Справа № 396/2466/15-к
Провадження № 1-кс/396/234/15
УХВАЛА
02.12.2015 року слідчий суддя Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_5 ,
Посилається на те, що кримінальне правопорушення відбулося за наступних обставин. 21.06.2014 р. біля 10.30 год. в с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області між ним і ОСОБА_6 (головою сільської ради) відбулася розмова, в ході якої, потерпілий попросив його зробити зауваження його водію, так як той перед тим, управляючи транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху.
Після того, як він попросив ОСОБА_6 зробити зауваження водію, ОСОБА_6 несподівано розлютився почав його ображати і наніс два удари в район шиї та голови. Бив його рукою і так як ОСОБА_6 як мінімум вдвічі важчий за нього та фізично сильніший, то від його ударів він впав на землю. Після того піднявся, і бачачи розлючений стан ОСОБА_6 , пішов до своєї машини, де на нього чекав знайомий ОСОБА_7 , який все бачив.
Вважає, що постанова є неправомірною з тих підстав, що прокурором не враховано, що покази свідка ОСОБА_8 не спростовані та не заперечувалися ОСОБА_6 під час одночасного допиту. Під час проведення одночасного допиту осіб 23.07.2015 року ОСОБА_6 не заперечував проти того, що розповідач ОСОБА_8 про те, що він наносив йому ударів, і взагалі не заперечував факту нанесення йому ударів, а тільки заперечував можливість свідків бачити події, які відбулися.
Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження прокурор зазначив, що покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 він не взяв до уваги так як ОСОБА_7 його знайомий, а ОСОБА_9 коли побачив, що йому наносять удари проїхав мимо та не зупинився хоч і знав його. Проте прокурор в той же час взяв до уваги покази свідки ОСОБА_10 , який підтвердив покази надані ОСОБА_6 , і не врахував той факт, що вони також добрих відносинах про що свідчить той факт, що в той час ОСОБА_6 сидів на землі та ремонтував колесо від мікроавтобуса, яким керує ОСОБА_10 .
Крім того, прокурор не взяв до уваги той факт, що свідки давали свідчення будучи попередженні про кримінальну відповідальність і підтвердили свої покази під час слідчого експерименту та одночасного допиту.
Також прокурором не взято до уваги, що свідок ОСОБА_10 змінив раніше ним подані свідчення та пояснив, що 20.06.2014 року він дійсно можливо підрізав ОСОБА_4 , але потім в с. Глодоси Новоукраїнського району ОСОБА_4 зупинився на зупинці та порадив йому «під час руху дивитися в дзеркала» при чому не грубив та не ображав його.
Вважає, що в матеріалах кримінального провадження окрім його показів та показів ОСОБА_6 є покази двох свідків, які підтверджують факт завдання йому ударів і з якими він не перебуває в родинних чи дружніх відносинах, і є покази одного свідка, який перебуває в дружніх відносинах з ОСОБА_6 , якому ОСОБА_6 допомагав ремонтувати автомобіль.
В матеріалах кримінального провадження містяться протоколи допитів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 лікарів Новоукраїнської ЦЛР Кіровоградської області, які пояснили, що 21.06.2014 року був доставлений та оглянутий ОСОБА_4 з ознаками ЗЧМТ (струсу головного мозку) та забою при пальпації грудної клітки та шийного відділу ОСОБА_4 дані об`єктивно стверджують про наявність фізичного болю та травматичне його походження.
Постанова про закриття кримінального провадження винесена 28 липня 2015 року, проте її копію йому не направлено, про що свідчить копія супровідного листа на його ім`я, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, на якому немає вихідної реєстрації прокуратури Новоукраїнського району.
Суд вважає, що прокурором неправомірно винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження у зв"язку із наступним.
Частина 1 статті 126 КК України передбачає відповідальність за нанесення одного чи кількох ударів, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень. Під ударом слід розуміти одноразовий різкий вплив на тіло людини за допомогою певного предмета або частини тіла (руки, ноги, голови), що завдає фізичного болю. Побої - це багаторазове (два і більше) завдання ударів по тілу потерпілого, яке не спричинило тілесних ушкоджень.

Завдання удару, побоїв, вчинення інших насильницьких дій утворюють склад злочину, передбаченого статтею 126 КК, за двох умов, а саме тоді, коли вони: а) завдали потерпілому фізичного болю; б) не спричинили тілесних ушкоджень.

Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло.

З оглянутих письмових протоколів та прослуханих аудіо записів допиту свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_9 вбачається причетність ОСОБА_6 до завдання ОСОБА_4 двох ударів, їх показання в основних деталях збігаються із показаннями, наданими самим скаржником ОСОБА_4 . Відсутність при цьому будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого не є підставою для закриття провадження, оскільки відсутність тілесних ушкоджень є кваліфікуючою ознакою, яка відмежовує правопорушення за ст.125 і ст.126 КК України. Визначальним в даному випадку є встановлення факту причетності підозрюваної особи до нанесення одного чи кількох ударів, а питання заподіяння фізичного болю потерпілому повинно вирішуватися в судовому засіданні, оскільки відчуття фізичного болю від ударів є суб`єктивним фактором і не може бути спростовано висновком судмедекспертизи.
Згідно висновку експерта № 688 від 03.06.2015 р. вказано, що погіршення здоров`я потерпілого та перебування на стаціонарному лікуванні обумовлено загостренням наявних хронічних захворювань. Суд вважає, що вказаний висновок також не спростовує наявність події та складу кримінального правопорушення, оскільки стан погіршення здоров`я та час перебування потерпілого на лікуванні має значення для встановлення тяжкості тілесних ушкоджень, а не для визначення факту завдання потерпілому фізичного болю.
У даному випадку суд вважає, що під час досудового розслідування зібрано достатньо доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, а компетенція оцінки цих доказів та визнання особи винуватою належить суду, який повинен у встановленому порядку дослідити ці докази в судовому засіданні згідно принципу змагальності, за результатом чого винести законне, вмотивоване та обгрунтоване рішення.
Крім цього, як вбачається із постанови про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 30.06.2015 р., прокурором було надано вказівку щодо необхідності проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 , яка так і не була виконана.
Потерпілий ОСОБА_4 категорично наполягає на притягненні ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, не відмовляється від обвинувачення, а тому прокурор повинен вжити необхідних заходів для продовження досудового розслідування.
Також суд погоджується із тим, що скаржником із поважних причин пропущено строк оскарження постанови, а тому цей строк підлягає поновленню, оскільки неповідомлення потерпілого про закриття кримінального провадження порушило право потерпілого для звернення зі скаргою в строк передбачений законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_4 строк подання скарги до суду.
Скаргу ОСОБА_4 на постанову прокурора від 28 липня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000465 від 21.06.2014 року - задовольнити.
Скасувати постанову прокурора від 28 липня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000465 від 21.06.2014 року.
Зобов`язати прокурора Новоукраїнського району Кіровоградської області організувати поновлення кримінального провадження за №0000465, проведення необхідних слідчих дій для повного та об`єктивного встановлення обставин кримінального провадження, та прийняття за даним кримінальним провадженням обґрунтованого та законного рішення, яке відповідає нормам кримінального процесуального законодавства.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого чи прокурора не може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст.307 КПК України, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Головуючий: ОСОБА_1