Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 11а-1052/10 Головуючий в 1-й Інстанції
категорія ч. 1 ст. 366 кк україни зубов о.с.
Доповідач: сажинов В.В.
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 р. серпня місяця „17 дня

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участі прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальну справу за апеляцією з доповненнями засудженого ОСОБА_7, апеляцією потерпілого ОСОБА_5 та апеляцією прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 17 березня 2010 року, -

встановила:

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень та звільнено від відбування покарання у звязку із закінченням строків давності.

Міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за злочин, вчинений ним за таких обставин.

ОСОБА_7, працюючи головним бухгалтером приватного підприємства „Жиспина виконуючи адміністративно-господарські функції, тобто являючись посадовою особою в період часу з лютого 2004 року по лютий 2005 року умисно склав, підписав від свого імені як головного бухгалтера ПП „Жиспина та директора зазначеного підприємства ОСОБА_5 та скрепив печаткою, яка згідно наказу № 5 від 05.09.1998 р. знаходилася в користуванні ОСОБА_7, звіти „Розрахунок суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, які надав у пенсійний фонд Дніпровського району м. Херсона, а також звіти „Розрахунок сплати единого податку субєктом підприємництва юридичною особою, які надав до державної податкової інспекції м. Херсона про те, що на ПП „Жиспина працювали 2 осіб, хоча фактично за зазначений період в ПП „Жиспина рахувалися та працювали від 10 до 13 осіб.

У своїй апеляції з доповненнями засуджений ОСОБА_7 посилається на односторонність та неповноту досудового та судового слідства, істотні порушення судом вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. При цьому зазначає, що кримінальну справу стосовно нього було порушено незаконно та без достатніх підстав. Внаслідок неправильного відображення у звітах кількості працюючих осіб у ПП „Жиспина не настало суспільно-небезпечних наслідків, а в його діях відсутній склад злочину. Просить вирок суду скасувати, справу провадженням закрити за ч. 2 ст. 367 КК України у звязку з відсутністю події злочину та за ч. 1 ст. 366 КК України у звязку з відсутністю в його діях складу злочину.

У своїй апеляції потерпілий ОСОБА_5 посилається на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону органами дізнання, досудового слідства та суду. При цьому зазначає, що висновки суду грунтуються на даних експертизи, яка є поверховою, однобічною та такою, що виконана особою, яка не має на це відповідних правових підстав. Окрім того, державним обвинуваченням безпідставно зменшено обсяг обвинувачення ОСОБА_7 всупереч інтересів потерпілого та цивільного позивача. Судом необгрунтовано звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки останній з липня 2005 року по вересень 2006 року перебував у розшуку. Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати, а справу повернути на додаткове розслідування.

У своїй апеляції прокурор, який затвердив обвинувальний висновок, посилається на істотні порушення судом вимог кримінально-процесуального закону. При цьому зазначає, що суд дійшовши висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання, у резолютивній частині вироку не зазначив на підставі якого закону його звільнено від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК України. Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, зазначивши у резолютивній частині вироку про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. ст. 49, 74 ч. 5 КК України у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7І, який підтримав свою апеляцію та просив апеляції потерпілого та прокурора залишити без задоволення, міркування прокурора про підтримання апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний висновок та залишення без задоволення апеляцій засудженого та потерпілого, пояснення потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6, які підтримали свою апеляцію та просили відмовити у задоволенні апеляції ОСОБА_7, вислухавши останнє слово засудженого ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів проходить до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_7 з доповненнями та апеляція потерпілого ОСОБА_5 задоволенню не підлягають, а апеляція прокурора, який затвердив обвинувальний висновок підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Як установлено з матеріалів справи, органами досудового слідства та судом, не було допущено порушень кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів, та висновок суду про винуватість засудженого у вчиненні злочину, за який його засуджено, суд правильно дав правову оцінку діям засудженого та ним виконані вимоги ст. ст. 22, 323-324 КПК України, направлені на вживання, всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин справи.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, при обставинах встановлених судом та викладених у вироку, повністю доведена та підтверджується наступними доказами.

У суді першої інстанції засуджений ОСОБА_7 свою вину не визнав та показав, що працював в ПП „Жиспина бухгалтером. У 2004 році він складав та здавав звіти ПП „Жиспина у державну податкову інспекцію м. Херсона та пенсійний фонд Дніпровського району м. Херсона. У графі „бухгалтер на звітах у пенсійний фонд Дніпровського району м. Херсона та державну податкову інспекцію м. Херсона стоїть його підпис, а у графі „директор у зазначених звітах стоїть підпис виконаний ним особисто від імені директора ОСОБА_5

Під час допиту в якості обвинуваченого від 15.11.2007 року ОСОБА_7 показав, що працював у ПП „Жиспина бухгалтером. На підприємстві у 2004 році працювало близько 12 робітників. У 2004 році він складав та здавав звіти до державної податкової інспекції м. Херсона та пенсійний фонд Дніпровського району м. Херсона. У графі „бухгалтер на звітах у пенсійний фонд Дніпровського району м. Херсона та державну податкову інспекцію м. Херсона стоїть його підпис виконаний ним власноручно, а у графі „директор у зазначених звітах стоїть підпис виконаний ним особисто від імені директора ОСОБА_5, оскільки останній часто був у відрядженнях. Приблизно в кінці лютого 2005 року до нього додому приїхав ОСОБА_5 разом з сином та забрали у нього всі бухгалтерські документи за 2004 рік (том 3 а.с. 183-188).

Зазначені показання обєктивно підтверджуються сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, які повністю викривають ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Із показань потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні вбачається, що у 2004-2005 роках на посаді головного бухгалтера ПП „Жиспина працював ОСОБА_7 Після виявлення недоліків в його роботі, останній зник та була виявлення нестача грошових коштів на підприємстві. Коли він разом з новим бухгалтером стали здавати звіти до податкової інспекції, то виявили, що ОСОБА_7 вносив до звітів неправдиві відомості про кількість працюючих у ПП „Жиспина. За зазначені порушення його притягнули до адміністративної відповідальності та підприємство доплатило обовязкові платежі. У наданих звітах до податкової інспекції м. Херсона та пенсійного фонду Дніпровського району м. Херсона в період з січня 2004 року по лютий 2005 року у графі „керівник підприємства стоїть не його підпис, а у графі „бухгалтер стоїть підпис ОСОБА_7 Печатка та бухгалтерські документи ПП „Жиспина весь час знаходилися у ОСОБА_7

Згідно наказу № 2 від 12 серпня 1998 року ОСОБА_7 був прийнятий на роботу у ПП „Жиспина на посаду головного бухгалтера (том 1 а.с. 66).

Згідно посадової інструкції головного бухгалтера ПП „Жиспина на ОСОБА_7 покладено обовязки щодо правильного нарахування та перерахування платежів до державного бюджету, внесків на державне соціальне страхування, забезпечення виконання єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і надання у встановлені строки фінансової звітності, організації контролю за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій (том 1 а.с. 68, 69).

Із висновку експерта № 1501 від 05.11.2007 р. вбачається, що по наданим на дослідження документам, відображення в бухгалтерському обліку фінансових операцій не відповідає вимогам чинних нормативних актів, а саме на ПП „Жиспина в період з 01.01.2004 року по 01.02.2005 року забезпечення встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складати і подавати у встановлені строки фінансову звітність, організовувати контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій з січня 2004 року по лютий 2005 року на ПП „Жиспина, зобовязаний був бухгалтер (том 3 а.с. 162-180).

Із протоколів виїмки звітів ПП „Жиспина у пенсійному фонді Дніпровського району м. Херсона, їх огляду та із самих звітів ПП „Жиспина „Розрахунок суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з січня 2004 року по лютий 2005 року вбачається, що у них зазначено тільки 2 осіб працюючих на підприємстві, які були надані до пенсійного фонду Дніпровського району м. Херсона, та долучені до матеріалів справи в якості речових доказів (том 3 а.с. 116-143; 155).

Із протоколів виїмки звітів ПП „Жиспина у ДПІ м. Херсона, їх огляду та із самих звітів „Розрахунок сплати єдиного податку субєктом підприємництва юридичною особою за 2004 рік вбачається що у них зазначено тільки 2 осіб працюючих на підприємстві, які були надані до ДПІ м. Херсона, та долучені до матеріалів справи в якості речових доказів (том 3 а.с. 145-155).

Із відомостей про виплату заробітної плати працівникам ПП „Жиспина та табелей обліку робочого часу за 2004 рік вбачається, що на підприємстві у зазначений період фактично працювало від 10 до 13 осіб (том 2 а.с. 101-137).

Дослідивши та проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дав їм належну оцінку й обгрунтовано прийшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 366 КК України.

Тому доводи засудженого в апеляції про те, що його необгрунтовано засуджено, колегія суддів визнає такими, що не відповідають матеріалам справи і є способом його захисту.

Склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, є формальним, і злочин визнається закінченим з моменту внесення до офіційних документів неправдивих відомостей, незалежно від того, чи спричинило це які-небудь наслідки і чи був використаний підроблений документ.

Таким чином посилання ОСОБА_7 на відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України є необгрунтованими і до уваги колегією суддів не приймаються.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, суд розглянув справу щодо ОСОБА_7 в межах обвинувачення, викладеного прокурором в постанові про зміну обвинувачення від 14 листопада 2008 року, лише за ч. 1 ст. 366 КК України (том 4 а.с. 21-24).

Докази обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України в судовому засіданні не досліджувалися, та наявність або відсутність події злочину судом першої інстанції не встановлювалася.

Таким чином, перевірка питання щодо наявності чи відсутності події злочину, за обвинуваченням, за яким особу не було засуджено чи виправдано не може бути предметом розгляду апеляційним судом.

Посилання апелянта ОСОБА_5 на незаконність та необгрунтованість проведеної по справі судово-бухгалтерської експертизи не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки суд розглянув справу стосовно ОСОБА_7 лише у межах нового обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України і дані зазначеної експертизи не були предметом дослідження та доказування в даному процесі.

Доводи апеляції потерпілого ОСОБА_5 про порушення його прав як потерпілого та цивільного позивача внаслідок зміни прокурором обвинувачення в суді, є необгрунтованими.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що у судовому засіданні 02.03.2010 року потерпілий ОСОБА_5 після зміни прокурором обвинувачення ОСОБА_7, відмовився підтримувати обвинувачення щодо останнього за ч. 2 ст. 367 КК України, про що зазначено у протоколі судового засідання (том 4 а.с. 325).

Окрім того, не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_5 в апеляції на необгрунтованість звільнення судом ОСОБА_7 від кримінальної вдповідальності у звязку із закінченням строків давності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі і до дня набрання вироком законної сили минули три роки.

Санкція ч. 1 ст. 366 КК України передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 перебував у розшуку з 01.09.2005 року (том 1 а.с. 203), і перебіг давності зупинявся, та перебіг давності відновився з дня його затримання 17.01.2006 року (том 1 а.с. 206), тобто трьохрічний строк давності на час набрання вироком законної сили минув.

На думку колегії суддів є обгрунтованими та підлягають повному задоволенню апеляційні вимоги прокурора щодо зазначення у резолютивній частині вироку підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК України.

Так, відповідно до ст. 335 КПК України резолютивна частина обвинувального вироку повинна бути викладена чітко і ясно, щоб при виконанні вироку не виникло сумнівів щодо змісту рішення суду, викладених у цій частині вироку. Якщо суд в ході судового розгляду прийде до висновку про необхідність звільнення підсудного від покарання, то у резолютивній частині вироку, визнавши підсудного винним у вчиненні злочину та призначивши покарання за відповідною статтею кримінального закону, суд повинен зазначити про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з посиланням на відповідну статтю (частину, пункт) Кримінального кодексу України.

Однак, у порушення зазначених вимог кримінально-процесуального закону суд, дійшовши висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання, у резолютивній частині вироку не зазначив на підставі якого закону його звільнено від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК України.

У звязку з чим вирок в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію з доповненнями засудженого ОСОБА_7 та апеляцію потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 17 березня 2010 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

В резолютивній частині вироку зазначити, що ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ст.ст. 49, 74 ч. 5 КК України у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В решті цей вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: