копія/ Справа № 689/2820/14-к
ВИРОК
Іменем України
25.12.2015 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участю:

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

законного представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2014 за №0000166, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, про обвинувачення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України,

встановив:
Органом досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він вступив у статеві зносини з особою, яка не досягла статевої зрілості, за наступних обставин.

В липні 2012 року в с. Глушківці Ярмолинецького району Хмельницької області під час святкування дня села Лісовий познайомився з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка навчалася в Солобковецькій загальноосвітній школі.

Упродовж 2012 та 2013 років Лісовий неодноразово спілкувався та зустрічався з ОСОБА_11 , знаючи, що вона є малолітньою.

24 листопада 2013 року близько 16 години під час зустрічі Лісовий запропонував ОСОБА_11 піти в гості до ОСОБА_12 , який проживає по АДРЕСА_2 , на що та погодилася. Після спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_13 та ОСОБА_11 залишилися наодинці в одній із кімнат. Там ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на статеві зносини з ОСОБА_11 , без застосування насильства, погроз його застосування чи використання безпорадного стану останньої, завідомо знаючи, що потерпіла є малолітньою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідків, вступив з ОСОБА_11 у статеві зносини.

Крім того, ОСОБА_13 обвинувачується в тому, що в травні 2014 року, перебуваючи разом з ОСОБА_11 в будинку ОСОБА_14 , по АДРЕСА_3 , він повторно вступив у статеві зносини з потерпілою.

Крім того, ОСОБА_13 обвинувачується в тому, що 28 травня 2014 року о другій половині дня, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в будинку ОСОБА_15 по АДРЕСА_4 , на дні народження останньої, він втретє вступив у статеві зносини з ОСОБА_11 , яка також була у вказаному будинку.

Такі дії ОСОБА_13 органом досудового слідства кваліфіковані з ч. 1 ст. 155 КК України, як статеві зносини з особою, яка не досягла статевої зрілості.
Підсудний ОСОБА_13 винним себе не визнав, заперечив статеві зносини з потерпілою та показав, що він протягом певного часу підтримував з ОСОБА_11 дружні відносини, зокрема вони спілкувалися по телефону. Було таке, що він з друзями були в будинку ОСОБА_12 , де вони святкували день народження та грали в карти, і туди також прийшла ОСОБА_11 , з якою він тільки спілкувався, але будь-яких статевих відносин між ними не було. В будинку ОСОБА_16 він з ОСОБА_11 не зустрічався, як і в будинку ОСОБА_17 . Свої показання на досудовому слідстві, де він свідчив про те, що в нього були статеві зносини з ОСОБА_11 він пояснює тим, що він був заляканий, так як працівники міліції мали намір затримати його. Про те, що ОСОБА_11 була малолітньою він під час знайомства з нею не знав, так як вона сказала, що закінчує школу і має намір поступати у вищий навчальний заклад. Дізнавшись через деякий час про її вік від свого колеги, який працював вчителем фізичного виховання у школі, де навчалася ОСОБА_11 , він припинив з нею будь-які стосунки.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона в липні 2012 року в с. Глушківці познайомилася з ОСОБА_13 . Вони обмінялися номерами мобільних телефонів і в подальшому періодично зустрічалися, зокрема в клубі на дискотеці, на ставу, на шкільних змаганнях тощо. Вони були друзями, він іноді проводжав її додому, а близьких стосунків між ними не було. Також потерпіла ствердила, що статевих зносин з ОСОБА_13 в неї не було, а вона на досудовому слідстві оговорила ОСОБА_13 , оскільки він не звертав на неї увагу, а вона не могла з цим змиритися. Крім того ОСОБА_11 показала, що вони з ОСОБА_13 одного разу були в будинку ОСОБА_18 , але там вони тільки грали в карти і ніяких статевих зносин між ними не було. Будь-яких претензій до ОСОБА_13 в неї немає.

Свідок ОСОБА_15 показала, що їй невідомо чи були статеві зносини між ОСОБА_13 і ОСОБА_11 . В той же час, ОСОБА_11 їй казала, що вона зустрічається з ОСОБА_13 , кохає його і в них інтимні відносини. Також свідок показала, що в серпні 2014 року ОСОБА_11 показувала їй довідку про вагітність, мала намір показати цю довідку Лісовому і побоювалася, що він її покине. При цьому ОСОБА_11 казала, що в неї були близькі відносини з хлопцем на прізвище ОСОБА_19 . Також свідок пояснила, що вона не бачила, щоб ОСОБА_13 був наодинці з ОСОБА_11 , вони були тільки в компаніях, а останній навпаки ігнорував потерпілу, а та переслідувала його.

Свідок ОСОБА_20 показав, що йому відомо, що ОСОБА_13 і ОСОБА_11 спілкувалися один з одним, зокрема остання приходила до клубу на дискотеки. Восени 2013 року він був в будинку ОСОБА_18 , де також був Лісовий, і туди ж прийшла ОСОБА_11 , проте йому невідомо чи були статеві зносини між обвинуваченим і потерпілою. Також свідок показав, що ОСОБА_11 всім казала, що їй вже вісімнадцять років.

Свідок ОСОБА_21 показав, що він чув, що ОСОБА_13 і ОСОБА_11 спілкуються один з одним, проте про статеві зносини між ними він ніколи не чув.

Свідок ОСОБА_12 показав, що йому нічого невідомо про стосунки ОСОБА_13 і ОСОБА_11 . ОСОБА_18 заперечив, що він був свідком статевого акту між ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , коли вони були в нього вдома. Свої показання на досудовому слідстві заперечив та пояснив, що він був у нетверезому стані і саме тому давав показання про статеві зносини обвинуваченого з потерпілою.

Батько потерпілої ОСОБА_22 в судовому засіданні відмовився давати показання щодо своєї доньки.

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Виходячи з наведеного суд позбавлений можливості давати критичну оцінку показанням під час судового розгляду потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_18 , хоча такі показання різняться від показань, даних ними під час досудового слідства, на які, в свою чергу, суд не може посилатися та обґрунтовувати ними свої висновки.

В той же час, стороною обвинувачення не було вирішено питання щодо можливості допиту потерпілої ОСОБА_11 під час досудового розслідування в судовому засіданні, з врахуванням її віку, психічного, емоційного стану тощо.

Також суд враховує, що згідно акту судово-психіатричної експертизи від 03.07.2014 №446, ОСОБА_7 схильна до самонавіювання та фантазування, які не являються стійкими, а відносними (ситуаційними) рисами особистості і проявляються у відповідних ситуаційних умовах (а.к.п. 110).

Крім того, аналізуючи показання свідків обвинувачення, які були допитані в судовому засіданні, суд констатує, що жоден з них не підтвердив наявність статевих зносин між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Висновком експерта №964 від 26.08.2014 стверджується, що ОСОБА_7 на момент проведення судово-медичної експертизи статевої зрілості не досягла. Свіжих пошкоджень дівочої пліви у обстежуваної не виявлено. Цілісність дівочої пліви у ОСОБА_7 порушена давно, точний строк її порушення встановити неможливо (а.к.п. 127).

В той же час, такий висновок експерта за відсутності інших фактичних даних про наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, не може бути єдиним і безумовним доказом винуватості Лісового, достатнім для прийняття процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В силу ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях, якими у даній справі є твердження сторони обвинувачення про те, що Лісовий вчинив інкримінований йому злочин, і що всі сумніви мають тлумачитися на користь таких осіб.
Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з відповідними положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (№ 475/97-ВР).
У пункті 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції".
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так у справі "Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain" від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Частиною першою статті 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється у разі: встановлення відсутності події кримінального правопорушення, встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Оцінюючи докази, суд, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що доказів вини Лісового не здобуто, а обсяг обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

За таких обставин Лісового слід виправдати за недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися. Судові витрати відсутні. Речових доказів немає.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:
ОСОБА_10 у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 155 КК України визнати невинуватим та виправдати через недоведеність наявності в його діянні складу злочину.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя ОСОБА_1