 квітня 2013 року старшим слідчим СВ Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області капітаном міліції ОСОБА_1 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000157 від 13.03.2013 року, у звязку із відсутністю події кримінального правопорушення передбаченого ст. ст. 122, 125, 129, 296, 364, 365 КК України. Як випливає із змісту резолютивної частини оскаржуваної постанови, підставою для закриття кримінального провадження є відсутність події кримінального правопорушення передбаченого ст. ст. 122, 125, 129, 296, 364, 365 КК України, тобто відсутність самого факту вчинення протиправних дій. Разом з тим, слідчий при прийнятті оскаржуваного рішення не надав належної оцінки висновку експерта №442 від 13.03.2013 року, згідно якого встановлено наявність у скаржника легких тілесних ушкоджень, за нанесення яких встановлена відповідальність ст. 125 КК України, а в залежності від субєкта та субєктивної сторони складу злочину відповідальність за вчинення насильницьких дій може наставати також за ст. ст. 126, 127, 129, 296, 365 КК України. Вважає, що дії слідчого при прийнятті оскаржуваного рішення не відповідають вимогам ст. 9 КПК України, оскільки останній не зясовував обставин за яких скаржнику були нанесенні тілесні ушкодження, а за ст. ст. 126, 127 КК України взагалі не прийняв жодного рішення. Крім того, вважає, що при винесені оскаржуваного рішення порушено її право на перехресний допит із свідками ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на покази яких слідчий посилається в оскаржуваному рішенні, при цьому, слідчий не відобразив самих показів та не зясовував взаємовідносин, які наявні між свідками та ОСОБА_6 Також, у оскаржуваному рішенні слідчий посилається на наявність особистої неприязні між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як підстави для виникнення між ними суперечки та надання неправдивих показів. Вважає, що посилаючись на дані обставини, слідчий в порушення ст. 94 КПК України, не зясовував обставин на які посилається, а саме реальної наявності та підстав виникнення даних неприязних відносин, а також не зазначив доказів, що підтверджують їх наявність. Просить суд скасувати постанову від 25 квітня 2013 року старшого слідчого СВ Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області капітана міліції ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження №0000157 від 13.03.2013 року, а матеріали направити для продовження досудового розслідування.

В судовому засіданні, скаржник ОСОБА_2 скаргу підтримала посилаючись на обставини викладені у ній, просить суд її задовольнити.

Заступник начальника СВ Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області капітан міліції ОСОБА_1 скаргу не визнав, вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить суд відмовити у її задоволенні.

Прокурор будучи належним чином повідомлений у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши скаржника ОСОБА_2, заступника начальника СВ Липовецького РВ УМВС України в Вінницькій області капітана міліції ОСОБА_1, дослідивши скаргу та матеріали кримінального провадження 0000157 від 13.03.2013 року встановив.

25 квітня 2013 року старшим слідчим СВ Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області капітаном міліції ОСОБА_1 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000157 від 13.03.2013 року, у звязку із відсутністю події кримінального правопорушення передбаченого ст. ст. 122, 125, 129, 296, 364, 365 КК України.

Як випливає із змісту резолютивної частини оскаржуваної постанови, підставою для закриття кримінального провадження є відсутність події кримінального правопорушення передбаченого ст. ст. 122, 125, 129, 296, 364, 365 КК України, тобто відсутність самого факту вчинення протиправних дій.

Проте, згідно висновку експерта № 442 констатовано наявність у ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, які по давності утворення можуть відповідати вказаному скаржником строку, а саме 09 год. 30 хв. 11.03.2013 року.

Кримінальна відповідальність за нанесення легких тілесних ушкоджень встановлена ст. 125 КК України, а в залежності від субєкта та субєктивної сторони складу злочину відповідальність за вчинення насильницьких дій може наставати також за ст. ст. 126, 127, 129, 296, 365 КК України, оскільки фізичний вплив є основною ознакою складу вищевказаних правопорушень.

Разом з тим, слідчий при прийнятті оскаржуваного рішення не зясовував обставин за яких скаржнику були нанесенні тілесні ушкодження, а за ст. ст. 126, 127 КК України взагалі не прийняв жодного рішення.

Як встановлено із змісту постанови про закриття кримінального провадження від 25.04.2013 року, слідчий оцінив покази ОСОБА_2 як недостовірні посилаючись при цьому на особисту неприязнь між нею та ОСОБА_6, при цьому дана постанова не містить посилання на належні та допустимі докази на підставі яких ґрунтуються відповідні висновки слідчого.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, згідно оскаржуваної постанови, підставою для винесення оскаржуваного рішення є покази очевидців даної події, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які заперечили факт нанесення скаржнику тілесних ушкоджень ОСОБА_6, тобто дані покази містять розбіжності щодо фактичних обставин справи по відношенню до показів скаржника.

Відповідно до ч. 9 ст. 224 КПК України, слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для зясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.

Згідно ч. 2 ст. 56 КК України, потерпілий має право брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу….

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Разом з тим, слідчий не провів слідчих дій спрямованих на перевірку показів вищевказаних свідків та потерпілої, зокрема шляхом проведення перехресного допиту.

Відповідно до положень ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобовязаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права на перехресний допит;

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Також слідчий не встановив інших осіб, що були безпосередніми свідками обставин, що виникли 11.03.2013 року в приміщенні Зозівської сільської ради між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, оскільки зазначені у постанові свідки є працівниками вказаної сільської ради та перебувають у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_6, що прямо вказує на їх упередженість в силу наявних трудових відносин.

Вказані обставини були наведені у постанові про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 04 квітня 2013 року, проте не були усунуті при подальшому розслідуванні кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобовязані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000157 від 13.03.2013 року, суд приходить до висновку, що слідчим не проведено всебічного та повного дослідження усіх обставин кримінального провадження, а наявні у ньому докази у своїй сукупності є недостатніми для прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 9, 55, 86, 87, 94, 223, 303, 304, 307, 371, 372, 395 КПК України, суд, -

Ухвалив:

Скасувати постанову від 25 квітня 2013 року старшого слідчого СВ Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області капітана міліції ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження №0000157 від 13.03.2013 року.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя:ОСОБА_7