Справа №11-21/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року січня 12 дня колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Ященка В.А.

суддів Пархоменко О.М. Олійника В.Б.

з участю прокурора Кононової Л.Ф.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Ковпаківського районного суду міста Сум від 9 листопада 2009 року, яким,

ОСОБА_2,

1квітня ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше був засуджений за ст.ст.185 ч.2 та 3 і 115 ч.1 ККУ

на 10 років позбавлення волі,

засуджений за ст.342 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ст.345 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів призначено 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно за сукупністю вироків призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за те, що відбуваючи покарання за вироком суду у Сумській вправній колонії №116 вчинив ряд злочинів за наступних обставин:

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань №275 від 25.12.2003 року засудженим заборонено мати та користуватись мобільними телефонами.

12 серпня 2009 року молодший інспектор відділу нагляду і безпеки Сумської виправної колонії №116, сержант внутрішньої служби ОСОБА_3, який є працівником правоохоронного органу, відповідно до наказу, ніс службу по забезпеченню нагляду в житловій зоні виправної колонії. Близько 10 години 15 хвилин, Михайличенко почув дзвінок мобільного телефону, який пролунав з житлової секції №8. З метою виявлення та вилучення забороненого до використання мобільного телефону, ОСОБА_3 зайшовши до секції №8 та провів там вибірковий неповний обшук засуджених. В процесі обшуку, у засудженого ОСОБА_2 був виявлений мобільний телефон «Нокіа 6101». На законну вимогу ОСОБА_3 віддати йому мобільний телефон, ОСОБА_2 відповів відмовою, а коли ОСОБА_3 спробував вилучити у ОСОБА_2 телефон, той вчинив активний фізичний опір, хапаючи ОСОБА_3 за формений одяг, намагався повалити його на підлогу, при цьому відірвав правий погон на форменій сорочці.

Після вчинення опору працівнику правоохоронного органу ОСОБА_3 у звязку з виконанням ним службових обовязків, ОСОБА_2, умисно заподіяв ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді забою 5-го пальця правої кисті та розтягнення звязок правого променезапясткового суглоба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Засуджений ОСОБА_2 у своїй апеляції вказує, що тілесні ушкодження ОСОБА_3 він заподіяв не умисно і за це він вибачився перед потерпілим, він також вважає, що суд необґрунтовано послався на його негативну характеристику, на його думку він характеризується посередньо. З огляду на це, та посилаючись на те, що він вже тривалий час перебуває у місцях позбавлення волі, ОСОБА_2 просить змінити вирок суду та помякшити йому покарання.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала, що вирок суду необхідно залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені у апеляції, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Висновки суду про доведеність вини засудженого у вчиненні злочинів при обставинах викладених у вироку, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які були детально проаналізовані судом та наведені у вироку.

Так, суд сам потерпілий ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_2 чинив йому опір та завдав йому тілесних ушкоджень в той час він намагався забрати у нього телефон.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є засудженими і знаходились з Бондарцем у одній секції, підтвердили, що ОСОБА_2 дійсно чинив опір ОСОБА_3 в той час як той намагався вилучити у нього телефон і тут же вони бачили, що ОСОБА_3 тримався за мізинець правої руки.

Висновком судово-медичної експертизи підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

За таких обставин, та враховуючі інші докази, які наведені у вироку, суд прийшов до правильного висновку, що вина ОСОБА_2 доведена і вірно кваліфікував його дії за ст.ст.342 ч.2 та 345 ч.2 КК України.

Доводи апеляції засудженого стосовно того, що його дії були не умисними, в повному обсязі спростовуються наведеними вище доказами.

Колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляції засудженого відносно того, що він має скоріше посередні характеристики ніж негативні, адже з матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_2 відбуваючи покарання на виробництві працювати не бажає, участі у суспільно-корисній праці не приймає і на шлях виправлення не став. До того ж, останнє заохочення він мав у квітні 2008 року, а останнє стягнення на нього було накладено у квітні 2009 року. За таких обставин, висновок суду про те, що ОСОБА_2 має негативну характеристику, є правильним.

Покарання засудженому призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, при цьому судом було враховано, ступінь суспільної небезпечності вчинених ним злочинів та дані про особу засудженого. З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що передбачених законом підстав для задоволення апеляції, зміни вироку суду та помякшення засудженому покарання, немає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.362,365,366,377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду міста Сум від 9 листопада 2009 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляцію без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_8