11/775/471/13(м)
1-496/11

А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д Д О Н Е Ц Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні 9 грудня 2013 року в місті Маріуполі кримінальну справу за апеляціями прокурора, що приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника ОСОБА_6 на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 9 серпня 2013 року
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 9 серпня 2013 року
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Волноваха, громадянка України, не працююча, раніше не судима, проживаюча АДРЕСА_1
засуджена за частиною 2 статті 364 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки без штрафу; за частиною 2 статті 367 КК України до 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки без штрафу.
На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки без штрафу.
Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_12
Категорія 364 ч.2, 367 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_1
На підставі статей 75, 76 КК України засуджена ОСОБА_8 звільнена від відбування основного покарання, якщо вона протягом 1 року не скоїть нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Горняк Донецької області, громадянка України, не працююча, раніше не судима, мешкаюча АДРЕСА_2
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Волновахи Донецької області, громадянина України, провідним спеціалістом в ПРАТ «Донецьксталь», раніше не судимий, мешкаючий АДРЕСА_2
засуджений за частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 364 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки із стягненням в дохід держави штрафу в сумі 8500 гривень.
На підставі статей 75, 76 КК України звільнений від відбування основного покарання, якщо він протягом 1 року не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
При цьому з метою приховування нестачі грошових коштів, видавала клієнтам квитанції про прийом готівкових коштів, а згодом у період до 10 травня 2011 року вносила до каси відділення № 8 філії ПАТ КБ «Надра» щомісячні платежі від імені вищезгаданих клієнтів в рахунок погашення їх кредитів, проте повністю заборгованість за кредитами цих клієнтів не погасила, чим спричинила матеріальну шкоду ПАТ КБ «Надра» в розмірі 189468, 45 гривень.
4 травня 2011 року о 19 годині 57 хвилин ОСОБА_8 зловживаючи своїм службовим становищем за попередньою змовою з касиром-менеджером ОСОБА_9 з метою незаконного тимчасового використання грошових коштів, знаходячись в приміщенні відділення № 8 філії ПАТ КБ «Надра», розташованого у місті Волноваха, вулиця Леніна, 31 здійснила проводку по поповненню корпоративної картки ОСОБА_22 на суму 600 000 гривень, після чого діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , передала вказану картку ОСОБА_10 з ціллю погашення недостатніх грошових коштів, які утворились в результаті скоєних раніше злочинних дій ОСОБА_9 , сприяв скоєнню злочину, при цьому у період з 7 по 8 травня і з 9 по 10 травня 2011 року в нічний час, керував автомобілем, забезпечуючи тим самим непомітного для служб банку безперешкодного і швидкого зняття з рахунку грошових коштів через банкомати в містах Маріуполя, Донецька, Красноармійська та знімав за допомогою переданої йому для цієї цілі картки грошові кошти на загальну суму 600 000 гривень.
Крім того, у період з 25 грудня 2007 року по 14 вересня 2009 року ОСОБА_9 працюючи на посаді касира-менеджера у відділенні № 8 філії ПАТ КБ «Надра», будучи матеріально-відповідальною особою в порушення інструкції № 337 НБУ отримала від клієнтів ПАТ КБ «Надра» грошові кошти на загальну суму 3457,87 гривень сплачувані ними в якості одноразової комісії при видачі кредитів і не оприбутковувала їх в касу банку, а привласнила собі, чим спричинила матеріальну шкоду ПАТ КБ «Надра» на загальну суму 3457, 87 гривень.
Також вона у період з 22 серпня 2009 року по 27 січня 2010 року будучи тимчасовим адміністратором відділення № 8 філії ПАТ КБ «Надра» розташованого у Донецькій області місті Волноваха, вулиця Леніна, 31 отримала від клієнтів даного банку грошові кошти на загальну суму 2275,6 гривень сплачені ними в якості погашення кредиту не оприбуткувала їх в касі банку та присвоїла собі, чим спричинила матеріальну шкоду ПАТ КБ «Надра» на вищевказану суму.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги прокурор вказує, що згідно п.п. 2,3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального покарання» та статті 65 КК України суд при призначені покарання в кожному конкретному випадку повинен враховувати ступінь тяжкості, обставини злочину, наслідки які настали і дані про засуджених. За таких обставин суд необґрунтовано призначив покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного злочину та особам засуджених внаслідок м`якості.
Не погодившись с судовим рішенням адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду у відношенні них скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вважає вирок суду не законним та таким, що постановлений з порушенням норм кримінального і кримінально-процесуального законодавства України.
Вказує, що судом були порушенні вимоги п.10 ст. 243 та ст. 319 КПК України, а саме засудженим не було надано останнє слово, не виконані вимоги ст. 320 КПК України, що є суттєвою підставою для скасуванню вироку.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора про незаконність вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання з проханням постановити новий, захисника ОСОБА_6 , якій підтримав доводи своєї апеляції, заперечуючи проти апеляції прокурора, пояснення та останнє слово засудженої ОСОБА_8 та думку її захисника, які не погодилися з вимогами прокурора, вважаючи вирок суду законним, пояснення і останні слова засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які не погодилися з апеляцією прокурора та у повному обсязі підтримали апеляцію свого захисника, перевіривши матеріали кримінальної справи і, обговоривши доводи апеляцій в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають з таких підстав.
Як вбачається з апеляційних вимог прокурора, він не згодний з призначеним судом першої інстанції кримінальним покаранням засудженим і не оспорює фактичні обставини кримінальної справи, правильність кваліфікації їх злочинних дій за кримінальним законом та доведеність вини.
Обговорюючи апеляційні вимоги прокурора в цій частині, колегія суддів дійшла такого висновку.
Призначаючи кримінальне покарання засудженій ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженої, обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини.
Зокрема, призначаючи засудженій ОСОБА_8 міру кримінального покарання, суд першої інстанції врахував визнання нею своєї вини у вчиненні злочинів, щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, відсутність судимостей, позитивні характеристики за місцями роботи та проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини, яку виховує одна.
З урахуванням положень закону про мету покарання, яка передбачає не тільки виправлення, а і його незворотність, суд першої інстанції зважив за можливе призначити засудженій ОСОБА_8 кримінальне покарання з випробуванням.
При цьому, врахувавши, що вона на даний момент не працює і має на утриманні неповнолітню дитину, визнав за можливе не призначати їй штраф, застосувавши положення статті 69 КК України.
Колегія суддів, розглянувши це питання, вважає можливим погодитися з таким висновком суду першої інстанції.
З урахуванням тих обставин, які суд першої інстанції виклав у вироку, а також сумлінної поведінки, як у ході досудового розслідування, так і у ході судового розгляду, що свідчить про відсутність з боку засудженої ОСОБА_8 підвищеної суспільної небезпеки, намагань уникнути кримінальної відповідальності, призначена їй міра кримінального покарання є достатньою, а висновок суду з цього питання є правильним.
Крім того, суд першої інстанції виклав у вироку свої обґрунтування та мотиви прийняття такого рішення, що відповідає положенням кримінально-процесуального закону, зокрема, загальним засадам призначення кримінального покарання.
При цьому, прокурор в апеляції не навів достатньо переконливих або додаткових обставин чи підстав, які могли б суттєво вплинути при призначенні покарання, пославшись лише на порушення судом першої інстанції положень статті 65 КК України.
На думку колегії суддів, викладені прокурором апеляційні вимоги в апеляції з приводу оспорювання ним призначеного засудженим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального покарання, не заслуговують на увагу як необґрунтовані.
Прокурор в апеляції, виклавши зміст вироку в частині призначеного покарання, обставини справи, пославшись на порушення судом першої інстанції положень статті 65 КК України та не урахування роз`яснень, викладених у пунктах 2,3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», обмежився лише зазначенням про те, що суд недостатньо врахував положення кримінального закону та роз`яснення вищої судової інстанції.
Пославшись на ці обставини, прокурор не виклав свої судження та міркування, в чому саме полягають порушення кримінального закону в діях суду першої інстанції при призначенні засудженим кримінального покарання, недостатність врахування обставин при його призначенні, не зазначивши обґрунтування своїх апеляційних вимог.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора.
Безпідставними є і апеляційні вимоги захисника засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про порушення судом першої інстанції норм кримінально-процесуального закону, висловлене у не наданні його підзахисним останнього слова.
Як вбачається з протоколу судового засідання від 9 серпня 2013 року усім засудженим надавалися останні слова, вони їх висловили, після чого суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення (а.с. 146 т.10)
При цьому, ні в ході виготовлення апеляції захисник, він же ж і засуджені в ході апеляційного розгляду кримінальної справи не навели будь-яких даних чи відомостей про порушення їх права на останнє слово, не навели.
Більш того, з матеріалів кримінальної справи не вбачається наявність намагань засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисника адвоката ОСОБА_6 оспорити правильність виготовлення протоколу судового засідання та подати на нього зауваження.
Посилання цих засуджених та їх захисника про несвоєчасне виготовлення протоколу не може братися до уваги, оскільки протягом усього часу підготовки кримінальної справи до апеляційного провадження, ні засуджені, ні захисник у будь-який спосіб не прийняли заходи для усунення судом перешкод відповідно до встановленого кримінально-процесуальним законом порядку для ознайомлення з протоколом судового засідання.
За таких обставин, зазначені апеляційні вимоги захисника є безпідставними.
Крім того, захисник в апеляції посилався на порушення судом першої інстанції положень пункту 10 статті 243 КПК України як на підставу для скасування вироку суду першої інстанції.
Проте, зазначена норма законом №2533-Ш від 21 червня 2001 року виключена з КПК України.
Даючи з цього приводу пояснення, адвокат ОСОБА_6 висловився про те, що він мав на увазі це як порушення кримінально-процесуального закону, яке тягне скасування судового рішення у зв`язку з ненаданням підсудному останнього слова.
Інші будь-які апеляційні вимоги захисником ОСОБА_6 в апеляції не наведені. Доповнення до поданої апеляції, як захисник зазначив в ній, до початку апеляційного розгляду не надав.
У такому випадку, відповідно до положень частини 1 статті 365 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості розглядати та вирішувати інші питання.
Виходячи з наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції.
Керуючись статтями 362,365,366 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 9 серпня 2013 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця з моменту її проголошення.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3