Справа №568/1106/14-к

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" вересня 2015 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Радивилів кримінальне провадження №0000133 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дуброва Олевського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, працює юристом ДП «Радивилівський КХП», раніше не судимого, в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7
встановив:
28 березня 2013 року близько 11 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на парковці, що поблизу адміністративної будівлі ДП «Радивилівський КХП», що по вул. Волковенка м.Радивилів Рівненської області, сів у власний автомобіль марки «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 . В подальшому ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 розпочав рух транспортним засобом із місця стоянки заднім ходом із поворотом в праву сторону, відносно початкового розташування автомобіля, з метою виїхати з території парковки на проїжджу частину вулиці Волковенка м.Радивилів Рівненської області. При цьому ОСОБА_3 , в порушення вимог п. 2.3 (б) та п. 10.9 Правил дорожнього руху України, не переконався в безпеці такого руху та допустив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , який рухався паралельно дорозі по тротуарі в інший кінець парковки.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку експерта №83 від 10.04.2014 року, отримав тілесні ушкодження: забійні садна правої лобної ділянки лиця, тилу 1-их м/ф, суглобів 3-4 пальців лівої кисті, забій обох стоп г/с суглобів з крововиливом, забій правої половини грудної клітки, перелом 5-го ребра справа, краєвий перелом задньої кісточки лівої великогомілкової кістки. Вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого(-их) предмету(ів), загалом не характерні для утворення від падіння та самонанесення, могли утворитись в термін 28.03.2014 року і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я (згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення степені важкості тілесних пошкоджень затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року). Види ушкоджень вказують на значну за силою дію тупих предметів, що в сукупності з їх масивністю, чисельністю, різноманітним характером та локалізацією на різних анатомічних ділянках, могло мати місце при дорожньо-транспортній пригоді (ударі виступаючими частинами транспортного засобу на ОСОБА_6 з подальшим травмуванням об дорожнє покриття).

У прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_3 наступних пунктів Правил дорожнього руху:

п. 2.3 (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.10.9 Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України:

дорожня обстановка сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Вищевказані порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_3 є причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди та настання шкідливих наслідків, а саме отримання тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості потерпілим ОСОБА_6 .

Допитуваний в судовому засіданні ОСОБА_3 вини не визнавав і показав, що 28 березня 2014 року він збирався їхати власним автомобілем який стояв на парковці, що поблизу адміністративної будівлі ДП «Радивилівський КХП», по вул. Волковенка в м.Радивилів і коли підійшов до автомобіля то бачив як рухався потерпілий і думав, що він мине його автомобіль. Обвинувачений спочатку включив задню передачу рухаючись назад і в дзеркалі ОСОБА_6 не було видно, пізніше включив передню передачу і виїхавши на проїжджу частину почав рухатися та почув крик свідка ОСОБА_8 , який викрикував, що обвинувачений збив людину. Потерпілий ОСОБА_6 сидів на проїжджій частині і свідомості не втрачав.

ОСОБА_3 зрозумів, що ОСОБА_6 впав і під`їхавши до потерпілого та посадивши у свій автомобіль завіз його в лікарню виключно із власної ініціативи. Там йому потерпілий пояснив, що він спіткнувся і впав. По приїзді в лікарню потерпілий ОСОБА_6 самостійно вийшов із автомобіля.

Працівники ДАІ оглянули автомобіль ОСОБА_3 щодо технічної справності, однак ними не виявлено будь-яких слідів пошкоджень. Потерпілий лікарю ОСОБА_9 також повідомив, що сам впав і про біль грудної клітки.

ОСОБА_3 взяв у медсестри список ліків необхідних потерпілому і сплативши власних 200 грн. залишив ОСОБА_6 25.06.2014 року йому було оголошено підозру. 03.07. 2014 року він звернувся до слідства про проведення слідчого експерименту і проведення відтворення події, так як протокол огляду неналежно оформлено.

Разом із тим винна ОСОБА_3 доводиться іншими матеріалами справи та зібраними доказами.

Так, із показань потерпілого ОСОБА_6 встановлено, що 28.03.2014 року він в бухгалтерії комбінату хлібопродуктів мав виписати зернові відходи і підходив тротуарною доріжкою до адмінкорпусу комбінату. ОСОБА_3 рухаючись заднім ходом власного автомобіля спричинив потерпілому удар в праву сторону і тазовий суглоб. Відчувши сильний біль потерпілий впав, втратив свідомість і не міг піднятися. ОСОБА_3 відвіз ОСОБА_6 в лікарню де він і працівники міліції підробляли матеріали, так як потерпілий був перші дні в шоковому стані і погано чув постільки слухає за допомогою слухового апарата. На даний період лікування продовжує і надалі, так як почалися болі.

ОСОБА_6 цивільний позов підтримав в повному обсязі і просив застосувати суворе покарання.

Свідок ОСОБА_10 ствердив, що ішов по тротуару і за 4-5 кроків побачив як ішов потерпілий ОСОБА_6 та із парковки біля адміністративної будівлі ДП «Радивилівський КХП», здавав назад автомобіль під керуванням ОСОБА_3 .. Після того як ОСОБА_3 виїхав як «шумахер» і при цьому його автомобіль контактував із областю ягодиць потерпілого ОСОБА_6 від чого потерпілого відкинуло на проїжджу частину дороги на спину. ОСОБА_10 і інший шофер, автомобіль якого був на стоянці почали кричати вслід обвинуваченому щоб зупинився. ОСОБА_3 не вибачався, а лише пояснював, що йому незрозуміло де взявся потерпілий, так як він нікого не бачив. Показання ОСОБА_8 дані в судовому засіданні відповідають і його показам під час досудового слідства (а.с.61-62). Із протоколів слідчих експериментів та фототаблиць за участі свідка ОСОБА_8 (а.с.63-68) та (а.с. 120-125) також доводиться, що рухаючись назад автомобілем марки «BMW» д.н. НОМЕР_1 із парковки біля адміністративного приміщення комбінату хлібопродуктів ОСОБА_3 задньою частиною автомобіля зіткнувся із потерпілим від чого останній впав на проїжджу частину дороги. Допитанні в судовому засіданні в якості свідків поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили зазначене в протоколі від 10.06.2014 року і пояснили, що підписи належать їм. Відбирання пояснень у понятих адвокатом ОСОБА_5 у своєму службовому кабінеті і пред`явлення їм ксерокопій незрозумілих документів не відповідає вимогам КПК України. Не є порушенням вимог закону, а саме ст.240 КПК України щодо проведення слідчих експериментів без участі обвинуваченого та його захисника за участі свідка ОСОБА_8 (а.с.63-68) та (а.с. 120-125) і ці докази не можуть бути визнані судом недопустимими в силу ст.87 КПК України чи неналежними як такі, що отримані у передбаченому цим кодексом порядку. Отже і клопотання обвинуваченого щодо такого не підлягає до задоволення.

Із показань свідка ОСОБА_13 встановлено, що 28.03.2014 року йому зателефонував директор комбінату ОСОБА_14 і повідомив, що батька підбив автомобілем ОСОБА_3 , однак радив не поспішати приїздити, так як все необхідне для лікування надано. По приїзді в лікарню в м.Радивилів ним було виявлено численні пошкодження і батько пояснив, що удар автомобілем обвинуваченого прийшовся із заду. У нього боліла голова, ноги, ребра та поводив себе неадекватно, так як пошкодив слуховий апарат без якого добре не чує. Постільки свідок працює в м.Рівне виписав батька із лікарні м.Радивилів та перевіз на лікування в Чорнобильську лікарню, а потім продовжено лікування в м.Костопіль амбулаторно по місцю проживання дочки. Стан здоров`я потерпілого погіршився і самостійно рухатися він не може. 11.04.2014 року після написання заяви слідчому батько заходив в міліцію за його допомогою.

Свідок ОСОБА_9 ствердив, що потерпілого в лікарню привіз ОСОБА_3 . ОСОБА_6 спочатку був збуджений не міг зрозуміти що з ним сталося, а лише через декілька днів пояснив, що його збив автомобіль і відповідно до інструкції лікар подзвонив до міліції. Аналогічні покази надані ОСОБА_9 і на досудовому слідстві. Із оглянутого епікрізу №1827 Радивилівської районної лікарні вбачається, що потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 28.03.2014 року по 04.04.2014 року. В анамнезі зазначено, що вияснити точні обставини травмування затруднено через важкість контакту із хворим.

Із пояснень свідка ОСОБА_15 встановлено, що як слідчому йому на розгляд передано провадження відносно ОСОБА_3 .. Під час досудового слідства ним вивчались повідомлення на лінії «Марс» лікаря ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_3 , який особисто повідомив, що «касатєльно збив власним автомобілем ОСОБА_6 » ОСОБА_6 спочатку повідомив, що сам впав, а 01.04.2014 року подав заяву, що 28.03.2014 року на нього здійснив наїзд автомобілем обвинувачений і дане повідомлення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. ОСОБА_8 єдиний свідок який все бачив, спочатку пояснював слідчому ОСОБА_16 , що наїзд автомобілем на потерпілого здійснив ОСОБА_3 , а потім свідок двічі під час слідчих експериментів знову ствердив, що бачив як автомобіль ОСОБА_3 контактував із потерпілим від чого останній впав. Постільки ОСОБА_3 вини не визнавав і заявляв клопотання про проведення слідчого експерименту із схожим автомобілем таке було зроблено. Під час проведення слідчого експерименту 10.06.2014 року за участі ОСОБА_10 та понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а 18.08.2014 року за участі понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 свідок підтвердив, що сталося зіткнення після контактування автомобіля ОСОБА_3 із потерпілим. Протокол огляду місця події проводився саме 24.08.2015 року, однак чому спочатку в протоколі не поставив дату пояснити не міг.

Із показань свідка ОСОБА_21 встановлено, що 1-й раз відбирали пояснення в лікарні у потерпілого ОСОБА_6 28.03.2014 року коли виїздили в складі слідчо-оперативної групи після наданої інформації від чергового про отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. ОСОБА_6 якого перевели з приймального відділення в палату не зміг нормально дати в цей день пояснення, так як не розумів та не чув про що його запитують і він не міг навіть підписати пояснення. Лікарі його дуже голосно все питали. Вдруге 01.04.2014 року по приїзді ОСОБА_21 в лікарню потерпілий сказав, що вони покривають колишнього працівника міліції ОСОБА_3 який його збив автомобілем 28.03.2014 року і відмовився давати пояснення.

Свідок ОСОБА_22 показала, що дійсно в складі опер групи 28.03.2014 року виїздили в лікарню так як згідно інформації чергового ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП. В приймальному відділенні побачили ОСОБА_3 який доставив потерпілого і повідомив, що виконуючи своїм автомобілем маневр назад побачив ОСОБА_6 який лежав на дорозі і власним транспортом доставив його в лікарню. Огляду місця події не проводили так як спочатку ОСОБА_6 казав, що тілесні ушкодження отримав з власної необережності. Запитання потерпілому задавали декілька разів і він говорив повільно і незрозуміло та пояснював спочатку, що впав.

Із висновку (а.с.35-36) судово-медичного експерта №83 від 10.04.2014 року встановлено, що відповідно до записів лікарів у гр. ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: «Забійні садна правої лобної ділянки лиця, типу 1-их м/ф суглобів 3-4 пальців лівої кисті, перелом 5-го ребра справа, краєвий перелом задньої кісточки лівої великогомілкової кістки. Вказані вище тілесні ушкодження виникли від дії тупого (их), загалом не характерні для утворення від падіння та самонанесення, могли утворитися в термін 28.03.2014 року і згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень «Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.) відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Види ушкоджень вказують на значну силу дію тупих предметів, що в сукупності з їх масивністю, чисельністю, різноманітним характером та локалізацією на різних анатомічних ділянках могло мати місце при дорожньо-транспортній пригоді (ударі) виступаючими частинами транспортного засобу на ОСОБА_6 з подальшим травмуванням об дорожнє покриття. Судово медичний експерт ОСОБА_23 під час судового слідства вказаний висновок підтримав і показав від незначної сили удару перелому в потерпілого не буде. Там де був контакт там і буде перелом.

Із висновку комплексної судово-медичної експертизи №28 від 16.04.2015 року слідує, що наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_6 загалом не характерні для авто травми, так як не мають специфічних і характерних особливостей відображення травмуючи конструктивних частин автомобіля в сукупності з відсутністю будь яких слідів та пошкоджень на автомобілі марки «BMW» д.н. НОМЕР_1 , які б свідчили про контактування його з тілом пішохода.

Виявлені тілесні ушкодження цілком могли виникнути внаслідок падіння потерпілого на тверду площину (дорожнє покриття) в тому числі і з наданим його тілу прискорення. Відмічено, що надання вказаного прискорення яке передувало падінню ОСОБА_6 автомобілем марки «BMW» д.н. НОМЕР_1 , що рухався заднім ходом з невеликою швидкістю - не виключається. Перевіривши та дослідивши всі докази та з врахуванням всіх обставин справи суд вважає, що саме в цій частині висновок відповідає дійсним обставинам справи, відносно того що падінню потерпілого передували дії водія ОСОБА_3 направлені на рух автомобіля заднім ходом і лне суперечать висновку експерта №83.

Наявність у потерпілого віддалених наслідків перенесеної в минулому травми у виді вираженого порушення статико-динамічної функції правої нижньої кінцівки, що супроводжувалось хиткістю ходи. В даному випадку сила наданого прискорення могла бути навіть незначною прискорення. Під час судового слідства експерт підтримав вказаний висновок і показав, що при легкому зіткненні поштовху автомобілем сліди на автомобілі можуть бути відсутні. Обвинувачений міг і не побачити потерпілого в дзеркалі в той період коли останній потрапив в мертву зону. При русі автомобілем заднім ходом з невеликим прискоренням отримання вказаних тілесних ушкоджень потерпілим не виключається.

Працівник ДАІ свідок ОСОБА_24 показав, що дійсно здійснював огляд автомобіля обвинуваченого біля лікарні куди був викликаний за інформацією про ДТП слідчо-оперативною групою. ОСОБА_3 спочатку заперечував щоб оглянув автомобіль, а пізніше погодився. Свідок не пригадав пошкоджень на автомобілі, однак заявив, що в його практиці були досить часті випадки, що на автомобілі пошкодження відсутні, а в потерпілого ушкодження є.

Під час прослуховування в судовому засіданні аудіо запису реєстратора мовленнєвої інформації «Марс» (а.с.93) в суді встановлено, що під час повідомлення лікаря ОСОБА_9 сам ОСОБА_3 який після ДТП доставив потерпілого в лікарню пояснював черговому міліції: «Виїжджаючи автомобілем із стоянки касатєльно зачепив ОСОБА_6 » Таке повідомлення черговому повністю підтверджуються іншими матеріалами справи.

Згідно висновку авто технічної експертизи (а.с.67-77) слідує, що в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки«BMW» д.н. номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідають вимогам п.2.3.(б) та п.10.9 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із даною дорожньо- транспортною пригодою.

Під час судового слідства доведено, що в даній дорожньотранспортній події в діях водія автомобіля марки «BMW» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п.2.3.(б) та п.10.9 Правил дорожнього руху України. У прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху: а саме п. 2.3(б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.10.9 Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України:

дорожня обстановка сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми діями, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

При призначенні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого і те, що жодних коштів не відшкодовано потерпілому на час розгляду справи, вік потерпілого та можливість його спілкування із оточуючими за допомогою слухового апарату, обставини справи, думку потерпілого щодо покарання, характеристику.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено.

Суд знаходить безпідставним посилання ОСОБА_3 на те, що при наявності не скасованого висновку ДІМ Радивилівського РВ УМВС України ОСОБА_25 про припинення розгляду звернення ОСОБА_9 (а.с.19) слідчий не вправі вносити відомості від 01.04.2014 року в ЄРДР стосовно підозри у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 ОСОБА_3 .. Старший слідчий ОСОБА_15 при внесенні таких відомостей в ЄРДР діяв відповідно до вимог ст.214 КПК України, а вказаний висновок не є обмеженням та перешкодою для такого, постільки висновок дільничого інспектора не є процесуальним рішенням, а приймався виключно як відповідь на звернення громадян.

Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 повністю спростовується всіма матеріалами справи, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні

Разом із тим, вирішуючи в нарадчій кімнаті питання про допустимість доказів, протокол огляду місця події (а.с.10-15) як такий, що не був включений до реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с.139), суд визнає недопустимим доказом і у вироку на протокол та дані зазначені у ньому суд не посилається.

Цивільний позов прокурора в розмірі 392 грн. 66 коп. підставний і доводиться із наданих розрахунків витрат за лікування потерпілого (а.с.95-96).

Згідно ст.1166 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, в повному об`ємі.
Так як ні потерпілим ні його захисником ОСОБА_7 не долучено доказів щодо призначень саме таких ліків потерпілому, які зазначені в наданих чеках в задоволенні вимог щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5000 грн. слід відмовити.
Згідно ст.1167, ч.2 ст.1168 УК України моральна шкода відшкодовується особою, яка його заподіяла, за наявності його провини, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст.23 ЦК України, п.п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи завдану фізичну біль, моральні страждання, втрату спокою, час і зусилля для відновлення свого попереднього становища завдану моральну шкоду потерпілому суд оцінює в розмірі 10 000 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

засудив:
ОСОБА_3 визнати винним і призначити покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 (триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Речовий доказ - диск CD-R Verbatim з копією аудіо запису реєстратора мовленнєвої інформації «Марс» зберігати з матеріалами справи.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Радивилівської районної лікарні в особі відділу охорони здоров`я Радивилівської районної державної адміністрації 392(триста дев`яносто дві) гривні 66 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 у відшкодування завданої моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1