Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/1113/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 222 (148-5) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000016 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 березня 2015 року.
Цим вироком:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кіровограда, українку, громадянку України, з середньою освітою, яка не заміжня, не працює, проживає та зареєстрована: АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше,
засуджена за ч. 1 ст.222 КК України, за ч. 4 ст. 358 КК України виправдана у зв`язку з відсутністю в її діянні складу даного кримінального правопорушення.
Кримінальне провадження розглянуто з участю:
- прокурора ОСОБА_7 ,
- захисника ОСОБА_8 ,
- обвинуваченої ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною та призначити покарання: - за ч. 1 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.; - за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно виправдано ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в її діянні складу даного кримінального правопорушення. Суд послався на те, що обставини даного кримінального правопорушення з об`єктивної сторони повністю охоплюються ч. 1 ст. 222 КК України, а дії обвинуваченої не утворюють ідеальну сукупності злочинів. Також судом першої інстанції вказано, що ч. 1 ст. 222 КК України і ч. 4 ст. 358 КК України співвідносяться як спеціальна і загальна норми, а тому має застосовуватися спеціальна норма.
Проте, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_9 за 4 ст. 358 КК України, суд не взяв до уваги, що дії обвинуваченої утворюють сукупність злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 КК України і ч. 4 ст. 358 КК України. Кваліфікуючими ознаками ч. 1 ст. 222 КК України є надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту. Вказаний склад злочину вважається закінченим з моменту надання завідомо неправдивої інформації, при цьому надана завідомо неправдива інформація може бути викладена в різних формах, у тому числі у формі документів, але не кожен документ охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України. Використання ОСОБА_6 завідомо неправдивого документу - довідки про доходи № 308 від 17.04.2012 року ПАТ НВІІ «Радій» утворює окремий склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Отже, на думку апелянта, в діянні обвинуваченої ОСОБА_9 є надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 222 КК України, а також використання завідомо підробленого документу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.
У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Свої доводи захисник обґрунтовує тим, що є помилковим висновок прокурора, що використання ОСОБА_6 завідомо підробленого документу утворює окремий склад злочину. Ідеальна сукупність злочинів, передбачених ст. 222 КК України і ст. 358 КК України виникає тільки у разі виготовлення підробленого документу, з його подальшим використанням.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного за ч. 1 ст. 222 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
За ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_6 виправдано у зв`язку з відсутністю в її діянні складу даного кримінального правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів в розмірі 1131 грн.
Доля речових доказів вирішена відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 засуджено за те, що вона, вчинила надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту за таких обставин.
25.04.2012 року, точного часу не встановлено, до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк», що розташоване на вул. Жовтневої Революції, № 16 корп. № 1 м. Кіровограда, звернулась ОСОБА_6 з метою отримання грошового кредиту.

Для підтвердження своєї платоспроможності, що є необхідною умовою для отримання кредитних коштів, ОСОБА_6 надала до вищевказаної банківської установи завідомо неправдиву інформацію, а саме довідку про доходи № 308 від 17.04.2012 року з ПАТ «НВП «Радій», в якій містилась недостовірна інформація про те, що вона нібито працює на зазначеному підприємстві, обіймає посаду інженера та протягом 6 місяців отримала заробітну плату в розмірі 18939 грн. 02 коп.

На підставі наданих ОСОБА_6 документів та завідомо неправдивої інформації про місце роботи та отриману нею заробітну плату, 25.04.2012 року між директором відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № R9В, відповідно до якого ОСОБА_6 отримала кредитні кошти в сумі 39700 грн.

Разом з цим, ОСОБА_6 визнано невинуватою та виправдано за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в її діянні складу даного кримінального правопорушення.
Так, органом досудового розслідування, ОСОБА_6 обвинувачувалась у використанні завідомо підробленого документу за таких обставин,
25.04.2012 року, точного часу не встановлено, до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк», що розташоване на вул. Жовтневої Революції, № 16 корп. № 1 м. Кіровограда, звернулась ОСОБА_6 з метою отримання грошового кредиту.
Для підтвердження своєї платоспроможності, що є необхідною умовою для отримання кредитних коштів, ОСОБА_6 надала до вищевказаної банківської установи завідомо підроблений документ, а саме неправдиву довідку про доходи № 308 від 17.04.2012 року з ПАТ «НВП «Радій», в якій містилась недостовірна інформація про те, що вона нібито працює на зазначеному підприємстві, обіймає посаду інженера і протягом 6 місяців отримала заробітну плату в розмірі 18939 грн. 02 коп.
Використавши підроблений документ, 25.04.2012 року між директором відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № R9В, відповідно до якого ОСОБА_6 отримала кредитні кошти в сумі 39700 грн.
Заслухавши доповідача, провівши за клопотанням прокурора, підтриманого стороною захисту під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі вивчення матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, оскільки ОСОБА_6 відмовилась від дачі показань, заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною і призначити покарання: - за ч. 1 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.; - за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно до відбування призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Відповідно до ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 КК України і ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Заслухавши обвинувачену ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляції, але просили закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченої на підставі ст. 49 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
За змістом п. 2 п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Так, викладені у вироку суду висновки про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України, крім повного визнання обвинуваченою винуватості, підтверджуються належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами, правильно оцінених судом, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Однак, судом першої інстанції ОСОБА_6 виправдано за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в її діянні складу даного кримінального правопорушення.
Виправдовуючи ОСОБА_6 суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України з об`єктивної сторони повністю охоплюються ч. 1 ст. 222 КК України, а дії обвинуваченої не утворюють ідеальну сукупності злочинів. Також суд першої інстанції вказав, що ч. 1 ст. 222 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України співвідносяться як спеціальна і загальна норма, а тому при кваліфікації дій має застосовуватись спеціальна норма.
Однак, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 358 КК України, суд першої інстанції не взяв до уваги, що у разі шахрайства з фінансовими ресурсами шляхом використання підроблених документів у діянні винного убачається не конкуренція частин і цілого, загальної і спеціальної норми закону України про кримінальну відповідальність, а різнооб`єктна ідеальна сукупність кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, вчинене підлягає кваліфікації за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 КК України і ч. 4 ст. 358 КК України.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив зібрані у кримінальному провадженні докази, але цим доказам дав неправильну правову оцінку та безпідставно виправдав обвинувачену ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 358 КК України за відсутністю в її діянні складу даного кримінального правопорушення.
Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому апеляція прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а вирок суду із зазначених підстав скасуванню з ухваленням нового вироку.
Дослідженням доказів, зібраних у кримінальному провадженні, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 вчинила надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту, а також використання завідомо підробленого документу за таких обставин.
25.04.2012 року, точного часу не встановлено, до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк», що розташоване на вул. Жовтневої Революції, № 16 корп. № 1 м. Кіровограда, звернулась ОСОБА_6 з метою отримання грошового кредиту.
Для підтвердження своєї платоспроможності, що є необхідною умовою для отримання кредитних коштів, ОСОБА_6 надала до вищевказаної банківської установи завідомо підроблений документ, а саме неправдиву довідку про доходи № 308 від 17.04.2012 року з ПАТ «НВП «Радій», в якій містилась неправдива інформація проте, що вона нібито працює на зазначеному підприємстві, обіймає посаду інженера і протягом 6 місяців отримала заробітну плату в розмірі 18939 грн. 02 коп.
Використавши завідомо підроблений документ, 25.04.2012 року між директором відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № R9В, відповідно до якого ОСОБА_6 шляхом надання завідомо неправдивої інформації отримала кредитні кошти в сумі 39700 грн.
Так, обвинувачена ОСОБА_6 винуватість свою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України визнала повністю і суду першої інстанції показала, що 25.04.2012 року, з метою отримання грошового кредиту, звернулась до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк», при цьому надала працівнику банка для підтвердження платоспроможності довідку про доходи № 308 від 17.04.2012 року з ПАТ «НВП «Радій», в якій містилась недостовірна інформація проте, що вона працює на зазначеному підприємстві інженером та одержала заробітну плату протягом 6 місяців у розмірі 18939 грн. 02 коп.
Крім визнання винуватості, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України підтверджується дослідженими належними, достовірними, достатніми доказами, допустимість яких учасниками провадження не заперечуються, а саме:

- підробленою довідкою про доходи № 308 від 17.04.2012 року з ПАТ «НВП «Радій», в якій містилась недостовірна інформація про те, що ОСОБА_6 працює на зазначеному підприємстві, обіймає посаду інженера і протягом 6 місяців отримала заробітну плату в розмірі 18939 грн. 02 коп.

(т.№1м.к.п.37);

- інформацією ПАТ «НВП «Радій» № 50/6310 від 10.07.2013 року, згідно якої ОСОБА_6 не працювала в ПАТ «НВП «Радій».

(т.№1м.к.п.82);

- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 18 від 12.02.2015 року, згідно якого підпис в довідці про доходи № 308 від 17.04.2012 року з ПАТ «НВП «Радій» на ім`я ОСОБА_6 виконаний не керівником даного підприємства.

(т.№1м.к.п.209-216);

- висновком судово-технічної експертизи документів № 40 від 13.02.2015 року, згідно якого відтиск круглої печатки в довідці про доходи № 308 від 17.04.2012 року з ПАТ «НВП «Радій» виконаний із використанням кольорової копіювально - множильної техніки.

(т.№1м.к.п.222-223).
Оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази і доводи апеляції прокурора в їх сукупності, колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 доказана повністю, її діяння слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України, як надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту, а також використання завідомо підробленого документу.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості.
Характеризуючи особу обвинуваченої ОСОБА_6 , колегія суддів враховує характеристику з місця проживання, згідно якої вона характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , колегія суддів визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено.
Враховуючи тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання, і відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкцій частин статей за якими її визнано винною у виді штрафу.
Оскільки, обвинувачена ОСОБА_6 на час вчинення кримінальних правопорушень не займала будь-яких посад, пов`язаних з матеріальною відповідальністю, вчинення нею даних кримінальних правопорушень не пов`язано з її трудовою діяльністю та виконанням організаційно-розпорядчих чи/або адміністративно-господарських функцій на підприємствах, організаціях і в установах, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 222 КК України, відповідно до положень ст. 55 КК України не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Відповідно до положень п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі та 3 роки у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
Звільнення від кримінальної відповідальності можливе, якщо ця особа не ухилялася від слідства або суду.
Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення злочину.
Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_6 шахрайство з фінансовими ресурсами та використання завідомо підробленого документа вчинила 25.04.2012 року, то її клопотання підлягає задоволенню, а обвинувачена на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України підлягає звільненню від покарання, передбаченого ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, і в даному випадку ст. 70 КК України не застосовується, а тому апеляція прокурора в цій частині не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів.
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції задовольнити частково.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.03.2015 року стосовно ОСОБА_6 , скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною та призначити покарання: - за ч. 1 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.; - за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Відповідно до ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст.222 КК України і ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів в розмірі 1131 грн.
Речові докази, документи, долучені до матеріалів кримінального провадження, зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4