Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________копія:__________
У Х В А Л А
Іменем України
25 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000623 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олишва, Рівненського р-ну, Рівненської обл., зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року,

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить вирок змінити та звільнити його від відбування призначеного судом першої інстанції покарання у відповідності до вимог ст.75 КК України.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.

В обгрунтування доводів поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_4 зазначає, що призначене за вироком суду покарання є для нього занадто суворе. Доводить, що судом при ухваленні вироку не будо достатньо надано уваги пом`якшуючим обставинам при призначенні покарання. Зокрема вказує, що судом не було враховано незадовільний його стан здоров`я та той факт, що на утриманні в нього перебуває його батько, який є пенсіонером, а незадовго до вчинення злочину, через тяжку хворобу померла мати та трагічно помер малолітній син. Також стверджує, що такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину були судом першої інстанції оцінені неналежно.

За вироком суду, ОСОБА_4 , в період часу з 09 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. 28 травня 2014 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно з корисливих мотивів, шляхом розбиття скла вікна, проник до приватного будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав гроші у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, які належать ОСОБА_8 , спричинивши потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_4 в період часу з 24 липня 2014 року по 15 год. 00 хв. 26 липня 2014 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом розбиття скла вікна, проник до приватного будинку, що знаходиться по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав електроінструменти, які належать ОСОБА_9 , завдавши останньому майнову шкоду на суму 2196 грн. 73 коп..

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 в період часу з 10 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. 07 вересня 2014 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом відкриття металопластикового вікна, проник до приватного будинку, що знаходиться по АДРЕСА_4 , таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_7 , вчинивши крадіжку на суму 11638 грн. 11 коп..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора та полтерпілого. про відмову в її задоволенні та залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки винуватість у вчиненні злочину та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України ((крадіжка) тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло) за обставин, викладених у вироку, доведена зібраними у справі доказами, у тому числі показаннями самого обвинуваченого, даними у судовому засіданні, в яких він визнав себе повністю винним, показаннями потерпілих та іншими матеріалами кримінального провадження, перевіреними судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України та в апеляційній скарзі самим обвинуваченим не оспорюється, тому в апеляційному порядку, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряється.

Частина друга ст.65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а частиною другою ст.50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Пленум Верховного суду України у Постанові №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у п.2, роз`яснив, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Згідно ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Частиною першою ст.66 КК України встановлено ряд обставин, які пом`якшують покарання, а частиною другою цієї ж статті передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд до обставин, що його пом`якшують відніс щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. Враховуючи заподіяну злочином шкоду, яку обвинувачений ОСОБА_4 потерпілим не відшкодував та взявши до уваги характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого останнім злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, враховуючи вимоги ст.65 КК України щодо необхідності і достатності призначення покарання для виправлення особи та попередження вчиненню нею нових злочинів, суд дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому й призначив покарання саме у вигляді позбавлення волі.

Вказане підтверджує, що суд врахував обставини, які пом`якшують покарання, зокрема й ті, на які посилається обвинувачений. Також суд врахував особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, його характеристику, що потерпілим майнова шкода не відшкодована.

Тобто суд, призначаючи покарання обвинуваченому дотримався вимог закону, а тому колегія суддів вважає, що з врахуванням зазначених обставин, покарання йому призначено правильно і підстав для застосування ст.75 КК України, як про це просить обвинувачений, не вбачає.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Пунктом першим частини першої ст.407 КПК України апеляційному суду надано право залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Законом України „Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання від 26.11.2015 року внесені зміни до ст.72 КК України, згідно яких строк попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення, провадиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

У ч.1 ст.1 Закону України „Про попереднє увязнення ( із змінами і доповненнями) зазначено, що попереднє увязнення відповідно до кримінально- процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що до ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого рахується з 14 жовтня 2015 року.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року відносно ОСОБА_4 - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 14 жовтня 2015 по 25 січня 2016 року з такого розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І: (підписи)

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1