Справа № 11-184/11 Головуючий у І інстанції Малиш
Категорія - ст.286 ч.2 КК Доповідач Оседач М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів Демченка О.В., Антипець В.М.

з участю прокурора Артеменка О.С.

захисника - адвоката ОСОБА_2

законного представника потерпілої - ОСОБА_3

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2010 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець м. Чернігова, вул. Станіславського, 29/1, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, розлучений, працюючий водієм таксі ПП „Атри- Авто, в силу ст. 89 КК України не судимий, -

- засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обовязки, передбачені ст. 76 КК України.

Постановлено судом стягнути із: ПП „АТРИ-АВТО 3 172 грн. 03 коп. на користь фінвідділу Чернігівської міської ради за лікування потерпілої та ОСОБА_5 5 069 грн. 74 коп. судових витрат, за проведення експертиз, на користь держави.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним і засуджений за те, що 9 березня 2008 року, о 7 год. 30 хв., керуючи автомобілем „ГАЗ-31105, д.н.з. CB 3742 AI, рухаючись в м. Чернігові по проспекту Миру з боку вул. Борисенка в напрямку вул. Гончарова та підїжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу в районі будинку № 181 по проспекту Миру неправильно оцінив дорожню обстановку яка склалася, не зменшив швидкість керованого ним автомобіля „ГАЗ-31105 аж до повної його зупинки, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода - неповнолітню ОСОБА_6, яка переходила проїжджу частину справа-наліво по ходу руху автомобіля.

B наслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, перелому скроневої та тім'яної кісток, склепіння черепа справа, забиття головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

даній дорожній обстановці водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 18.4 Правил дорожнього руху України, при цьому порушення ним вимог п. 18.4 цих Правил стало причиною та умовою настання даної дорожньо-транспортної події.

Не погоджуючись з вироком суду, адвокат ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_5 подав апеляцію, в якій ставить питання про його скасування із закриттям провадження по справі на підставі ст. 6 п. 2 КПК України за відсутністю в діях його підзахисного складу даного злочину. Вважає, що підставами для скасування вказаного вироку є невідповідність висновків суду фактичним обставинами справи, а саме висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності та істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, так як за наявності підстав для закриття справи її не було закрито. На думку захисту, ОСОБА_5 діяв в межах правил дорожнього руху, а причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало те, що ОСОБА_6 перетинала проїжджу частину поза межами пішохідного переходу, перед виходом на проїжджу частину, не впевнилась у відсутності транспортних засобів, що наближаються і раптово вибігла на проїжджу частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху і ОСОБА_5 не мав можливості уникнути наїзду на останню шляхом застосування екстреного гальмування керованого автомобіля з моменту появи пішохода в полі зору водія. Вважає, що суд поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_6 при цьому не взявши до уваги показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показання яких є важливими для вирішення даної справи.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката та засудженого на підтримання доводів поданої апеляції, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції захисника засудженого, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, а подану апеляцію безпідставною, законного представника неповнолітньої потерпілої та її представника, які також вважали вирок суду законним та обґрунтованими, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляції, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_5 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

В засіданні суду першої інстанції засуджений ОСОБА_5 винним себе не визнав в скоєнні ним дорожньотранспортної пригоди, пояснюючи таку позицію тим, що в цьому винна потерпіла ОСОБА_6, яка, на його думку, порушила правила дорожнього руху та раптово вибігла на проїжджу частину і перетинала її за межами пішохідного переходу, в звязку з чим він не встиг загальмувати.

Проте, вина ОСОБА_5 у повному обсязі знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав відповідну оцінку.

Так, в своїх показаннях на досудовому слідстві потерпіла ОСОБА_6 вказувала на обставини даної події, яка мала місце 9 березня 2008 року, при цьому зазначаючи, що перетинала проїжджу частину поміж двох тролейбусів дивлячись як вліво, так і вправо, автомобілі були відсутні, а коли вийшла на проїжджу частину, раптово почула писк гальм, після чого відбувся удар і вона втратила свідомість.

Показання потерпілої ОСОБА_6 про обставини даної дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої остання отримала тілесні ушкоджені підтверджуються висновком судово-медичного експерта № 1275 від 12 червня 2008 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 маються тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, перелому скроневої та тім'яної кісток, склепіння черепа справа, забиття головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови, закритого перелому середньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, забиття нирок, котрі виникли від дії тупих предметів і могли утворитися 9 березня 2008 року за обставин, викладених в описовій частині постанови. Закрита черепно-мозкова травма, перелом скроневої та тім'яної кісток, склепіння черепа справа, забиття головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, закритий перелом середньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, забиття нирок до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя (т.1 а.с.38-39).

Із висновку, проведеної в ході досудового слідства, судової - автотехнічної експертизи № 621/622К від 19 червня 2009 року (т.1 а.с.122-133) слідує, що водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування керованого автомобіля з моменту початку руху пішохода по проїзній частині, в умовах даної пригоди водій ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 18.1, 18.4 ПДР. За наявності технічної можливості виконання вимог п. 18.4 ПДР ОСОБА_9 повинен був зупинитись перед пішохідним переходом поряд з заднім тролейбусом (незалежно від наявності або відсутності пішоходів на пішохідному переході) і продовжити рух тільки після того, як він (водій автомобіля ГАЗ) впевниться в відсутності пішоходів на пішохідному переході (в тому числі і попереду заднього тролейбуса).

Згідно висновку додаткової автотехнічної експертизи № 210 від 23 червня 2010 року (т.1 а.с. 202-207) дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 18.4 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв'язку з виникненням події даної ДТП і є причиною її виникнення.

Зазначеними висновками експертиз, які обєктивно узгоджуються з іншими доказами по справі, підтверджується причина дорожньо-транспортної пригоди її механізм і наслідки.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що такі висновки зазначених експертиз є науково обґрунтованими, узгоджуються з іншими матеріалами кримінальної справи, проведені спеціалістами з високою фаховою підготовкою, не викликають ніякого сумніву у своїй обєктивності, а тому обгрунтовано покладені судом першої інстанції в основу вироку, в звязку з чим доводи апеляції в цій частині слід визнати необґрунтованими.

Вина засудженого ОСОБА_5 також підтверджується іншими матеріалами справи, а саме: протоколом огляду місяця ДТП від 9 березня 2008 року, згідно якого місце події знаходиться в зоні дії знаку „Пішохідний перехід та схемою до вказаного протоколу з зазначенням гальмівного шляху (т.1 а.с. 10-16), даними протоколів додаткового огляду місця події від 7 травня 2010 р. (т.1 а.с. 183-187), огляду і перевірки технічного стану транспортного засобу від 9 березня 2008 року (т. 1 а.с. 17-22), відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 62-70, 189-195).

Як слідує з матеріалів даної кримінальної справи, на досудовому слідстві було неодноразово допитано свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які були очевидцями даної дорожньо-транспортної пригоди, однак їх свідчення між собою істотно відрізнялися та змінювалися в частині відстаней між транспортними засобами на зупинці, самої зупинки пішохідного переходу та розташування місця наїзду автомобіля під керуванням водія ОСОБА_5 на потерпілу та окрім цього їх показання відрізнялись від показань засудженого.

До показань вказаних свідків, показання яких не є послідовними та конкретними і такими, що не узгоджуються з матеріалами справи суд першої інстанції віднісся критично з чим погоджується і колегія суддів, а твердження апелянта в цій частині є безпідставними.

Виходячи із сукупності зібраних по справі доказів, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_5 грубо порушив вимоги пп. 1.3, 1.5, 18.4 Правил дорожнього руху внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода в якій потерпіла ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а тому судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії ОСОБА_5 за ст. 286 ч. 2 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілій.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_5, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, призначив його враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи ОСОБА_5 та всіх обставин справи.

Призначене засудженому ОСОБА_5 покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та перевиховання.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і справедливим, а тому скасуванню він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону при розслідуванні справи та її розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо засудженого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2010 року щодо ОСОБА_5 без змін.

СУДДІ:

М.М. ОСОБА_10 ОСОБА_11 Демченко