Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_30.
суддів ОСОБА_31. та ОСОБА_32.,
за участю прокурора захисників ОСОБА_33., ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_5, захисника засудженого ОСОБА_11 - ОСОБА_7 та захисника засудженого ОСОБА_12 - ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року,

встановила:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року

ОСОБА_12,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, раніше судимий:

- вироком Роменського міськрайонний суду Сумської області від 1 лютого 1994 року за частиною 4 статті 81, статтею 94, частиною 3 статті 140, частиною 2 статті 145 КК україни 1960 року на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Залізничного районного суду м. Києва від 30 березня 1999 року за частиною 2 статті 86, частиною 1 статті 222, частиною 1 статті 229-6 КК України 1960 року на 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна,

та

ОСОБА_11,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянин України, такий, що

судимості не мав,

засуджені, кожний, за:

- частиною 3 статті 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- частиною 4 статті 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- частиною 2 статті 289 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- частиною 3 статті 289 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за сукупністю злочинів остаточно, кожному окремо, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_9,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянин України, такий, що

судимості не мав,

засуджений за:

- частиною 3 статті 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- частиною 4 статті 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- частиною 3 статті 289 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_10,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

громадянин України, такий, що

судимості не мав,

засуджений за:

- частиною 4 статті 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- частиною 1 статті 286 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі статті 49 та частини 5 статті 74 КК України ОСОБА_10 звільнений від призначеного за частиною 1 статті 286 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з вироком, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими та засуджені за наступних обставин.

19 лютого 2008 року о 19 годині 30 хивлин, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_11, вступивши у злочинну змову між собою, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, біля гаражу № 628 кооперативу ''Авіатор'', по вул. Добровольського в м. Кіровограді, із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров'я потерпілого, незаконно заволоділи автомобілем «LEXUS LX470», д.н.з. НОМЕР_1, належний ОСОБА_15, вартістю 555 000 грн, завдавши своїми протиправними діями потерпілій великої матеріальної шкоди.

Під час розслідування справи, автомобіль повернуто потерпілій, а завдані збитки у сумі 15 572,38 грн стягнуто із засуджених ОСОБА_14 та ОСОБА_13 за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 2 серпня 2008 року.

26 листопада 2008 у період часу з 17 години 30 хвилин до 20 години 45 хвилин ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за попередньою змовою між собою, перебуваючи по вул. Першотравневій, 6 в м. Вишневе Києво-Святошинського району, діючи узгоджено згідно розподілених ролей, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, незаконно заволоділи автомобілем марки ''ЗАЗ'', модель ''ТF 699 Р'', що належить ОСОБА_16, чим завдали її шкоди на суму 42 850,00 грн. Викрадений автомобіль продали, а отримані кошти розділи між собою.

Крім того, 8 грудня 2008 року о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за попередньою змовою між собою, перебуваючи на автозаправочній станції ''КЛО'', що розташована по вул. Чорновола, 54 в м. Вишневому, Києво-Святошинського району Київської області, діючи узгоджено, згідно розподілених ролей, незаконно заволоділи автомобілем марки ''LEXUS GX 470'', д.н.з. НОМЕР_2, який належить ОСОБА_18, чим завдали йому збитків на суму 500 000,00 грн. Пізніше ОСОБА_12, як організатор злочинного угрупування, продав транспортний засіб, отримані від продажу грошові кошти поділив між ОСОБА_9 та ОСОБА_11

Також, з автомобіля ''LEXUS GX 470'', д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 з корисливих мотивів таємно викрали особисті речі ОСОБА_19, а саме два мобільних телефони марки ''Нокія 8800 Sapphire Arte'' вартістю 7280 грн та марки ''Нокія 6500 classik'' вартістю 1800 грн, а всього на суму 9 080 грн, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду. Пізніше, ОСОБА_12, як організатор злочинного угрупування, продав мобільний телефон моделі ''Нокіа 6500 classik'' невстановленій слідством особі, а отримані від продажу грошові кошти розподілив між членами організованої злочинної групи.

25 грудня 2008 року о 4 годині 30 хвилин ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_9, з корисливих мотивів, діючи узгоджено згідно розподілених ролей, шляхом пошкодження замків вхідних дверей, проникли в квартиру АДРЕСА_2, з якої викрали майно, що належить ОСОБА_20, на загальну суму 8 520 грн. В цей час, ОСОБА_9, діючи відповідно до плану злочинних дій, перебував у автомобілі марки ''Ауді А6'' біля вказаного будинку, спостерігав за навколишньою обстановкою, з метою забезпечення їм безпечного відходу з місця вчинення злочину. Викрадене майно ОСОБА_12 разом з ОСОБА_11 віднесли до салону автомобіля марки ''Ауді А6'' та з місця вчинення злочину зникли.

Викрадене майно, яке належить потерпілому ОСОБА_20 вилучено працівниками міліції в квартирі АДРЕСА_1, яку орендував ОСОБА_9

Крім того, 25 грудня 2008 року о 24 годині ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, діючи узгоджено, згідно розподілених ролей, шляхом проникнення в приміщення офісного будинку ''Каліпсо ХХ1'', розташованого по Набережному шосе, 25 в м. Києві, вчинили розбійний напад із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров'я потерпілого ОСОБА_21, заподіявши йому легкі та середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, а також з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілого, шляхом застосування пістолету пристосованого для відстрілу бойових набоїв, заволоділи чужим майном, чим завдали шкоди потерпілим ОСОБА_22 на суму 151 990 грн, ОСОБА_17 - 112 125 грн 85 коп, ОСОБА_23 - 145 182 грн, ОСОБА_24 - 9 440 грн, ОСОБА_25 - 360 819 грн 45 коп. А всього на загальну суму 779 557 грн 34 коп, що на момент вчинення злочину є особливо великим розміром.

Крім того, 19 серпня 2008 року о 19 годині ОСОБА_10, керуючи технічно справним автомобілем марки «Субару-імпреза», д.н.з. НОМЕР_3, під час руху по проїзній частині вул. Серафімовича, зі сторони вулиці Березняківська в бік вул. Дніпровська набережна в м. Києві, під'їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, в порушення пунктів 10.1, 18.4 ПДР України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_26, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року щодо засуджених ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить вказані судові рішення скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на нове розслідування.

В обгрунутвання своїх вимог, засуджений вказує на порушення його права на захист під час досудового розслідування, що мало прояв у проведенні з ним відтворення обстановки та обставин події щодо обставин вчинення розбійного нападу без участі його захисника ОСОБА_27 Зокрема, ним зазначається про те, що під час дачі показань в суді першої інстанції нею заперечувався підпис у вказаному протоколі слідчої дії, її присутність під час його проведення, у зв`язку з чим ним заявлялося клопотання про проведення почеркозначної експертизи, в якому безпідставно відмовлено, а судом апеляційної інстанції такі доводи і заперечення не прийняті до уваги.

У клопотанні від 26 травня 2015 року засуджений ОСОБА_9 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий апеляційний розгляд.

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_9 - ОСОБА_8 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий апеляційний розгляд.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на те, що суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу за результатами апеляційного розгляду, в порушення вимог статей 362, 365, 377 КПК України 1960 року не зазначив підстав, через які доводи його апеляційної скарги щодо доведеності винуватості його підзахисного, правильної кваліфікації його дій, допустимості та належності доказів його вини, порушення права на захист, призначеного покарання, а також не перевірив їх шляхом проведення судового слідства.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_10 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий апеляційний розгляд.

Зокрема, засудженим вказується на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відкинув доводи щодо виявлених слідів пальців його рук у приміщенні ПП «Каліпсо XXI», з якого він за два місяці до розбійного нападу звільнився; наданої експертною установою інформації про можливість їх збереження у приміщенні декілька років; його перебування в іншому місці, про що допитувалися свідки; порушення прав ОСОБА_9 на захист під час відтворення обстановки та обставин події; недослідження судом першої інстанції всіх обставин справи, допустимості та належності в ній доказів на його причетність до вчинення розбійного нападу.

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_10 - ОСОБА_5 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий апеляційний розгляд.

Викладені захисником обґрунтування такої позиції аналогічні змісту касаційної скарги засудженого.

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_11 - ОСОБА_7 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий апеляційний розгляд.

На обгрунутвання своїх вимог захисник вказує на те, що суд апеляційної інстанції проігнорував доводи його апеляційної скарги, їх не розглянув, не дослідив, не перевірив та не надав їм оцінки.

У доповненнях до касаційної скарги захисник зазначає про те, що судом апеляційної інстанції в ухвалі зазначено недостовірні відомості про особу його підзахисного, котрий змінив своє прізвище 23 червня 2014 року.

У касаційній скарзі від 3 березня 2015 року захисник засудженого ОСОБА_12 - ОСОБА_6 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий апеляційний розгляд.

Зокрема, захисник вказує на те, що суд апеляційної інстанції дослідив та не перевірив доводи його апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження розміру завданої потерпілим шкоди від розбійного нападу та обґрунтованості їх цивільних позовів.

У доповненнях до касаційної скарги від 23 березня 2015 року захисник засудженого ОСОБА_12 - ОСОБА_6 просить вирок суду та ухвалу апеляційного суду скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на нове розслідування.

Такі вимоги захисник обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування були порушення вимоги кримінально-процесуального закону, оскільки до суду першої інстанції направлені матеріали кримінальної справи не у тому об'ємі, що надавався для ознайомлення під час виконання вимог статті 218 КПК України 1960 року.

У доповненнях до касаційної скарги від 13 травня 2015 року захисник засудженого ОСОБА_12 - ОСОБА_6 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий апеляційний розгляд.

Зокрема, захисник вказує на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив, не перевірив та не надав оцінки доводам його апеляційної скарги щодо причетності його підзахисного до вчинення таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_19, незаконного заволодіння транспортними засобами ОСОБА_28 та ОСОБА_16, розбійного нападу та допустимості доказів винуватості, а також не обгрунутвав підстави її залишення без задоволення.

У заяві від 18 травня 2015 року захисник засудженого ОСОБА_12 - ОСОБА_6 просить здійснити розгляд його касаційної скарги від 3 березня 2015 року та доповнення до неї від 13 травня 2015 року, тоді як не брати до уваги касаційну скаргу, де він просить вирок і ухвалу скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на нове розслідування.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисників, які підтримали касаційні скарги, у тому числі захисника ОСОБА_6, котрий вважав за необхідне скасувати ухвалу апеляційної інстанції, а матеріали кримінальної справи направити на новий апеляційний розгляд, пояснення прокурора, котрий заперечував проти задоволення касаційних скарг та вважав постановлені у справі судові рішення законними і обгрунтованими, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як убачається з доводів касаційних скарг засудженого ОСОБА_10 та його захисника, подія злочину, встановлені фактичні обставини вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та доведеність винуватості ними не оскаржуються та не заперечуються, у зв`язку з чим судові рішення в цій частини судом касаційної інстанції не переглядаються.

Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_9, то слід зазначити про наступне.

Так, перевіркою матеріалів кримінальної справи колегія суддів встановила відсутність об'єктивних підстав вважати порушення права засудженого ОСОБА_9 на захист, а проведий апеляційний розгляд - з порушенням вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам названого закону.

Зокрема, посилання засудженого ОСОБА_9 на порушення його права на захист, що мало прояв у проведенні відтворення обстановки та обставин події без участі його захисника ОСОБА_29, та, разом з цим, фальсифікації її підпису у ньому, про що нею особисто заявлялося в судовому засіданні та він заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи не підтвердилося.

Так, відповідність підпису згаданого захисника прослідковується з її ордеру від 30 грудня 2008 року, що долучався під час досудового розслідування та міститься на аркуші справи № 15 в томі №9 кримінальної справи, а також з оригіналів постанови про притягнення як обвинуваченого від 2 січня 2009 року та протоколу пред'явлення обвинувачення ОСОБА_9 за частиною 3 статті 187 КК України від 2 січня 2009 року, де ним за участю захисника ОСОБА_29 визнавалася вина у вчиненні вказаного злочину в повному обсязі, про що засвідчувалося підписами (т.9 а.с.147, 148).

Крім того, засуджений ОСОБА_9 під час досудового розслідування неодноразово подавав скарги на ведення судового слідства та застосування до нього недозволених методів ведення слідства, що в подальшому було предметом перевірки, в порядку статті 97 КПК України, та у зв`язку з чим приймалися рішення про відмову в порушенні кримінальної справи (т. 22 а.с. 36-40).

Тоді як, лише під час судового слідства, яке проводилося вдруге, постало питання про порушеня саме таких прав, що ставить під сумнів їх правдивість, у тому числі, з вище вказаних підстав.

При цьому, слід зазначити, що судами першої та апеляційної інстанції правильно оцінено такі посилання, як спроба уникнути кримінальної відповідальності, оскільки протокол відтворення обстановки та обставин події наявний в оригіналі, а інший об'єм доказів саме по вчиненню розбійного нападу, зокрема протоколи допитів ОСОБА_9, де він детально розповідав про обставини готування до нього та вчинення, був суттєво зменшений, про що порушувалася кримінальна справа після направлення справи на додаткове розслідування з цих підстав (т. 16 а.с. 7-9).

Проте, зменшення об'єму джерел доказів по епізоду вчинення розбійного нападу на ПП «Каліпсо» та оспорення оригіналів протоколів слідчих дій з різних причин ніяким чином не спростовує сукупність інших прямих і непрямих доказів, які покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку та перевірених судом апеляційної інстанції.

Отже, у колегії суддів не має підстав сумніватися в тому, що ОСОБА_9 під час досудового розслідування надавав критичну оцінку своїм діям, які інкримінувалися йому як розбійний напад, за участі захисника ОСОБА_29 та щиро каявся, а відтак і порушення його прав на захист не вбачає з огляду на викладене.

Крім того, колегія суддів визнає безпідставними і доводи касаційних скарг засудженого ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо проведення апеляційного розгляду без судового слідства та невмотивованості ухвали апеляційного суду за наступних обставин.

Так, на відміну від суду першої інстанції, судове слідство в таких справах у відповідності до положень статей 358, 362 КПК України 1960 року провадиться апеляційним судом лише з метою усунення неповноти чи однобічності судового слідства в суді першої інстанції.

Тоді як, вказані вимоги закону враховуються лише при вирішенні питання про можливість надання апеляційним судом іншої оцінки встановленим місцевим судом фактичним обставинам справи.

Однак, під час перевірки та розгляду матеріалів кримінальної справи в суді апеляційної інстанції згаданої однобічності та неповноти не виявлено та постановлено ухвалу про залишення вироку суду першої інстанції без зміни з вмотивуванням такого висновку.

Зокрема, апеляційні вимоги засуджених та захисників зводилися до оспорення висновків судів першої інстанції щодо доведеності винуватості засуджених за окремими зібраними та дослідженими доказами у справі, показаннями свідків на підтвердження версій засуджених, які були предметом перевірки і оцінки суду першої інстанції, а також виваженості призначеного покарання та підтвердження заявлених позовів.

В той же час, суд апеляційної інстанції, перевіряючи матеріали кримінальної справи в межах доводів апеляційних скарг, у тому числі, засуджених і захисників, не встановив підстав для закриття кримінальної справи, направлення справи на додаткове розслідування або новий судовий розгляд, як про це ставилося питання.

Зокрема, суд апеляційної інстанції в ухвалі навів поепізодно прямі докази вини засуджених, додаткові висновки по ним, а також надав відповіді на доводи, у тому числі, засуджених і захисників.

Водночас, акцентування уваги суду касаційної інстанції на окремі докази, які, на думку засуджених та захисників, беззаперечно не вказують на винуватість засуджених у вчиненні злочинів є нікчемними, оскільки обставини, що підлягають доказуванню в кримінальній справі, встановлюються за сукупності фактичних даних, які прямо або побічно можуть вказувати на причетність осіб до вчинення злочину, розмір завданої шкоди та необхідного розміру покарання для виправлення та перевиховання. Одні можуть підтверджувати наявність тієї чи іншої події, тобто час, місце та потерпілу особу від злочину, а інші вже вказувати на осіб, винних у вчиненні злочину, спосіб та інші обставини його вчинення, а також характеризувати особу.

Враховуючи викладене, колегія суддів не має підстав вважати висновки суду апеляційної інстанції безпідставними та необґрунтованими, оскільки апеляційний розгляд проведено з дотриманням вимог закону, доводи засуджених та захисників піддавалися перевірці та оцінці, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 377 КПК України 1960 року.

Відтак, касаційні скарги засуджених та захисників задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктом 15 розділу 11 Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року щодо засуджених ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_5, захисника засудженого ОСОБА_11 - ОСОБА_7 та захисника засудженого ОСОБА_12 - ОСОБА_6 - без задоволення.

С у д д і:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_30 ОСОБА_31 ОСОБА_32