УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/4345/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 538 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2015 року м. Житомир.
Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2015 року, про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 ,
засудженого 23 листопада 2010 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 296, ч. 3 ст. 187, ст. ст. 70, 71 КК України на 7 років 3 місяці позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання - 24 липня 2009 року, кінець строку - 24 жовтня 2016 року.
Апеляційний розгляд відбувся з участю прокурора ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Прийняте рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, засуджений та відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого умисного злочину поєднаного з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи. За час відбуття покарання характеризується як такий, що свого виправлення не довів, працювати та брати участь у суспільно-корисній праці не бажає, заохочень немає, потребує постійного контролю зі сторони адміністрації виправної колонії.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Бердичівського міськрайонного суду та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення та звільнити засудженого від подальшого відбування покарання.
Мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який тяжко хворіє, під час відбування покарання неодноразово звертався за медичною допомогою, двічі знаходився на стаціонарному лікуванні та сім разів проходив профілактичний огляд лікарняних комісій. Дані обставини свідчать про відсутність в ОСОБА_7 можливостей брати активну участь у суспільно-корисній праці та спростовують твердження, про його умисне ухилення від праці.
Вважає, що суд безпідставно послався на ст. 130 КВК України та не взяв до уваги документи з Бердичівської ВК № 70, які характеризують ОСОБА_7 з позитивної сторони і свідчать про тяжкість його хвороби.
Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляції з наведених в ній мотивів, стверджують, що суд не перевіряв даних про особу засудженого та час його роботи в місцях позбавлення волі, заперечення прокурора ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження в межах визначених ст. 404 КПК України, обговоривши доводи учасників судового розгляду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга адвоката підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Частиною 2 статті 130 КВК України визначено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що є заходом заохочення, що застосовуються до осіб, засуджених до позбавлених волі.
Згідно матеріалів судового провадження засудженому ОСОБА_7 двічі відмовлено у поданні матеріалів до суду на умовно-дострокове звільнення, як такому, що не довів свого виправлення. Такі дії адміністрації колонії ОСОБА_7 пояснює упередженим ставленням.
Апеляційний суд перевіряючи доводи адвоката і засудженого встановив, що суд першої інстанції належним чином не перевіряв даних щодо особи ОСОБА_7 , який в місцях позбавлення волі отримав свідоцтво про присвоєння робітничої кваліфікації, що не відображено у його характеристиці, не встановлював його відношення до праці і дійсні причини, з яких він не забезпечений роботою. Суд не направив запит до ВК № 70 і не перевірив нарахування ОСОБА_9 заробітної плати, не з`ясував обставини і причини ухилення засудженого від суспільно-корисної праці, як стверджується про те у характеристиці виданій адміністрацією і чи не є таке ухилення від праці наслідком хвороби.
За наведених обставин апеляційний суд вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції і призначити новий судовий розгляд, для усунення неповноти судового слідства, яка не може бути усунута апеляційним судом, оскільки доводи засудженого ОСОБА_7 не були предметом детальної перевірки суду першої інстанції.
Тому, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2015 року, про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд судового провадження за заявою ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Судді апеляційного суду
Житомирської області: