Справа № 183/2018/15
№ 1-кп/183/345/15
В И Р О К
іменем України
09 грудня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0004718 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, мешкаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 30.11.2006 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.125, 76 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном строком 1 рік;
- 06.08.2008 року Подольським міським судом Московської області за ст. 112 ч.2 П,Г, 161 ч.1, 69 ч.2, 58 ч.1 П А КК Росії до 3 років позбавлення волі в колонії - поселення;
- 23.12.2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу 850 грн.,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:
31.12.2014 року близько 03.10 години ОСОБА_4 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де між ним та його дружиною ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 31.12.2014 року, близько 03.15 годин, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи їх настання, наблизився до своєї дружини ОСОБА_6 та завдав останній одного удару рукою в обличчя, від якого ОСОБА_6 впала на підлогу, після чого підвелася та намагалась дати відсіч ОСОБА_4 , однак останній, продовжуючи свої злочинні дії, схопив своєю рукою руку останньої, завівши її за спину ОСОБА_6 , а другою рукою обхватив за шию та всім тілом здавив ОСОБА_6 до підлоги.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 , згідно висновку експерта № 237/Е від 25.03.2015 року, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі, синець в лівій скроневій області голови, струс головного мозку, переломо вивих на рівні 6-7-го шийних хребців, який привів до тетрапареза (відсутності рухів в верхніх та нижніх кінцівках), гіпестезії (зниження чутливості) нижче рівня 7-го шийного хребця та порушення функцій тазових органів.
Переломо - вивих на рівні 6-7-го шийних хребців відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечний для життя, оскільки привів до тетрапарезу (відсутності рухів в верхніх та нижніх кінцівках), гіпестезії (зниження чутливості) нижче рівня 7-го шийного хребця та порушення функцій тазових органів. Тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі, синець в лівій скроневій області голови, струс головного мозку у своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином ОСОБА_4 , своїми умисними діями, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю, розкаявся та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним в тому, що 31.12.2014 року, близько 04.00 годин, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , він завдав своїй дружині ОСОБА_6 один удар рукою в обличчя. Потім схопив однією рукою за руку останньої завівши її за спину ОСОБА_6 , а другою рукою обхватив за шию та всім тілом здавив ОСОБА_6 до підлоги, чим завдав потерпілій тілесних ушкоджень. Свої дії пояснив тим, що ОСОБА_6 знаходилась у стані алкогольного сп`яніння і в ході сварки з ним спровокувала його на такі дії. Але у скоєному він щиро кається.
Представник потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суворо не карати останнього, зазначивши, що це позиція його довірительки, яка пояснила йому свою позицію тим, що на утриманні обвинуваченого знаходиться їх спільна малолітня дитина, яка у разі призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді реального позбавлення волі, залишиться сиротою.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:
- показами свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні показала, що вона є черговою медсестрою Новомосковської центральної районної лікарні. Під час її чергування 31.12.2014 року близько 05.00 години ранку у приймальне відділення з тілесними ушкодженнями поступила ОСОБА_6 . Жінка знаходилась у стані алкогольного сп`яніння. Це їй відомо, оскільки від жінки тхнуло спиртним, а також ця обставина була підтверджена і результатами аналізів, які були зроблені. Жінка не розмовляла, але у довідці, яку надала швидка допомога було зазначено, що жінку побив чоловік. Вона запитала у ОСОБА_6 : «Тебе чоловік побив?», на що остання відповіла «Так». Також ОСОБА_6 повідомила їй, що вона не відчуває ніг. ОСОБА_6 була надана допомога і близько 11.00 години цього ж дня її було відправлено у м.Дніпропетровськ для госпіталізації;
- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні зазначила, що обвинувачений її син, потерпіла невістка. Із сином вона в неприязних стосунках, оскільки останній неодноразово бив її, погрожував фізичною розправою. На Новий Рік, 01.01.2015 р. о 08.00 їй зателефонували з міліції з приводу того, щоб вона забрала своїх онуків дітей ОСОБА_6 , яка знаходиться в лікарні. Пізніше зі слів ОСОБА_6 їй стало відомо, що її син ОСОБА_4 побив дружину, спричинивши їй тілесні ушкодження, у зв`язку з чим ОСОБА_6 потрапила в лікарню;
- показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що він є рідним братом обвинуваченого ОСОБА_4 , з яким у нього неприязні стосунки. Зі слів сусідів ОСОБА_9 знає, що в день, коли ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 , у квартирі, де мешкають ОСОБА_4 із дружиною ОСОБА_6 і дітьми по АДРЕСА_1 , була сварка, оскільки сусіди чули крики.
Суд приймає до уваги той факт, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходяться з обвинуваченим у неприязних стосунках, але вважає за можливе визнати їх свідчення належними а допустимими доказами, оскільки вони не суперечать іншим доказам, дослідженим в судовому засіданні.
Крім того, вина обвинуваченого підтверджується:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.12.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_6 звернулась із заявою, якою просить прийняти міри до її чоловіка ОСОБА_10 , який спричинив їй тілесні ушкодження (а.с.45);
-довідкою №7341, відповідно до якої під час огляду 31.12.2014 року у ОСОБА_6 виявлено закритий перелом. Травма спиного мозку. Нижня параплегія. Алкогольне сп`яніння (а.с.46);
-довідкою №8575, відповідно до якої ОСОБА_6 встановлено діагноз: закрита позовночна спиномозгова травма. Переломо-вивих С6 С7 позвонков (а.с.47);
-випискою з історії хвороби, відповідно до якої ОСОБА_6 встановлено діагноз: ЗПСМТ. Переломо-вивих С6 С7 позвонков. Тетрапарез. Гіпестезія з рівня С7 по проводніковому типу. ЗЧМТ (а.с.50);
-висновком експерта №237/7 від 25.03.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі, синець в лівій скроневій області голови, струс головного мозку, переломо вивих на рівні 6-7-го шийних хребців, який привів до тетрапареза (відсутності рухів в верхніх та нижніх кінцівках), гіпестезії (зниження чутливості) нижче рівня 7-го шийного хребця та порушення функцій тазових органів. Переломо - вивих на рівні 6-7-го шийних хребців відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечний для життя, оскільки привів до тетрапарезу (відсутності рухів в верхніх та нижніх кінцівках), гіпестезії (зниження чутливості) нижче рівня 7-го шийного хребця та порушення функцій тазових органів. Тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі, синець в лівій скроневій області голови, струс головного мозку у своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що 31.12.2014 року, близько 03.15 годин, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи їх настання, наблизився до своєї дружини ОСОБА_6 та завдав останній одного удару рукою в обличчя, від якого ОСОБА_6 впала на підлогу, після чого остання підвелася та намагалась дати відсіч ОСОБА_4 , однак останній, продовжуючи свої злочинні дії, схопив своєю рукою руку останньої, завівши її за спину ОСОБА_6 , а другою рукою обхватив за шию та всім тілом здавив ОСОБА_6 до підлоги, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження.
Вищевказані докази, належність і допустимість яких перевірена судом, в своїй сукупності та взаємозв`язку дозволяють суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_4 у спричиненні ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 , вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Також в судовому засіданні був досліджений протокол огляду місця події злочину: квартири АДРЕСА_2 , де зафіксована обстановка в будинку після вчиненого злочину, але на переконання суду вищезазначений протокол доказового значення по справі не має.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставинами, що помішують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, має непогашену судимість за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження.
Однак, суд також враховує той факт, що ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та розкаявся у вчиненому, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпіла в особі свого представника просила суд суворо не карати обвинуваченого, мотивуючи свою позицію тим, що якщо ОСОБА_4 буде визначено покарання у вигляді реального позбавлення волі, їх малолітній син залишиться сиротою.
Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з максимальним випробувальним терміном, тривалістю три роки, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, поведінці потерпілої до вчинення злочину, яка була направлена фактично на провокацію цього злочину, даним про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують покарання, відсутність обставин що обтяжують його, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний строк з максимальним випробувальним терміном буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на три роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до кримінально виконавчої інспекції у встановлені ними дні, не виїжджати без їх дозволу за межі України на постійне проживання, повідомляти їх про зміну місця свого проживання.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1