АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/1624/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, матеріали кримінального провадження № 0002491 за апеляційними скаргами законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , заступника прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого Дніпровським районним судом м. Києва 03 квітня 2015 року за ст. 198 КК України до 1 року позбавлення волі, та з застосуванням ст.ст. 75, 104 КПК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року визнано винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі. На підставі ст. 72 ч 3 КК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року за ст.198 КК України виконувати самостійно.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишено без змін. Вирішено питання речових доказів та сплати процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , разом з особою, матеріали щодо якої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року виділені в окреме провадження, 03 березня 2014 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи в під`їзді АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, вступили в попередню змову між собою та шляхом зламу замків на решітці, проникли в технічне приміщення на п`ятому поверсі, звідки таємно викрали велосипед марки «Mongoose» вартістю 1000 гривень, що належить гр. ОСОБА_11 та з місця вчинення злочину зникли.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 та заступник прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_7 просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, а саме накладення штрафу, або призначити іспитовий строк, згідно до ст.ст. 75,104 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, повністю розкаявся у вчиненому злочині, проходить психологічну реабілітацію, влаштувався на роботу, а тому призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі є занадто суворим.

Заступник прокурора Дніпровського району м. Києва в апеляційній скарзі просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягає застосуванню, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати покарання, призначене за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року та остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у виді трьох років позбавлення волі, застосувати ст.ст. 75, 104 КК України та звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Визнати обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 сприяння досудовому розслідуванню та зазначити її у мотивувальній частині, зазначити у вступній частині відомості про освіту ОСОБА_6 , речові докази залишити у матеріалах виділеного кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , в решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор вказує, що при призначенні покарання суд прийняв до уваги наявність двох пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім, вирішивши за доцільне призначення покарання у виді одного року позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, чим неправильно застосував кримінальний закон. Таке рішення не мотивовано у вироку суду, оскільки суд не вказав з яких причин до ОСОБА_6 слід застосувати найсуворіше покарання та відбувати його реально, зазначивши при цьому у мотивувальній частині, що обвинувачений має на меті стати на шлях виправлення. Крім того, прокурор зазначає, що судом не враховано наявність ще однієї пом`якшуючої обставини, як сприяння розкриттю злочину, не враховано також і думку потерпілої, яка заперечувала проти призначення реального покарання. На думку прокурора, з урахуванням того, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, вчинив злочин будучи неповнолітнім, під час усього досудового та судового слідства сприяв розкриттю злочину, з`являвся за викликами до органу досудового розслідування та суду, звернувся до центру для позбавлення від наркотичної залежності, щиро розкаявся у вчиненому, йому повинно бути призначене покарання із застосуванням ст. 75, 104 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу частково, просив призначити покарання ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 3 КК України у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України зарахувати покарання призначене за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року та остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у виді трьох років позбавлення волі та застосувати ст. 75, 104 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, покласти обов`язки передбачені ст. 76 КК України, апеляційну скаргу в частині вирішення долі речових доказів не підтримав, законного представника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 , провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та законного представника підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення за обставин, викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій винуватого ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 3 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами в справі в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались судом за згодою обвинуваченого та інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та ніким з учасників провадження в апеляційних скаргах не оспорюються.

Колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України є можливим лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України нижче від найнижчої межі суд першої інстанції не в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання.

Так, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття ОСОБА_6 , вчинення злочину в неповнолітньому віці, та дійшов висновку про можливість застосування ст. 69 КК України, разом з тим, суд не зазначив, які конкретно обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що суд першої інстанції не мотивував належним чином застосування до ОСОБА_6 ст. 69 КК України, що є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 3 КК України, колегія суддів відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є неповнолітньою особою, виховується в повній багатодітній сім`ї, за місцем проживання характеризується позитивно, згідно довідок, наявних у матеріалах справи ( а. с. 126, 127 т. 2), на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, крім того, на обліку у службі у справах дітей неповнолітній ОСОБА_6 також не перебуває ( а. с. 132), відношення ОСОБА_6 до вчиненого.

Обставинами, що пом`якшують покарання колегія суддів враховує щире каяття, сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, що обтяжують покарання колегією судів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання за ст. 185 ч. 3 КК України у мінімальних межах санкції зазначеного закону.

Враховуючи, що злочин за даним вироком ОСОБА_6 вчинив до постановлення вироку Дніпровським районним судом м. Києва 03 квітня 2015 року, колегія суддів вважає, що остаточне покарання ОСОБА_6 повинно бути призначено за сукупністю злочинів на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Згідно частини 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75, ст. 104 КК України, якщо суд при призначення покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років,, враховуючи тяжкість злочину, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи те, що закон визначає принцип індивідуалізації покарання, а правова держава вважаючи покарання передусім виправним, превентивним засобом, з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , наведених у вироку, відсутністю обставин, по обтяжують покарання, та з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 75, 104 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а тому доводи апеляційних скарг прокурора та законного представника в цій частині підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів, таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами вчиненого і особою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, про не зазначення у вступній частині вироку даних про освіту ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки матеріали кримінального провадження, не містять жодних документів на підтвердження рівня освіти ОСОБА_6 , а тому апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

За таких умов колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, постановити у цій частині новий вирок.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила::
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_8 та апеляційну скаргу законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити у цій частині новий вирок., яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі.

За сукупністю злочинів на підставі ст.70 ч. 4 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 визначити за даним вироком та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4