Дата документу Справа № 335/5163/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

у кримінальному провадженні №0001159 від 10.03.2015 р.

щодо ОСОБА_1

12 жовтня 2015 року місто Запоріжжя

№ пр. 11-кп/778/1551/15

Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_2 - доповідача і головуючого, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі -

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 - представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 ,

здійснив судове провадження в суді апеляційної інстанції з перегляду вироку Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 19 червня 2015 року (головуючий в суді 1 інст. суддя ОСОБА_9 , справа №335/5163/15-к, провадження №1-кп/335/350/2015).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Запоріжжі і там же зареєстрованого і проживаючого по АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, -

засуджено на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання в силу ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Питання про речові докази вирішені вироком відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Згідно з вироком:

10 березня 2015 року, близько II00 год., ОСОБА_1 діючи умисно, з корисливих мотивів , з метою особистого збагачення, знаходячись на території гаражного кооперативу «Будівельник» за адресою: М.Запоріжжя, вул. Тамбовська, 4-а , проходячи повз гараж № НОМЕР_1 помітив, що права частина двері гаражу відкрита. Впевнившись, що його злочинні дії ніхто не бачить, проник до
2

вказаного гаражу та викрав з нього кондиціонер в зборі з пічкою від автомобіля марки «Geely MK» № НОМЕР_2 після чого, «покинув» територію вищевказаного кооперативу. Таким чином, ОСОБА_1 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 5893 гривні 00 копійок.

В апеляційній скарзі:

потерпілий просить про скасування вироку в частині призначення покарання і ухвалення нового вироку посилаючись на таке -

не обґрунтованість призначеного ОСОБА_1 мінімального покарання передбаченого ч.3 ст.185 КК України без його фактичного відбування з мінімальним іспитовим строком.

При здійсненні апеляційного розгляду:

потерпілий ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Також він показав суду апеляційної інстанції, що відстань від його гаражу - місця викрадення предмету злочину до виходу з гаражного кооперативу де і був затриманий обвинувачений, складає близько 60 метрів;

прокурор і адвокат - представник потерпілого підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити;

засуджений ОСОБА_1 в судовому засіданні публічно вибачився перед потерпілим, просить вирок залишити в силі, стверджує про усвідомлення ним протиправної поведінки і прийняття ним рішення про не вчинення в майбутньому правопорушень. Також обвинувачений показав суду апеляційної інстанції, що з предметом злочину його було затримано при спробі вийти з гаражного кооперативу. Відстань від гаражу потерпілого з якого він таємно викрав предмет злочину до виходу з гаражного кооперативу становить близько 50-60 метрів і він не мав можливості реально розпорядитися викраденим.

За наслідками розгляду здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції суд залишає апеляційну скаргу без задоволення виходячи з такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з доказами, які є в кримінальній справі і які засновані на фактичних даних, органи досудового слідства і суд першої інстанції у визначеному законом порядку встановили наявність суспільно небезпечних діянь та винність засудженого у їх вчинені, а тому дали правильну юридичну оцінку злочинним діям засудженого.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, яке, на думку потерпілого, є м`яким і не відповідає вимогам закону, то колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке
з

покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_1 кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст. 185 КК України, віднесене до категорії тяжкого злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_1 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди. Віднесення останньої обставини до такої, яка пом`якшує покарання, є неправильним, оскільки предмет злочину у обвинуваченого було вилучено сторонніми особами при спробі виходу за межі гаражного кооперативу.

Невмотивоване неприйняття потерпілим вибачень обвинуваченого не виключає наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судами першої та апеляційної інстанції не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, працевлаштований неофіційно, по місцю проживання характеризується позитивно та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_1 можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
4

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд обґрунтовано дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і вважає, що підстав для призначення йому більш тяжкого покарання не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 372, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 426 КПК України апеляційний суд постановив:
вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 19 червня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його оголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.