Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/1058/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.12.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження №0000235 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року, яким

неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Приютівка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , не маючого судимості,

визнано винним та засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації належного йому майна,

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років без конфіскації належного йому майна.

неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, учня ПТУ № 7 м. Олександрії, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років без конфіскації належного йому майна.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 2 908 грн. матеріальної шкоди і 3 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , судове рішення щодо яких ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оскаржується

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_14 ,

захисника - адвоката ОСОБА_15

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , визнані винними та засуджені за те, що вони вчинили низку корисливих злочинів проти власності і злочин проти безпеки руху і експлуатації транспорту, за таких обставин.

16 лютого 2014 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 , являючись особою раніше судимою за вчинення злочинів проти власності, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , з метою крадіжки прибули до будинку АДРЕСА_4 , де через кватирку у вікні квартири АДРЕСА_5 , яка належить потерпілій ОСОБА_16 , проникли всередину приміщення і таємно викрали належне потерпілій майно на загальну суму 738 грн. 94 коп.

Крім того, 01 квітня 2014 року, близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_13 прибули до багатоквартирного будинку АДРЕСА_6 , де з кріплення на горищі шляхом вільного доступу таємно викрали належний потерпілому ОСОБА_17 інтернет-кабель довжиною 58 метрів загальною вартістю 209 грн. 38 коп.

Також, 09 травня 2014 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , прибули до домоволодіння АДРЕСА_7 , де проживає потерпіла ОСОБА_18 , після чого шляхом пошкодження вікна проникли до середини приміщення будинку і, маскуючи своє обличчя одягом, напали на потерпілу ОСОБА_18 , заштовхали її до іншої кімнати будинку, де застосовуючи насильство, з метою подолання опору нанесли останній не менше 5-7 ударів руками по голові та тулубу, в результаті чого спричинили їй легкі тілесні ушкодження, а потім відкрито заволоділи її каблучкою, виготовленою з дорогоцінного металу золота 583 проби вагою 0,84 г вартістю 485 грн., яку зняли з пальця руки, а також мобільним телефоном «Samsung SGH-X640» вартістю 100 грн., мобільним телефоном «SonyEricsson Z300і» вартістю 270 грн., та мобільним телефоном «Samsung GT-E1200і» вартістю 214 грн. 40 коп., а всього викрали майна на суму 1 069 грн. 40 коп.

Окрім цього, в останній декаді серпня 2014 року, точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 прибули на територію домоволодіння АДРЕСА_8 і шляхом вільного доступу через незачинені вхідні двері проникли в приміщення житлового будинку і таємно викрали грошові кошти в сумі 725 грн., які належать потерпілому ОСОБА_19 .

Разом з тим, 29 серпня 2014 року близько 00 год. 40 хв. ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , будучи особами, які раніше вчинили злочин, передбачений ст. 185 КК України, діючи повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом прибули на територію дитячого будинку «Перлинка», який розташований в с. Войнівка, вул. Леніна, 164, і шляхом вільного доступу умисно, протиправно вилучили і заволоділи транспортним засобом мопедом «Навігатор» вартістю 2 786 грн., який належить потерпілому ОСОБА_20

30 серпня 2014 року близько 16.00 години ОСОБА_6 , перебуваючи біля дачного будинку АДРЕСА_9 , діючи повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу, умисно протиправно заволодів транспортним засобом мопедом Spark вартістю 3450грн., який належить потерпілому ОСОБА_21 .

Також, 13 вересня 2014 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 і ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб, діючи повторно, прибули до домоволодіння АДРЕСА_8 , де згідно розподілених ролей ОСОБА_7 через кватирку у вікні проник в приміщення будинку, а ОСОБА_6 чекав у дворі. В кімнаті будинку ОСОБА_7 таємно викрав грошові кошти в сумі 500 грн., які належали потерпілому ОСОБА_19 , після чого ОСОБА_7 і ОСОБА_6 зникли з місця події.

Окрім цього, 16 вересня 2014 року близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_6 разом з невстановленою слідством особою проходили по АДРЕСА_10 побачили мопед «Viper Active», який належав потерпілому ОСОБА_9 . Маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом вільного доступу, умисно, протиправно вилучив і заволодів мопедом «Viper Active» вартістю 5 228 грн. 52 коп., чим заподіяв шкоду потерпілому ОСОБА_9 .

Крім того, 18 вересня 2014 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_6 діючи повторно, за попередньою змовою з особою, яка ухилилася від слідства і суду, з метою заволодіння чужим майном шляхом грабежу, прибули до домоволодіння АДРЕСА_7 , що належить потерпілій ОСОБА_18 , де через вікно потрапили до приміщення будинку. Маскуючи своє обличчя одягом, ОСОБА_6 і особа, яка ухилилася від слідства і суду, напали на потерпілу ОСОБА_18 , яка перебувала в будинку, і, застосовуючи насильство з метою подолання опору потерпілої, нанесли їй не менше семи ударів руками та ногами по тілу, заподіявши легкі тілесні ушкодження, після чого відкрито викрали належні потерпілій грошові кошти в сумі 420 грн. і зникли з місця події.

Разом з тим, 08 жовтня 2014 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , з метою заволодіння чужим майном прибули до домоволодіння АДРЕСА_8 , яке належить ОСОБА_19 та шляхом вибивання ногами вхідних дверей обвинувачені проникли в будинок, де в одній з кімнат перебувала потерпіла ОСОБА_22 , 1926 року народження. Застосовуючи насильство, ОСОБА_7 і ОСОБА_12 напали на ОСОБА_22 , з метою подолання опору та, маскуючи свої обличчя, ОСОБА_12 накинув на голову потерпілої ковдру і утримував її за шию, а ОСОБА_7 , обшукавши одяг потерпілої, яка по голосу впізнала ОСОБА_7 , відкрито викрав належні їй грошові кошти в сумі 420 грн., після чого ОСОБА_7 і ОСОБА_12 залишили місце події.

Також, 19 жовтня 2014 року близько 19 год.30 хв. ОСОБА_7 і ОСОБА_12 з метою заволодіння чужим майном, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, прибули до домоволодіння АДРЕСА_7 , яке належить потерпілій ОСОБА_18 , і при зустрічі з нею на порозі будинку, маскуючи своє обличчя одягом, заштовхали її всередину приміщення, де, погрожуючи застосувати насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито викрали належне потерпілій майно: грошові кошти в сумі 90 грн., куртку вартістю 297 грн. 50 коп. та мобільний телефон «Samsung GT-C3322» вартістю 300 грн.

Крім того, 06 листопада 2014 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном, діючи повторно, прибув до будинку АДРЕСА_4 , яке належить потерпілій ОСОБА_23 , через кватирку у вікні проник всередину будинку, однак, не знайшовши цінні речі, при виході з будинку зустрівся з потерпілою ОСОБА_23 . Продовжуючи свої злочинні дії та маскуючи своє обличчя одягом, обвинувачений напав на потерпілу, наніс їй не менше двох ударів руками і ногами, заподіявши легкі тілесні ушкодження, після чого намагався вихопити з рук потерпілої мобільний телефон «Samsung GT-Е1202і» вартістю 256 грн. 50 коп., однак з причин, що не залежали від його волі, оскільки присутня при цих подіях свідок ОСОБА_24 побігла кликати про допомогу, не довів свій злочин до кінця і залишив місце події.

Окрім цього, 03 грудня 2014 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на вул. Леніна в смт. Приютівка, з метою заволодіння чужим майном наздогнав потерпілу ОСОБА_25 і, діючи повторно, відкрито, шляхом ривка викрав у потерпілої жіночу сумку, в якій знаходився гаманець та грошові кошти в сумі 28 грн., чим спричинив їй шкоди на загальну суму 407 грн. 30 коп.

Також, 09 грудня 2014 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_6 , продовжуючи злочинну діяльність, з метою крадіжки прибув до домоволодіння АДРЕСА_11 , що належить потерпілому ОСОБА_26 , і, діючи повторно, шляхом пошкодження вікна проник в приміщення господарчої споруди, звідки таємно викрав майна на загальну суму 871 грн. 80 коп.

Разом з тим, 13 грудня 2014 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_6 на вул. Привокзальній в смт. Приютівка, з метою заволодіння чужим майном наздогнав потерпілу ОСОБА_27 і, діючи повторно, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, наніс їй два удари рукою в обличчя, після чого відкрито намагався заволодіти та вирвати з рук її жіночу сумку вартістю 338 грн. 40 коп. з гаманцем вартістю 44 грн. та планшетом «Pipo Max-М5, 16 Gb» вартістю 1 602 грн., однак внаслідок активного опору потерпілої не довів свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції стосовно його підзахисного в частині засудження за фактом таємного викрадення грошових коштів в сумі 725 грн. у потерпілого ОСОБА_19 змінити, кваліфікувавши дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, а за фактом таємного викрадення грошових коштів у сумі 500 грн. прийняти рішення про закриття кримінального провадження за даним епізодом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину. Призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 роки

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, обвинувачений ОСОБА_7 в цілому вину свою визнав повністю та у вчиненому щиро розкаявся, але стосовно епізоду крадіжки в останній декаді серпня 2014 року у потерпілого ОСОБА_28 вину не визнав та суду пояснив, що його сестра ОСОБА_29 , у якої він на той час мешкав попросила його поїхати за місцем проживання. їх батька ОСОБА_19 за речами та продуктами харчування, так як сама в цей час доглядала свою малолітню дитину. Обвинувачений наголосив суду, що приїхав саме забрати «тормозок», а не красти. Батька вдома не було, але йому дозволила зайти в будинок його бабуся, бо це було раніше узгоджено між нею та його сестрою ОСОБА_29 . Коли шукав у будинку одяг, то знайшов гроші у сумі 725 гривень. Умисел на їх викрадення; у обвинуваченого виник коли він перебував уже в будинку. В цей час ОСОБА_30 чекав його у дворі і не був поінформований про наміри ОСОБА_31 щодо крадіжки. Також вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив показання ОСОБА_7 та пояснив, що разом з ОСОБА_32 вони приїздили до бабці останнього погуляти. Вдома була бабця ОСОБА_7 . Він привітався та чекав ОСОБА_31 у дворі, доки той збирав речі для сестри ОСОБА_29 . ОСОБА_33 заходив до будинку через двері, ніхто йому не заперечував. Пізніше ОСОБА_33 вийшов з будинку з пакетом і в подальшому зізнався йому, що знайшов у будинку гроші та викрав їх. Але суму називав 400 гривень. Однак, наголошує на тому, що вказані показання обвинувачених у вироку викладені не вірно, що призвело, на думку апелянта, до неправильної кваліфікації дій обвинувачених за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України, так як в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні такі кваліфікуючі ознаки як «вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб» та «проникнення у житло», а тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України, як крадіжку, вчинену повторно.

Крім того, як на докази по вказаному епізоду, суд у вироку посилається лише на протокол прийняття заяви потерпілого та протоколи слідчих експериментів з підозрюваними ОСОБА_32 та ОСОБА_34 , які по суті є лише перевіркою показань підозрюваних на досудовому слідстві та суперечить ч. 4 ст. 95 КК України.

Разом з тим, по епізоду крадіжки грошей 13 вересня 2014 року у потерпілого ОСОБА_19 , обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав та дав суду показання про те, що в день крадіжки 13.09.2014 року він і ОСОБА_6 взагалі весь день були вдома у сестри ОСОБА_7 - ОСОБА_29 з її дітьми і до селища Приютівка не приїздили. Наполягав, що цей факт може підтвердити його сестра. На запитання суду, чому він під час слідчого експерименту визнавав свою вину, ОСОБА_7 пояснив, що його вмовили так вчинити працівники міліції, які переконали його, що враховуючи ряд вчинених ним злочинів більшої тяжкості ніж крадіжка, цей додатковий епізод становища його не погіршить. Але визнати вину ще і у крадіжці 10 качок, як того вимагали співробітники міліції, він відмовився, бо це взагалі виглядало б абсурдно. Крім того, звернув увагу суду на те, що кватирка у вікні замала для того, щоб він в неї проник. Обвинувачений ОСОБА_6 на додаткові запитання суду підтвердив показання ОСОБА_7 щодо непричетності їх до вищевказаної крадіжки.

Таким чином, вважає, що за даним епізодом в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, а тому провадження за вказаним фактом підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. При цьому суд, вважаючи вину ОСОБА_7 доведено, знову посилається лише на заяву потерпілого та протоколи слідчих експериментів за участю підозрюваних.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить вирок міськрайонного суду змінити, призначивши йому більш м`яке покарання. В обґрунтування вимог посилається на те, що суд не врахував, що він вчинив злочини в неповнолітньому віці, раніше не був судимий, вину в інкримінованих злочинах визнав повністю, щиро розкається у скоєному, а також вказує на те, що за чає знаходження в Кіровоградській установі виконання покарань характеризується позитивно, приймає активну участь у конкурсах, змаганнях, за що отримав подяку.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 який підтримав свою апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції стосовно його підзахисного за фактом таємного викрадення грошових коштів сумі 500 грн. у потерпілого ОСОБА_19 скасувати, а провадження в цій частині закрити підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину, а за фактом таємного викрадення грошових коштів в сумі 725 грн. у потерпілого ОСОБА_19 вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 на за ч. 2 ст. 185 КК України, за якою призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та пом`якшити обвинуваченому покарання, прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , просив рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок майна у потерпілої ОСОБА_16 16 лютого 2014 року, потерпілого ОСОБА_17 01 квітня 2014 року, грабежів потерпілої ОСОБА_18 09 травня 2014 року, потерпілої ОСОБА_22 08 жовтня 2015 року, потерпілої ОСОБА_18 19 жовтня 2015 року, потерпілої ОСОБА_23 , незаконного заволодіння мопедом «Навігатор» потерпілого ОСОБА_20 , 29 серпня 2014 року підтверджується сукупністю зібраних у провадженні, перевірених у судовому засіданні та наведених у вироку доказах, в апеляційній скарзі захисника не заперечуються.

Водночас, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, крім визнання ним своєї винуватості доведена матеріалами кримінального провадження, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Кваліфікації дій ОСОБА_35 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та відповідно ОСОБА_6 ч. ч. 2, 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України сторонами судового розгляду не оскаржується.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визнав винуватими ОСОБА_35 та ОСОБА_6 за вказаними вище частинами статей закону України про кримінальну відповідальність, кваліфікувавши їх дії: за епізодом крадіжок у потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_36 , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням у житло чи інше приміщення, за епізодами протиправного вилучення мопеда потерпілого ОСОБА_20 та мопеда потерпілого ОСОБА_9 , як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_6 щодо потерпілого ОСОБА_9 тільки за ознакою повторності, за епізодам відкритого викрадення майна у потерпілої ОСОБА_18 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло, лише дії ОСОБА_7 , за епізодом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_17 , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та за епізодом замаху на відкрите викрадення 06 листопада 2014 року майна потерпілої ОСОБА_23 , як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений повторно; а дії ОСОБА_6 за епізодом пограбування потерпілої ОСОБА_25 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та за епізодом замаху на пограбування потерпілої ОСОБА_27 , як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений повторно.

Водночас, доводи захисника адвоката ОСОБА_8 про невірний виклад судом показань обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_19 , що мала місце в останній декаді серпня 2014 року, заслуговують на увагу.

Так, прослуховуванням наявного в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформація встановлено, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_37 по вказаному епізоду вину не визнав та суду повідомив, що його сестра попросила його поїхати до бабусі ОСОБА_37 за речами та продуктами харчування. Коли він шукав у будинку свій одяг, то знайшов гроші у сумі 725 гривень. В цей час ОСОБА_6 чекав його за воротами і вони не домовлялись на вчинення крадіжки. Наголосив на тому, що співробітники міліції змусили їх сказати, що вони вчинили крадіжку попередньо домовившись між собою. Також зазначив, що викрадені кошти вони витратили на власні потреби.

Однак, вказані показання обвинуваченого про відсутність в його діях попередньої домовленості з ОСОБА_6 , так і наведені з цього приводу доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 таких кваліфікуючих ознак як «вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб» та «проникнення у житло», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , який суду пояснив, що вони, попередньо домовившись між собою, їхали до бабусі ОСОБА_7 , з метою вчинити крадіжку майна, протоколами проведення слідчих експериментів від 08.11.2014 року за участю ОСОБА_7 та відповідно від 27.12.2014 року за участю ОСОБА_6 , згідно яких останні показали на територію домоволодіння АДРЕСА_8 , як на місце вчинення в останній декаді серпня 2014 року злочину, де вони зайшовши через незачинені двері, викрали кошти в сумі 720 грн., які лежали в шафі по праву сторону від коридору (т. 1., а.п. 216, 221, 245- 250).

За вказаних обставин, доводи захисника ОСОБА_38 про те, що суд в порушення вимог ч. 4 ст. 95 КПК України необґрунтовано послався га протоколи слідчих експериментів з підозрюваними ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які по суті є лише перевіркою показань підозрюваних на досудовому слідстві колегія суддів визнає безпідставними. Так, як вбачається з протоколів слідчих експериментів від 08.11.2014 року та від 27.12.2014 року, вище вказані слідчі дії проведені за участю законних представників обвинувачених, захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_39 , педагога ОСОБА_40 , окрім того, будь яких заяв та клопотань при проведенні їх від учасників не надходило, а тому колегія суддів не вбачає підстав піддавати сумніву вказані докази.

Таким чином, не зважаючи на те, що під час судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції в основу вироку поклав виключно визнавальні показання обвинуваченого, однак допущене судом порушення жодним чином не вплинули на доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікації його за ч. 3 ст. 185 КК України

Щодо посилання обвинувачених та захисника - адвоката ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України за епізодом крадіжки грошей в сумі 500 грн. 13 вересня 2014 року у потерпілого ОСОБА_19 , то вони були предметом розгляду судом першої інстанції, котрий визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказами, зокрема протоколами слідчих експериментів від 08.11.2014 року, проведених за участю ОСОБА_7 та відповідно від 27.12.2014 року за участю ОСОБА_6 , де обидва на місці показали про обставини та деталі вчинення ними вказаного злочину за зазначеним епізодом (т. 1., а.п. 216, 221, 245- 250).

Разом з тим, твердження обвинувачених ОСОБА_7 . ОСОБА_6 з приводу того, що вони під час досудового слідства вони були вимушені визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення ч. 3 ст.185 КК України за епізодом крадіжки грошей в сумі 500 грн. 13 вересня 2014 року у потерпілого ОСОБА_19 ,, у зв`язку із застосуванням щодо них недозволених методів слідства при проведенні слідчих дій, а саме застосовування психологічного тиску, не знайшли свого підтвердження. Так, матеріали кримінального провадження не містять клопотань від обвинувачених та їх захисників з цього приводу, які залишились поза увагою органу досудового розслідування чи суду першої інстанції. Окрім того, якщо б вказані факти мали місце, то обвинувачений міг би оскаржити дії працівників з приводу фізичного чи психологічного впливу на нього, однак цього не зробили.

За таких обставин, вказані показання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції визнає безпідставними, наданими з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення.

Разом з тим, у апеляційній скарзі ОСОБА_6 наголошував на тому, що він свою вину визнав повністю, та щиро розкаюється у вчиненому, що ставить під сумнів доводи обвинуваченого щодо примусу його з боку працівників міліції давати визнавальні покази.

На підставі вище наведеного, винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за епізодом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_19 , що мав місце в останній декаді серпня 2014 року та за епізодом крадіжки грошей в сумі 500 грн. 13 вересня 2014 року у потерпілого ОСОБА_19 , що мав місце 13 вересня 2014 року повністю доведена, а їх дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням у житло правильно кваліфіковані районним судом.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, в межах санкцій статей, за якими їх визнано винними.

Так, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 судом першої інстанції належним чином враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, серед яких є тяжкі та середньої тяжкості злочини, особи винних, які характеризуються негативно, обставини, які пом`якшують покарання вчинення злочину неповнолітніми, щире каяття і відсутність обставин, які його обтяжують, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення їх не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення, визначивши остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхіднім та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він вчинив злочини в неповнолітньому віці, раніше не був судимий, вину в інкримінованих злочинах визнав повністю, щиро розкається у скоєному, то вказані обставини, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, кількості епізодів злочинної діяльності, даних про особу обвинуваченого, не може бути підставою для пом`якшення призначеного йому покарання шляхом застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року щодо неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2