Справа № 369/5575/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/66/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 26.01.2016

УХВАЛА
Іменем України
«26» січня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши в місті Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року, за яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Омськ, Росія, росіянина, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, пенсіонера по інвалідності (ІІІ група інвалідності, загальне захворювання), працюючого заступником директора ТОВ «Совки», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 суд задовольнив: стягнув з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 3374 (три тисячі триста сімдесят чотири) грн. 13 коп. матеріальної шкоди та 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн. моральної шкоди, а всього 38374 (тридцять вісім тисяч триста сімдесят чотири) грн. 13 коп.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 0000208 у розмірі 1216 (одна тисяча шістнадцять) грн. 16 коп.

Колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком, 8 квітня 2010 року близько 10 години між ОСОБА_13 , що перебував на земельній ділянці, розташованій в АДРЕСА_3 , та ОСОБА_14 , яка знаходилась на сусідній земельній ділянці АДРЕСА_4 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, що склалися з 2007 року з приводу розподілу вищевказаних земельних ділянок, виникла сварка. У ході сварки ОСОБА_13 , маючи намір на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, пішов до власного домоволодіння, взяв зброю, пристосовану для відстрілу набоїв «Флобер» калібру 4,5 мм і, підійшов до межі вищевказаних ділянок, де в цей час знаходилась ОСОБА_14 , яка намагалась витягнути стовпчики, встановлені ОСОБА_13 .

Останній, наблизившись до потерпілої на відстань 1 метру, реалізуючи свій злочинний намір, умисно здійснив постріл із вказаної зброї в обличчя потерпілій ОСОБА_14 .

Вважаючи, що виконав усі дії, необхідні для доведення злочину до кінця, ОСОБА_13 з місця злочину зник. Проте, злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла ОСОБА_14 під час даного пострілу, підводячись різко відхилила голову в бік, завдяки чому змогла запобігти настанню тяжких наслідків, та, у подальшому, їй було надано своєчасну медичну допомогу.

В результаті вказаних дій ОСОБА_13 , згідно з висновком медичної експертизи № 244 від 16-17.06.2010 року ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді рани правої щоки з пошкодженням передньої стінки гайморової пазухи, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з даним вироком, адвокатом подано апеляційну скаргу, в якої вона просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях її підзахисного складу злочину. В обґрунтування цього вона вказує, що вирок є незаконним та необґрунтованим через неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням кримінального закону та порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Так, на думку автора скарги, не має переконливих судово-медичних даних, які б свідчили про характер та індивідуальні властивості травмуючого предмета, зброя не знайдена, а сам ОСОБА_13 не міг здійснити прицільний постріл. Твердження потерпілої про прицільність пострілу є лише її суб`єктивним відображенням реальності, та не засновано на фактах. У викладених в обвинуваченні обставинах у діях ОСОБА_13 не було конкретизованого умислу на спричинення саме тяжких тілесних ушкоджень, та спричинення тяжких тілесних ушкоджень не відбулося, а відтак суд 1-ї інстанції виявив значну упередженість при винесенні судового рішення, внаслідок чого невірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України. Крім того, судом не надана оцінка діям самої потерпілої, яка самовільно зносила паркан, який належав родині обвинуваченого. При наявності істотних протиріч в показаннях потерпілої і ОСОБА_13 , свідків обвинувачення і свідків захисту, суд, на думку автора скарги, постановивши обвинувальний вирок, не мотивував, чому саме взяв до уваги одні покази і відкинув інші, якими спростовується обвинувачення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка вважала за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виступ потерпілої, який просила вирок залишити без змін, виступи захисника та обвинуваченого, яки наполягали на задоволенні скарги, звернення останнього до суду в судових дебатах та з останнім словом, апеляційний суд, обговоривши доводи скарги, та вивчивши матеріали кримінального провадження, проходить до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин відповідають матеріалам кримінального провадження і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.
Викладені у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_11 доводи про те, що судовий розгляд у справі проведено необ`єктивно і неповно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на недостатньо досліджених доказах, є безпідставними.
Як встановлено перевіркою матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ній проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямований на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин справи. Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_13 у спричиненні телесних ушкоджень ОСОБА_14 відповідають фактичним обставинам справи і викладеним у вироку доказам, зокрема його винність підтверджується показаннями свідків, які вказані у вироку, матеріалами кримінального провадження, даними протоколів проведення слідчих дій, та висновками проведених експертиз.
Суд обґрунтовано, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні вказаного кримінально правопорушення, послався на показання потерпілої ОСОБА_14 , на покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які показали за яких обставин ОСОБА_13 заподіяв потерпілій тілесні ушкодження.Так, потерпіла ОСОБА_14 на протязі всього провадження по даній справі послідовно показувала, що під час розглядаємих подій ОСОБА_13 був у метрі від неї, та здійснив постріл у праву щоку зі зброї чорного кольору, яку тримав у витягнутій руці.

Вина ОСОБА_13 підтверджується також показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які показали про обставини при яких ОСОБА_13 заподіяв потерпілій ОСОБА_14 тілесні ушкодження. Зазначені покази спростовують доводи ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_11 про відсутність обставин, на які вказуює потерпіла.
Зазначені обставини підтверджуються протоколами проведення відтворення обстановки та обставин події від 09.06.2012 року, під час якого потерпіла ОСОБА_14 показала, за яких обставин обвинувачений ОСОБА_13 здійснив постріл їй в обличчя, в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження, та 10.06.2012 року під час якого свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_19 показали про обставини за яких потерпіла ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження.
Вина ОСОБА_13 , за обставинами встановленими судом, об`єктивно підтверджується актом судово-медичного дослідження № 198 від 01.06.2010 року та висновком судово-медичних експертиз № 244 від 17.06.10 року згідно яких потерпілій ОСОБА_14 були спричиненні тілесні ушкодження в виді рани правої щоки з пошкодженням передньої стінки гайморової пазухи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитись при обставинах вказаних потерпілою.
Також згідно висновку балістичної експертизи № 547 ВКД від 08.10.2010 року, відповідно до якого наданий на дослідження предмет являється кулькою від патрону «Флобера», та може використовуватися як металевий снаряд для зброї призначеної для відстрілу набоїв «Флобера» калібру 4, 5 мм.
Дослідивши та проаналізувавши перераховані докази, суд дав їм належну оцінку і обґрунтовано визнав ОСОБА_13 винним.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з юридичною кваліфікацією дій, скоєних обвинуваченим, яка була дана органом досудового розслідування, та продубльована місцевим судом.

Методичні рекомендації судово-медичним експертам, видані ДНДЕКЦ МВС України, свідчать про те, що в результаті комплексного дослідження встановлено, що незважаючи на наявність конструктивних елементів, яки притаманні вогнепальній зброї, револьвери, яки використовуються для відстрілу патронів типу «Флобер», не призначені для ураження людини, оскільки ці пулі не мають достатньої кінетичної енергії для нанесення людині тяжких тілесних ушкоджень.

При цьому колегія суддів виходить з того, що злочин може кваліфікуватись за відповідною частиною ст. 121 КК України лише тоді, коли тяжкий характер ушкодження охоплювався наміром винного, коли цей наслідок винним передбачався.

Оскільки ОСОБА_13 в минулому був офіцером, являється учасником бойових дій, то, на переконання колегії суддів, він мав реальну можливість достовірно оцінити можливості револьверу, яким він користувався при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій, у зв`язку з чим скоєне ним повинно бути кваліфіковано за наслідками, яки настали.

Так як судово-медичні експерти розцінили спричинені ОСОБА_14 тілесні ушкодження як легкі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, то скоєне ОСОБА_13 слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначаючи винному покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, працює, за місцем роботи має виключно позитивні характеристики, має нагороди та почесні звання, є інвалідом ІІІ групи, а тому, з урахуванням встановлених судом обставин справи, колегія суддів вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, з врахуванням положень ст. ст. 65, 68 КК України, у вигляді обмеження волі в межах санкції, передбаченої вказаною статтею, та, враховуючи особу обвинуваченого, зважаючи на його вік та стан здоров`я, приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання в встановленням іспитового строку.

Вирішуючи питання щодо відбування призначеного покарання, колегія суддів виходить з того, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, являється злочином невеликої тяжкості, з моменту його скоєння минуло більш ніж 5 років, тобто сплинули строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а тому ОСОБА_20 повинен бути звільнений від кримінальної відповідальності.

Таким чином, керуючись ст.ст. 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області

У Х В А Л И Л А :

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_21 змінити: перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 125 того ж КК, та призначити йому покарання за даною статтею у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця роботи та проживання.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ