Кримінальне провадження № 1-кп/760/1048/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2015 року м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001184 від 06 лютого 2015 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України,з середньою освітою, одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

1) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2000 року за ст. 140 ч.2, ст.46-1КК України до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2001 року за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 307, ч. 2 185 КК України. На підставі ст.ст. 70,71 КК України призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі. Звільнена 13.06.2005 року з Уманської ВК №129 Черкаської області умовно-достроково з невідбутим терміном 1 рік 11 місяців 2 дні;

3) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2008 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнена 30.07.2009 року з Чернігівської ВК №44 умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 7 місяців 5 днів;

4) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2010 року за ч.2 ст.185 КК України. На підставі ст.71 КК України призначено покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнена 23.03.2012 року по відбуттю строку покарання;

5) вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2013 року за ч. 2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

6) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2014 року за ч.2 ст.185 КК України На підставі ст.71 КК України частково приєднано до покарання, невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2013 року та визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:
Так, ОСОБА_5 будучи раніше неодноразово судима, а саме маючи не зняту і не погашену в установленому порядку судимість, вчинила умисний корисливий злочин при наступних обставинах.
Так, вона, 06.02.2015 приблизно о 13.35 год., перебуваючи в салоні громадського транспортного транспорту, а саме автобусі № 69, який рухався за маршрутом від «вул. Литовченко - Вольгемут» в м. Києві до зупинки громадського транспорту «метро Палац Спорту» від зупинки громадського транспорту «Севастопольська площа» до зупинки громадського транспорту «вул. Липківського» в м. Києві побачила потерпілого ОСОБА_6 у якого в передній правій кишені джинсів знаходився мобільний телефон марки «НТС» чорного кольору. В той момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «НТС», чорного кольору.
Далі з метою реалізації злочинного наміру ОСОБА_5 розуміючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, пересвідчившись у тому, що за її діями потерпілий ОСОБА_6 та будь-хто інший зі сторонніх осіб присутніх в автобусі № 69 не спостерігає, користуючись тим, що даний автобус переповнений, притиснувшись до потерпілого ОСОБА_6 викрала з його передньої правої кишені джинсів мобільний телефон марки «НТС», чорного кольору вартістю 3900 грн. ІМЕІ НОМЕР_1 в якому знаходилась сім карта мобільного оператора «Лайф» НОМЕР_2 , вартістю 35 гривень на рахунку якої грошей не було та карта пам`яті об`ємом 4 ГБ вартістю 100 грн. Всього у ОСОБА_6 було викрадено на загальну вартість 4035 грн. Заволодівши викраденим обвинувачена ОСОБА_5 на зупинці громадського транспорту по вул. Лукашевича в м. Києві вийшла з автобусу №69, тим самим з місця вчинення злочину зникла, привласнивши викрадене майно і маючи реальну змогу розпорядитись ним на свій власний розсуд, але в подальшому ОСОБА_5 була затримана працівниками міліції, а викрадене майно було вилучене.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Потерпілим від кримінального правопорушення являється ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому завдано матеріальний збиток на загальну суму 4035 грн. Оскільки викрадене майно було повернуте потерпілому на місці, цивільний позов не заявлявся.
Обвинувачена в судовому засіданні свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала, повністю підтвердила зазначені в обвинувальному акті обставини, щиро розкаялася та суду повідомила, що під час поїздки в автобусі № 69 побачила ОСОБА_6 у якого в передній правій кишені джинсів знаходився мобільний телефон. Скориставшись тим, що автобус переповнений та за її діями ніхто не спостерігає притиснулася до ОСОБА_6 у якого із кишені викрала мобільний телефон. Вийшовши із автобуса № 69 в подальшому була затримала працівниками міліції.
Показання обвинуваченої ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, враховуючи те, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, та відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає докази, надані прокурором у даному кримінальному провадженні, належними і допустимими, а вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, доведеною, оскільки вона таємно викрала чуже майно, вчинене повторно.
При призначенні міри покарання обвинуваченій суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яка вчинила злочин середньої тяжкості, особу винної яка раніше неодноразово судима, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте відповідно до довідки № 340995 перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11.08.2001 року діагноз «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності».
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів (оскільки вона має не зняту та непогашену судимість за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.

Обвинувачена являється раніше неодноразово судимою особою, що свідчить про те, що вона на шлях виправлення не стала та належних висновків для своєї поведінки не зробила та вкотре вчинила корисливий злочин, спрямований на заволодіння чужим майном. Тому, з урахуванням зазначених обставин провадження, віку, стану здоров`я, відношення обвинуваченої до вчиненого, суд дійшов до висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченої тільки в умовах ізоляції від суспільства, оскільки обвинувачена представляє суспільну небезпеку для оточуючих.
Оскільки виправлення обвинуваченої без відбування покарання є неможливим, правові підстави для застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання відсутні.
Однак, враховуючи щире каяття обвинуваченої, суд не вбачає підстав для застосування максимальної міри покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, виходячи із зазначеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 349 Кримінального процесуального кодексу України та на підставі ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України і призначити їй покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 Кримінального Кодексу України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2014 року, визначивши остаточне покарання ОСОБА_5 у виді двох років та чотирьох місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислювати з 11 год. 40 хв. 29 липня 2015 року.
Речові докази: мобільний телефон марки «НТС», чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора «Лайф» НОМЕР_2 з картою пам`яті об`ємом 4 ГБ - залишити у власності законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 .
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1