У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_8.,

суддів: ОСОБА_6. і ОСОБА_7.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 13 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 18 липня 2000 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

вироком Херсонського обласного суду від 15 травня 2000 року ОСОБА_3 засуджено за пунктами «б», «г» статті 93, частини 1 статті 222 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК) до довічного позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 18 липня 2000 року зазначений вирок змінено. Дії ОСОБА_3 перекваліфіковано з частини 1 статті 222 на статтю 17 і частину 1 статті 222 КК та постановлено вважати його засудженим за сукупністю злочинів передбачених пунктами «б», «г» статті 93, статтею 17 і частиною 1 статті 222 КК до довічного позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 3 вересня 2015 року заява засудженого ОСОБА_3 залишена без розгляду у зв'язку з пропуском строку подання заяви про перегляд судового рішення і відсутності клопотання про поновлення цього строку.

ОСОБА_3 знову звернувся до Верховного Суду України із заявою, у якій порушує питання про перегляд в порядку, передбаченому пунктом 3 частини 1 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвали колегії суддів Верховного Суду України від 18 липня 2000 року. Підставою перегляду засуджений ОСОБА_3 вважає невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновкам щодо застосування норм права, викладеним у постановах Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27 грудня 1985 року «Про додержання судами України процесуального законодавства, яке регламентує судовий розгляд кримінальних справ» (п.п. 12, 21, 22), № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (п.п. 8, 9, 17), № 1 від 22 лютого 1991 року «Про завдання судів України по підвищенню рівня правосуддя» (п.п. 2, 3), № 3 від 1 квітня 1994 року «Про строки розгляду судами України кримінальних і цивільних справ» (п.п. 5, 9), № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» (п.п. 1, 8, 10, 18, 19, 20), № 4 від 28 червня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, яке забезпечує право на необхідну оборону від суспільно небезпечних посягань», № 8 від 12 жовтня 1989 року «Про практику розгляду судами України кримінальних справ у касаційному порядку».

Окрім того, ОСОБА_3 посилається на порушення судами ряду норм КПК та вимог статті 62 Конституції України.

Разом із заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України засуджений ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення строку для подання такої заяви.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених КПК.

Визначений у статті 445 КПК перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 447 КПК встановлені процесуальні строки подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 445 цього Кодексу. Норми цієї статті визначають період у часі - три місяці - і вказівку на подію (момент), із якого починається перебіг цього строку для подачі заяви про перегляд судового рішення, у залежності від конкретної підстави, визначеної частиною 1 статті 445 КПК, а саме: день ухвалення оспореного (оскарженого) або порівнюваного судових рішень суду касаційної інстанції (з підстави, передбаченої пунктами 1, 2 частини 1 статті 445 КПК); день ухвалення оскаржуваного судового рішення суду касаційної інстанції або день прийняття постанови Верховного Суду України з висновком про застосування норм права (з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 445 КПК); день, коли особі, на користь якої ухвалено рішення міжнародною судовою установою, стало або мало стати відомо про набуття цим рішенням статусу остаточного (з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 445 КПК). Строк, пропущений з причин, визнаних поважними, суд може поновити за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України. У разі відмови в клопотанні про поновлення строку заява залишається без розгляду.

Таким чином, для вирішення питання щодо дотримання строків подачі заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень і можливості поновлення пропущеного строку насамперед належить з'ясувати, з якої саме підстави, визначеної у частині 1 статті 445 КПК, подана заява і чи наявні поважні причини для пропуску строку її подачі.

Як убачається зі змісту заяви, засуджений зазначає про невідповідність судового рішення, про перегляд якого порушено питання, висновкам, викладеним у постановах Пленуму Верховного Суду України, які ним до заяви не долучені.

Разом з тим, таке посилання не може бути підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Так, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

При цьому, виходячи з аналізу положень статей 445 і 458 КПК, під «постановою Верховного Суду України» у пункті 3 частини 1 статті 445 КПК розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної кримінальної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини 1 статті 445 КПК (неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом про кримінальну відповідальність у подібних правовідносинах чи передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень), яке містить висновок щодо застосування відповідної норми права, обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.

Разом з тим, постанови Пленуму Верховного Суду України, у тому числі й ті, на які послався у своїй заяві засуджений ОСОБА_3, до таких судових рішень не відносяться, оскільки приймалися Пленумом не в кримінальному процесуальному порядку, а за результатами узагальнень практики вирішення судами тих чи інших категорій справ, та мали лише роз'яснювальний характер, а не обов'язковий для всіх судів.

Таким чином, у заяві засудженого ОСОБА_3 фактично порушується питання про невідповідність ухвали колегії суддів Верховного Суду України від 18 липня 2000 року щодо нього роз'ясненням, викладеним у постановах Пленуму Верховного Суду України, що згідно з пунктом 3 частини 1 статті 445 КПК не є підставою для перегляду судового рішення суду касаційної інстанції Верховним Судом України.

Заява також не містить конкретизованої вимоги, яка б узгоджувалась з повноваженнями Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень.

Крім того, до заяви засудженого не долучено жодної постанови Верховного Суду України, яка відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 445 КПК дає підстави для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Зазначене з огляду на положення статті 445 КПК не є предметом перегляду Верховним Судом України, у зв'язку із чим відсутні підстави для відкриття провадження, а відтак і для розгляду питання про поновлення строку на оскарження судових рішень.

Керуючись статтями 445, 447, 450, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити ОСОБА_3 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Верховного Суду України від 18 липня 2000 року.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_7