АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 615/1802/13-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11кп/790/1488/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

цивільного позивача ОСОБА_9 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_8 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 4 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, із середньою освітою, одружений, працюючий в ТОВ «Альтаїр-В» сел.Пісочин Харківського району Харківської області, раніше не судимий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, основне покарання призначено з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 3роки.

Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання чи роботи, періодично з`являтися в цей орган для реєстрації.

Присуджено стягнути з ОСОБА_7 :

- на користь держави понесені витрати за проведення 6 експертиз на загальну суму 15228 грн.51 коп.;

- на користь ОСОБА_9 20000 грн. компенсації моральної шкоди і 7500 грн. витрат за надання юридичної допомоги;

- на користь ОСОБА_12 - 100000 грн. компенсації моральної шкоди.

Присуджено стягнути з ТОВ ТОВ «Альтаїр-В» :

- на користь ОСОБА_12 50000 грн. матеріальної шкоди;

- на користь ОСОБА_9 -10021 грн. матеріальної шкоди.

Як встановив суд, приблизно о 16 годині 50 хвилин 12 грудня 2008 року, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем тягач «ДАФ» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «ВАН ХОЛЛ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать ТОВ «Альтаїр-В», після виконання маневру «розворот» по вул.Юл`ївській в с.Привокзальне Валківського району Харківської області, з цієї вулиці рухався заднім ходом на автодорогу «Старий Мерчик Богодухів» де зупинив автомобіль, щоб пропустити транспортні засоби на зазначеній автодорозі, після чого заднім ходом продовжити в`їзд на автодорогу.

При цьому, ОСОБА_7 задньою правою частиною напівпричепа частково перекрив проїжджу частину автодороги в напрямку руху на м.Богодухів.

Виїхавши задньою правою частиною напівпричепа на смугу руху автомобілів в напрямку м. Богодухова, ОСОБА_7 зупинив напівпричеп в такому положенні, що була перекрита зазначена полоса руху транспорту, створивши небезпеку для руху автомобіля «ВАЗ-21013», реєстраційний номер НОМЕР_3 під управлінням ОСОБА_9 , що в той час рухався по зазначеній автодорозі в напрямку м.Богодухова.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_7 , автомобіль під управлінням ОСОБА_9 , зіткнувся з задньою боковою частиною напівпричепа «ВАН ХОЛЛ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , приєднаного до автомобіля «ДАФ» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При зіткненні транспортних засобів пасажир автомобіля «ВАЗ-21013» ОСОБА_13 був смертельно травмований, пасажирам ОСОБА_14 і ОСОБА_15 спричинені легкі тілесні ушкодження.

За висновком суду ОСОБА_7 були порушені вимоги пунктів 1.5, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, оскільки він, перед початком руху заднім ходом автомобілем тягачем «ДАФ» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «ВАН ХОЛЛ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул.Юл`ївській с. Привокзальне з одночасним розворотом і виїздом на автодорогу «Старий Мерчик Богодухів», не переконався в безпечності свого маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, які б змогли керувати його діями при русі автомобіля, так як з робочого місця водія неможливо було визначити розташування задньої частини напівпричепа по відношенню до меж проїжджої частини автодороги «Старий Мерчик Богодухів».

В апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні вважає що, призначення ОСОБА_7 покарання з випробуванням є необґрунтованим, оскільки він вчинив тяжкий злочин, у ньому не розкаявся і винним себе не визнав, давав неправдиві показання.

З наведених підстав прокурор просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати і закрити провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, винести ухвалу на адресу прокурора Харківської області про відкриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу захисник зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються наявними в кримінальній справі доказами.

Зокрема, захисник вважає безпідставним засудження ОСОБА_7 за порушення вимог пунктів 1.5, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначені норми стосуються ситуації, коли транспортний засіб перебуває у русі, а матеріалами провадження встановлено, що автомобіль з причепом під його управлінням стояв і він зазначених вимог Правил дорожнього руху не порушував.

Орган досудового слідства і суд, на порушення вимог ч.3 ст.87 КПК України обґрунтували свої висновки про винність ОСОБА_7 у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди доказами, які не можуть бути допустимими, оскільки ОСОБА_7 при відтворенні обставин події 28 березня 209 року приймав участь як свідок, відповідно не може бути допустимим доказом і проведена на підставі цього протоколу судово-автотехнічна експертиза.

Районний суд не дав належної оцінки висновкам комісійної судово-автотехнічної експертизи № 504/505/12-52 від 31 жовтня 2012 року, згідно якої водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, за умови дотримання ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, а водій ОСОБА_7 , відповідно вимог п.10.1 і 10.9 Правил дорожнього руху України, також суд не зазначив чому взяв до уваги висновки одних судово-автотехнічних експертиз і не взяв до уваги висновки інших експертиз.

Судом не було однозначно встановлено відстань, з якої для водія ОСОБА_9 було видно перешкоду на шляху, суд необґрунтовано не взяв до уваги покази допитаного свідка захисту ОСОБА_16 і письмові пояснення ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які могли суттєво вплинути на висновки суду, щодо відстані, коли виникла небезпека для водія ОСОБА_9 , що з точки зору захисника свідчить про неповноту судового слідства і порушення права на захист ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення апелянтів, які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого та представника цивільного відповідача про необґрунтованість вироку і апеляційної скарги прокурора, цивільного позивача і його представника про необґрунтованість апеляційної скарги захисника, перевіривши зазначені доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, апелянтами не заперечуються факт, час і місце скоєння дорожньо- транспортної пригоди, а також наслідки цього злочину.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, тому час та місце скоєння злочину, колегія суддів згідно ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Вивчення колегією суддів доводів апеляційної скарги захисника і їх перевірка в судовому засіданні не дає підстав для висновку про скоєння цієї дорожньо-транспортної пригоди за інших, ніж встановлено вироком районного суду обставин, а відповідно і для задоволення його апеляційної скарги.
Так, з тексту вироку вбачається, що напівпричеп «ВАН ХОЛЛ», автомобіля тягача «ДАФ» реєстраційний номер НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_7 під час зіткнення транспортних засобів не рухався і перебував на проїжджій частині автодороги «Старий Мерчик Богодухів», яка щодо вулиці Юл`євської, де перебував власне цей автомобіль, є головною.

Наведений факт підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_9 , протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 грудня 2008 року, схемою та фототаблицею до цього протоколу (т.1 а.с.54-60) зі змісту яких, і це зазначено у вироку, вбачається, що місце зіткнення автомобіля ВАЗ і вищезазначеного автопричепа розташоване на смузі руху автомобіля під управлінням водія ОСОБА_9 , де на відстані 2.1 - 3.6 метра від правої обочини по напрямку руху цього автомобіля є сліди грязі, частин автомобіля ВАЗ, пошкодження покриття автодороги.

Саме таке розташування вантажного автомобіля і автопричепа зазначалося при призначенні судово - автотехнічних експертиз і відповідно враховувалося експертами при складанні висновків неодноразово проведених експертиз.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 36 від 21 квітня 2009 року (т.1 а.с.68-76), зіткнення транспортних засобів відбулося на смузі руху автомобіля ВАЗ, при цьому напівпричеп вантажного автомобіля стояв нерухомо на зазначеній смузі руху.
Протоколом відтворення обставин дорожньо транспортної пригоди від 28 березня 2009 року (т.1 а.с. 92-97) також підтверджується, що напівпричеп вантажного автомобіля під управлінням ОСОБА_7 при зіткнення з автомобілем ВАЗ під управлінням ОСОБА_9 , що рухався по головній дорозі, своєю задньою правою частиною перебував на смузі руху автомобіля ВАЗ.
При цьому відтворенні ОСОБА_7 зазначив, що ліва задня частина напівпричепа перебувала на відстані 0,5 метра від краю смуги руху автомобіля ВАЗ, а права частина на відстані 1,4 метра.
Згідно пояснень ОСОБА_9 , напівпричеп під час зіткнення з автомобілем ВАЗ, перебував на відстані 3,1 метра його лівої задньої частини і 3,8 метра його правої задньої частини від краю смуги руху автомобіля під його управлінням.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказів вищезазначеного протоколу відтворення події дорожньо транспортної пригоди, та проведеної після цього комісійної судово транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи виходячи з наступного.
Так, відтворення події дорожньо транспортної пригоди 28 березня 2009 року здійснювалося за участю не лише ОСОБА_7 , а і другого водія - ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_19 , який був допитаний і в судовому засіданні, при зазначеному відтворенні також були присутні поняті ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .
Вказані поняті, водії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 достовірність зазначеної у протоколі відтворення інформації засвідчили своїми підписами, зазначивши, що протокол ними прочитаний, записаний правильно і зауважень будь-хто з них не має.
Згідно додаткового протоколу відтворення обстановки і обставин події дорожньо-транспортної пригоди від 18 квітня 2009 року (т.1 а.с.98-99), проведеного за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та понятих ОСОБА_22 і ОСОБА_23 в проміжок часу між 20 год. та 21 год. 30 хвилин, видимість в світлі фар автомобіля ВАЗ для водія ОСОБА_9 елементів проїжджої частини дороги становила 39 метрів, а напівпричепа « ВАН ХОЛЛ», що знаходився на смузі руху автомобіля, під управлінням ОСОБА_9 видимість становила 41,1 метра.
Як і при попередньому відтворенні події ДТП від 28 березня 2009 року, достовірність ситуації, що передувала дорожньо-транспортній пригоді та була в момент скоєння цієї пригоди, засвідчена підписами зазначених осіб, більше того, ОСОБА_7 окремо зазначив, що стан дорожнього покриття і наявне освітлення, такі ж, як і під час дорожньо-транспортної пригоди.
Висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 3267/3268/3269/6449/10651 від 20 жовтня 2011 року проведеної Харківським науково - дослідним інститутом судових експертиз ім.Засл.проф. М.С. Бокаріуса (т.1 а.с. 115-119), підтверджується, що місце зіткнення автомобіля ВАЗ з напівпричепом мало місце на відстані 2.1 -3.6 метра від краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля ВАЗ, а показання ОСОБА_7 про місце зіткнення транспортних засобів і механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору є неспроможними.

Згідно висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 504/505/12-52 від 31 жовтня 2012 року (т.1 а.с.124-130) вважати неспроможними показання 28 березня 2009 року водія ОСОБА_9 при відтворенні обставин дорожньо-транспортної пригоди підстав немає. в той же час показання ОСОБА_7 20 квітня 2011 року при відтворенні обстановки події, щодо виступу напівпричепа на проїжджу частину дороги на 55 сантиметрів, з технічної токи є неспроможними.

В конкретній дорожньо-транспортній ситуації ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимог п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України і технічна можливість йому уникнути зіткнення транспортних засобів полягала у виконанні ним вищезазначених вимог Правил дорожнього руху України.

Щодо ОСОБА_9 , комісією експертів зроблений висновок про необхідність дотримання ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України за умови достовірності та об`єктивності наданих вихідних даних щодо відстані видимості ним напівпричепа.

Зміст вищеприведених судових автотехнічних експертиз однозначно і послідовно, незалежно від часу їх проведення та експертної установи підтверджує порушення ОСОБА_7 зазначених у вироку суду вимог Правил дорожнього руху України, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника про відсутність такого порушення необґрунтованими.

Районним судом була дана належна оцінка показанням свідка ОСОБА_16 , що на запрошення захисника, приймав участь 14 квітня 2009 року у відтворенні обстановки дорожньо-транспортної пригоди про настання видимості напівпричепа для водія автомобіля ВАЗ на відстані понад 100 метрів.

Зважаючи на вищезазначені показання від 28 березня та 18 квітня 2009 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 при відтворенні події дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про передумови та обставини скоєння цієї пригоди за встановлених органом досудового слідства і судом, а не будь-яких інших обставинах,.

Вищезазначені обставини свідчать про необгрунтованість доводів апеляційної скарги захисника про неналежне встановлення місця ДТП, оскільки видимістьв світлі фар автомобіля ВАЗ для водія ОСОБА_9 елементів проїжджої частини становила 39 метрів, а напівпричепа «ВАН ХОЛЛ», що знаходився на смузі руху автомобіля, під управлінням ОСОБА_9 становила 41,1 метра, вказані параметри не були оскаржені водіями, і саме вони були враховані при проведенні наступних судових автотехнічних експертиз.
Висновком додаткової судової автотехнічної експертизи № 6903 від 30 серпня 2013 року (т.3 а.с. 211-219) підтверджується, що показання ОСОБА_7 про місцезнаходження напівпричепа на відстані 1.4 метра від правої межі проїжджої частини дороги є неспроможними з технічної точки зору, що в даній дорожньо-транспортній ситуації ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 9.10 (б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України для чого в нього не було перешкод технічного характеру, а невиконання зазначених вимог знаходилося в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Також, згідно висновку експерта, в діях водія ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки він не мав технічної можливості уникнути зіткнення з напівпричепом автомобіля ДАФ шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Колегія суддів вважає, що висновки зазначеної експертизи співпадають з протоколом огляду місця події, послідовними і однозначними поясненнями ОСОБА_9 , а також з більшістю висновків проведених до цього судових авто технічних експертиз.
Наявність в тексті комісійної судово-автотехнічної експертизи № 504/505/12-52 від 31 жовтня 2012 року, вказівки про технічну можливість можливість ОСОБА_9 уникнути зіткнення транспортних засобів, за умови дотримання ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, не є категоричним висновком, оскільки такий висновок експертом обумовлений достовірністю вихідних даних про відстань, за якої цей водій мав можливість бачити напівпричеп, тобто бачити перешкоду на автодорозі.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що зазначена відстань складає 41.1 метра, а не будь-яка інша, зокрема і зазначена в матеріалах проведеного захисником відтворення обстановки і події пригоди, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, який взяв до уваги висновки одних судових автотехнічних експертиз і не взяв до уваги висновки інших експертиз.

Сукупність наведених доказів, не дає колегії суддів підстав для задоволення апеляційної скарги захисника. Висновок суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення як і кваліфікація його дій за ч.2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не заперечується.

Разом з тим, колегія суддів, посилання прокурора, про необґрунтовано м`яке покарання призначене ОСОБА_7 вважає необґрунтованим і не вбачає процесуальних підстав для призначення йому більш суворого покарання.

Так, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, скоєний ОСОБА_7 злочин є необережним, з часу його скоєння пройшло майже 7 років, будь-яких матеріалів, про скоєння ним в цей проміжок часу інших правопорушень, матеріали кримінального провадження не містять.

Районний суд врахував, що ОСОБА_7 за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, має неповнолітню дитину.

Колегія суддів вважає, що правильне врахування судом першої інстанції сукупності зазначених обставин, дало підстави для обрання обвинуваченому покарання у межах санкції інкримінованої статті у вигляді позбавлення волі з випробуванням, та встановленням іспитового, на підставі ст.75 КК строку.

Керуючись, ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Валківського районного суду Харківської області від 4 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді