Ухвала
іменем україни

01 грудня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженогоОСОБА_5 ,
його захисникаОСОБА_6 ,
прокурораОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000116 за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_8 і ОСОБА_5 , а також спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Полтавської області від 15 червня 2015 року,

у с т а н о в и в:
Вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 лютого 2014 року засуджено:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк 4 роки.
Згідно зі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Яхників Лохвицького району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_2 ,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк 4 роки.
Згідно зі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеногоКодексу;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_3 ,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк 3 роки.
Згідно зі ст. 75 КК ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки й покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.

За зазначеним вироком також засуджено ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, проте ухвалою апеляційного суду від 26 травня 2015 року матеріали щодо останнього виділено в окреме провадження й оголошено його у розшук.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» 51 870 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Апеляційний суд, частково задовольнивши апеляційні скарги прокурора та представника цивільного позивача, скасував вирок суду першої інстанції повністю і 15 червня 2015 року ухвалив свій вирок, яким визнав винними нижче вказаних осіб, яким призначив покарання:
- ОСОБА_5 у виді обмеження волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк 4 роки;
- ОСОБА_8 у виді обмеження волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк 4 роки;
- ОСОБА_9 у виді обмеження волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк 3 роки.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України № 1185-VII від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання за цим вироком.
Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» 132 337,66 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні протягом 2013 року крадіжок газового конденсату за попередньою змовою групою осіб повторно та в замаху на крадіжку за таких обставин.
Так, 17 лютого 2013 року ОСОБА_5 разом із ОСОБА_9 , який керував автомобілем «Ман 220» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), ОСОБА_8 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, таємно з метою вчинення крадіжки газового конденсату за попередньою змовою групою осіб уночі прибули до врізки у шлейф свердловини № 1 Червонолуцького родовища ЦВНГ-2, розташованого поблизу с. Шевченкового Лохвицького району Полтавської області. На місці ОСОБА_5 стежив за обстановкою, а ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, наповнили 13 000 л ємності газовим конденсатом на суму 64 220 грн (1 л/4,94 грн, 13 000 х 4,94 грн = 64 220 грн).
Згодом ОСОБА_5 реалізував цей газовий конденсат невстановленим слідством особам, чим ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» було заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 64 220 грн із розрахунку, що вартість 1 л газового конденсату становить 4,94 грн.
03 березня 2013 року ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, попередньо домовившись між собою, повторно з метою вчинення крадіжки газоконденсату прибули вантажним автомобілем марки «Ман 220» до врізки у шлейф зазначеної свердловини, де ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, наповнили ємність газовим конденсатом об`ємом 13 789 л на суму 68 117,66 грн (1 л/4,94 грн, 13 789 х 4,94 грн = 68 117,66 грн), який ОСОБА_5 реалізував невстановленим слідством особам, чим ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» було заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 68 117,66 грн із розрахунку, що 1 л газового конденсату становить 4,94 грн.
06 березня 2013 року співучасники у тому ж складі за попередньою змовою знову з метою вчинення крадіжки газового конденсату із врізки шлейфу тієї самої свердловини прибули до того ж місця, де під час спроби заповнити металеву ємність газовим конденсатом ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виявили і затримали працівники міліції, а особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, втекла з місця вчинення злочину. У зв`язку з цим співучасники не довели крадіжки до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

У касаційних скаргах, аналогічних за змістом, засуджені ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та захисник останнього ОСОБА_6 порушують питання про скасування вироку апеляційного суду і про призначення нового розгляду в цьому суді. Обґрунтовують свою вимогу тим, що під час апеляційного розгляду сторону захисту було обмежено у праві заявляти клопотання, а отже, суд, на їх думку, порушив принцип змагальності та рівності сторін. Повторне дослідження апеляційним судом доказів відбулося всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК, оскільки ці докази суд першої інстанції визнав недопустимими. Скаржники звертають увагу на те, що в апеляційній скарзі прокурор просив застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення, і відповідно, призначити суворіше покарання. Скасовуючи ухвалу апеляційного суду від 06 травня 2014 року, суд касаційної інстанції у своїй ухвалі від 07 квітня 2015 року зазначив, що лише у разі, якщо суд дійде висновку про вчинення засудженими більш тяжких злочинів, то звільнення цих осіб від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК слід визнати неправильним. Отже, погодившись із правильністю кваліфікації дій засуджених, апеляційний суд безпідставно посилив покарання, призначене їм судом першої інстанції.

Від засудженого ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд цього кримінального провадження за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , які просили вирок апеляційного суду змінити та звільнити засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, думку прокурора, яка не погоджуючись із доводами касаційних скарг, просила залишити судове рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 434 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, доведеність їх обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК у касаційних скаргах не оспорюються.
Суд апеляційної інстанції обмежений апеляційною скаргою та клопотаннями учасників судового провадження обсягом тих обставин, які мають бути перевірені або встановлені під час апеляційного розгляду. Водночас він не обмежений у праві повторно дослідити докази, досліджені судом першої інстанції, якщо вони стосуються обставин, правильність або повнота встановлення яких оскаржена в апеляційній скарзі та/або обставин, що досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, за винятком, права дослідити нові докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, які він з огляду на вимоги ч. 3 ст. 404 КПК вправі дослідити лише за клопотанням учасників судового провадження і виключно, якщо про дослідження таких доказів вони заявили клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що всі заявлені учасниками судового провадження клопотання в порядку апеляційної процедури було розглянуто і по них прийнято мотивовані рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Разом із тим, як убачається з матеріалів провадження, за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 лютого 2014 року було засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- ОСОБА_5 : за ч. 2 ст. 185 КК на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу;
- ОСОБА_8 : за ч. 2 ст. 185 КК на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст.76 зазначеногоКодексу;
- ОСОБА_9 : за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.

Приймаючи таке рішення, суд послався на наявність обставин, що пом`якшують покарання, та на дані про особу ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та дійшов висновку, що виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів можна досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за їх поведінкою.

На вказаний вирок прокурор подав апеляцію, в якій ставив питання про ухвалення апеляційним судом нового вироку й визнання ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК, та про призначення за цим законом, відповідно, суворішого покарання.

Представник цивільного позивача ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» подав Також апеляційну скаргу, в якій порушив питання про скасування вироку місцевого суду і про постановлення нового, яким цивільний позов просив задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 травня 2014 року апеляційні скарги прокурора та представника цивільного позивача було залишено без задоволення, а вирок суду без змін.

Не погоджуючись із таким рішенням, прокурор подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення м`якого покарання. Прокурор стверджував, що місцевий суд дії засуджених перекваліфікував з ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК на ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК неправильно, оскільки, на його думку, засуджені вчинили злочинні дії організованою групою, що їм інкримінувалося в обвинувальному акті. Також скаржник вважав, що ухвала апеляційного суду не відповідала вимогам ст. 419 КПК.

Скасовуючи цю ухвалу апеляційного суду Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, як видно з його ухвали від 07 квітня 2015 року, послався на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (а саме ст. 419 КПК) й зазначив, що лише за умови, якщо апеляційний суд дійде висновку про вчинення засудженими більш тяжких злочинів, їх звільнення згідно з вироком місцевого суду від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК слід визнати неправильним.

Правова природа «заборони повороту на гірше» у кримінальному процесуальному законодавстві обумовлюється положеннями Конституції України та статтями 421, 439 КПК.
Погіршенням правового становища засудженого визнається, зокрема: застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення; застосування більш суворого покарання; скасування неправильного звільнення засудженого від відбування покарання тощо.

Проте при новому розгляді справи апеляційний суд не застосував закон про більш тяжке кримінальне правопорушення й не проаналізував зміст ухвали касаційного суду від 07 квітня 2015 року та вироком від 15 червня 2015 року, всупереч вищевказаним вимогам ст. 439 КПК засудженим ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК призначив покарання без застосування положення ст. 75 КК, яке слід відбувати реально, чого не вправі був робити.

У контексті наведених обставин оскаржуваний вирок апеляційного суду необхідно змінити і призначити засудженим покарання з дотриманням вимог ст. 421 КПК.

Керуючись статтями 433436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Полтавської області від 15 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та в порядку ст. 433 КПК щодо ОСОБА_9 змінити.
Звільнити ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців і покласти на них обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.
Звільнити ОСОБА_9 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст.76 зазначеногоКодексу.
Вважати ОСОБА_9 звільненим від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на підставі п. «в» ст. 1 Закону України № 1185-VII від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році».
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3