Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
24 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000190 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, за участю учасників судового провадження прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку Кузнецовського міського суду від 18 червня 2015 року ОСОБА_5 в період часу з 23 год. 10 березня 2014 року до 02 год. 11 березня 2014 року, знаходячись в приміщенні кухні будинковолодіння АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_9 , на грунті особистих неприязних відносин, які виникли в ході суперечки, під час якої ОСОБА_9 наніс ОСОБА_5 декілька ударів руками та ногою по різних частинах тіла, взявши зі столу кухонний ніж, не передбачаючи через необережність можливості заподіяння смерті і не бажаючи її потерпілому, завдав ОСОБА_9 ножем один удар в ділянку правого плеча та один удар в надлопаточну ділянку справа, ушкодивши плечову артерію, що призвело до масивної крововтрати і смерті ОСОБА_9 на місці події.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 119 КК України з призначенням покарання три роки і шість місяців позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

У поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 ставить питання про скасування вироку і виправдання ОСОБА_5 .

При цьому вказує, що суд обґрунтував оскаржуваний вирок висновками, які не відповідають фактичним обставинам справи, сумнівними і недопустимими, на його думку, доказами та доказами, здобутими у ОСОБА_5 під примусом, а також неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність. Зазначає, що ОСОБА_5 оговорив себе під тиском досудового розслідування, висновки судово - медичного експерта ОСОБА_10 щодо колото-різаних ран на тілі трупа ОСОБА_9 та відібрання клаптів шкіри з трупа, на його думку, є сумнівними, як і підписи прокурора та осіб, що були присутні при проведенні огляду місця події, а визнавальні показання ОСОБА_11 та тілесні ушкодження на потерпілому вказують на перевищення меж необхідної оборони в даній обстановці, тому і вирок мав би за таких обставин виходити із меж необхідної оборони.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_7 просить вирок суду залишити без зміни, як законний та належно вмотивований, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення. В обґрунтування своїх заперечень покликається на те, що винність обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, доведена повністю, призначене покарання відповідає вимогам закону, а твердження захисника в апеляційній скарзі є необ`єктивними, оскільки грунтуються на його власних міркуваннях щодо відсутності вини ОСОБА_5 у скоєному.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурорів про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим.

Покликання захисника в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, побудованих на сумнівних, з його погляду, та недопустимих доказах, а також неправильного застосування кримінального закону, спростовуються зібраними у справі доказами, перевіреними, як судом першої інстанції, так і при апеляційному розгляді провадження.
Відповідно до протоколу огляду місця події ( т. 1 а.с. 19-29 ), в будинку АДРЕСА_3 , в приміщенні веранди на підлозі було виявлено труп ОСОБА_9 , який повністю забруднений кров`ю.
На трупі по зовнішній поверхні верхньої третини правого плеча наявна колото-різана рана, а в ділянці спини колото-різана рана надлопаточної ділянки з права, яка має вхідні та вихідні отвори, з`єднані одним раневим каналом. У веранді та кухні - на дверях, підлозі та предметах побуту численні нашарування речовини, схожої на кров.На гумовому килимку виявлено ніж з клинком довжиною близько 12,5 см, шириною 1,3 см з дерев`яною ручкою, на клинку та руків`ї якого також наявні нашарування речовини, схожої на кров, який опізнаний ОСОБА_5 , відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання від 09.07.2014 року (т. 1 а.с. 157-159), та досліджений судом першої інстанції, як речовий доказ.
При проведенні слідчого експерименту ( т. 1 а.с. 111-118), протокол якого досліджено судом першої інстанції, ОСОБА_5 , з дотриманням норм КПК України, показав, що 10 березня 2014 року перебував в будинку АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_9 , де крім них нікого не було. Коли пізно ввечері прокинувся, разом з ОСОБА_9 пішли на кухню, де обоє вживали спиртне. Коли він вдруге зайшов на кухню, то ОСОБА_9 вже лежав на підлозі в крові. ОСОБА_5 злякався і покинув помешкання, однак при цьому мінімально допустив, що міг нанести удар ножем ОСОБА_9 .
Між тим, за показаннями ОСОБА_5 , відображених в протоколі його допиту, як підозрюваного ( т. 1 а.с. 127-133), з дотриманням вимог КПК України, досліджених судом апеляційної інстанції, ОСОБА_5 ствердив, що між ним і ОСОБА_9 в ході розпивання спиртних напоїв на кухні з приводу зниклих раніше коштів обвинуваченого виникла суперечка, під час якої потерпілий ОСОБА_9 наніс ОСОБА_5 декілька ударів руками та ногою по різних частинах тіла, яка переросла в бійку. У бійці ОСОБА_5 , схопивши зі столу ножа, декілька разів правою рукою завдав ударів по тулубу та в руку ОСОБА_9 , не маючи при цьому умислу на позбавлення його життя. Після скоєного свій одяг виправ, оскільки на ньому було багато крові.

Вказане обвинувачений підтвердив і при проведенні додаткового слідчого експерименту ( т. 1 а.с. 136-141) з участю понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в суді першої інстанції підтвердили добровільність, без будь-якого тиску і примусу, визнавальних показань ОСОБА_5 під час проведення вищезгаданої процесуальної дії.

Згідно показань свідка ОСОБА_14 під час судового розгляду провадження слідує, що 11 березня 2014 року близько 2 год. ночі до нього у вікно постукав ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений був схвильований, обличчя перелякане, ліва рука в крові, колошви штанів теж забруднені в речовину, схожу на кров. Вранці ОСОБА_5 свій одяг поправ, і одягнувши його ще мокрим, пішов з будинку.

Твердження апелянта та ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_5 дійсно давав такі показання, але себе обмовив, оскільки до нього застосовувались незаконні методи впливу, не можна визнати обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 службовими особами Кузнецовського МВ УМВС України 24.06.2014 року слідчим з ОВС прокуратури Рівненської області ОСОБА_15 проведено службову перевірку та прийнято рішення про закриття кримінального провадження ( т. 3 а.с. 68-84), копія якого вручена обвинуваченому та його захиснику, і яке ними у встановленому законом порядку не оскаржувалось.

Показання ОСОБА_5 щодо обставин скоєного ним злочину відображені ним в деталях, нікому іншому не відомих.

З висновку судово - медичної експертизи № 23-Д від 25.06.2014 року ( т. 1 а. с. 45-47) вбачається, що на тілі трупа ОСОБА_9 виявлено колото-різане поранення правого плеча з ушкодженням плечової артерії, колото-різані рани в надлопаточній ділянці справа, садна в ділянці передньої поверхні колінних суглобів, які спричинені за декілька хвилин до настання смерті. Колото-різане поранення правого плеча з ушкодженням плечової артерії виникло від дії колюче-ріжучого знаряддя, можливо, від удару ножем, і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, та відноситься до розряду тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Колото-різані рани надлопаточної ділянки справа виникли від дії колюче-ріжучого знаряддя, можливо, від удару ножем і відносяться до розряду легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а садна в ділянці передньої поверхні колінних суглобів, що виникли від дії тупого предмету, можливо, внаслідок падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_9 настала від масивної крововтрати внаслідок ножового поранення правого плеча з пошкодженням плечової артерії через декілька хвилин після отримання вказаного ушкодження. Після отримання тілесних ушкоджень, при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги, потерпілий міг залишатись живим.

Згідно висновку експерта № 23-Д-1/2 від 04.07.2014 року, дані тілесні ушкодження виникли в результаті двох ударів ножем, що відповідає показанням ОСОБА_5 під час додаткового слідчого експерименту 17 березня 2014 року.

Допитаний в суді першої та апеляційної інстанції експерт ОСОБА_10 підтвердив свої висновки і зазначив, що рана в ділянці правого плеча на тілі трупа ОСОБА_9 була глибокою, з пошкодженням плечової артерії, внаслідок чого миттєво розпочалася масивна крововтрата, що призвело до смерті. За такого ушкодження кров могла йти фонтаном, що узгоджується з великою кількістю речовини, схожої на кров, як на тілі потерпілого і в його помешканні, так і на одязі ОСОБА_5 .

Характер і механізм завданих тілесних ушкоджень вказують, що ОСОБА_5 діяв з необережною формою вини, оскільки плече не є життєво важливим органом, і в разі, якби удар не попав у плечову артерію потерпілого, то травма не була б смертельною.

Експерт також зазначив, що ним особисто під час огляду трупа ОСОБА_9 було одноразово відібрано зразки шкіри з трупа, які в подальшому використовувались для проведення експертиз у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, повністю спростовано сумніви захисника-адвоката ОСОБА_8 про те, чи дійсно відбиралися шкіряні клапті з тіла потерпілого, і що такі клапті відбиралися декілька разів у різні періоди.

Висновки експерта є чіткими та категоричними, а тому твердження апелянта щодо їх сумнівності, не заслуговують на увагу.

Спростованими є і припущення захисника щодо можливої причетності громадянина ОСОБА_16 до вчиненого злочину, оскільки матеріалами перевірки, проведеної стороною обвинувачення, на причетність інших осіб до вчиненого злочину вказана версія не підтвердилась.

Посилання сторони захисту щодо недопустимості та неналежності доказів під час проведення допиту та слідчого експерименту з ОСОБА_5 за участю захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не відповідають дійсності, так як вказані слідчі дії фіксувалися технічними засобами, відповідні носії інформації досліджувалися в судовому засіданні, де зафіксовано надання обвинуваченим показань в добровільній формі, без коментарів та застосування до ОСОБА_5 будь-якого тиску. При цьому, ОСОБА_5 не зміг пояснити зміну своїх визнавальних показань під час судового слідства.
Міркування захисника щодо обґрунтування судом бійки між ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_9 на підставі усних припущень експерта ОСОБА_19 не заслуговують на увагу, оскільки суд, мотивуючи доведеність вини обвинуваченого, у вироку на жодні припущення не покликався, а взяв до уваги висновки судово-криміналістичних експертиз, проведених вказаним експертом.
Позиція апелянта щодо недопустимості і неналежності відібрання зразків крові у ОСОБА_5 є необґрунтованою, так як відібрання зразків крові у ОСОБА_5 здійснювалось на підставі постанови колишнього прокурора району ОСОБА_20 від 11.03.2014 року та протоколу про відібрання біологічних зразків від 11.03.2014 року.
Вказані документи досліджувались в судовому засіданні, заяв та клопотань щодо їх не відповідності з боку сторони захисту та обвинуваченого не надходило.
Покликання сторони захисту щодо істотного порушення норм КПК України - не відкриття матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 , а також не надання часу для підготовки до судових дебатів, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявний протокол ознайомлення ОСОБА_5 з усіма матеріалами досудового розслідування, про що свідчить його власноручний підпис ( т. 3 а.с. 105), а журнал та звукозапис судового засідання містить інформацію про оголошення перерви, наданої судом першої інстанції учасникам судового розгляду для підготовки до судових дебатів.
Що ж до незаконності, на думку апелянта, ухвал суду першої інстанції, постановлених під час судового провадження до ухвалення оскаржуваного вироку, то зазначені ухвали, відповідно до положень ч. 1 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягають, у зв`язку з чим в цій частині апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 не підлягає розгляду та не є предметом апеляційного оскарження.
Не грунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження і твердження апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, оскільки, як зазначає захисник, визнавальні покази ОСОБА_5 та тілесні ушкодження на потерпілому вказують на перевищення меж необхідної оборони в даній обстановці.
За змістом ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановки захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118, та 124 цього Кодексу.

Між тим, доказів застосування потерпілим ОСОБА_9 щодо обвинуваченого дій, які б свідчили про реальне посягання на його життя, внаслідок яких ОСОБА_5 міг перевищувати межі необхідної оборони, матеріали кримінального провадження не містять, і таких доказів не здобуто ні судом першої інстанції, ні при апеляційному розгляді справи.

Згідно висновку судово - медичного обстеження ОСОБА_5 № 52 від 12.03.2014 року ( т. 2 а. с. 34) у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці правого плеча та правого плечового суглобу, що виникли від дії тупого предмету, можливо, як при бійці та самообороні, так і при падінні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно акту судової психолого-психіатричної експертизи від 07 квітня 2014 року № 102/14 ОСОБА_5 в момент інкримінованого йому злочину будь-якими психічними захворюваннями, які б позбавили його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, не страждав (т. 2 а.с. 55-59).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно зясував фактичні обставини кримінального правопорушення і вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 119 КК України, підстав для перекваліфікації яких на ст. 118 КК України колегія суддів не вбачає, як і підстав для виправдування ОСОБА_5 .

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, негативно характеризується за місцем проживання, як особа, що зловживає спиртними напоями, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і обрав ОСОБА_5 покарання в межах закону, яке з врахуванням обставин вчиненого злочину, за якого було позбавлено життя людину, та поведінки ОСОБА_5 після скоєного не можна вважати надто суворим і несправедливим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Кузнецовського міського суду від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3