Справа № 346/4580/15-к
Провадження № 1-кп/346/308/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Коломиї кримінальне провадження № 1-кп/346/308/15, що зареєстроване в Єдиному державного реєстрі досудових розслідувань 29.09.2015 року за № 0000829, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Свалява Закарпатської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працює, не одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, депутатом не обирався, судимого 12.06.2008 року Свалявським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. 18.08.2014 року Коломийським міськрайонним судом на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання на строк 6 місяців 20 днів, покарання відбув, судимість не погашена,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні повторно таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 , яке поєднане з проникненням в житло цього потерпілого.

Зокрема, в обвинувальному акті вказано, що обвинувачений, маючи непогашену судимість, на шлях виправлення не став та правильних висновків для себе не зробив, а 25.09.2015 року о 14.00 год. він, перебуваючи на території господарства потерпілого ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_3 , умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, користуючись відсутністю сторонніх осіб, перемістив незакріплені двері, які були притулені до вхідних дверей будинку, а останні - зачинені на навісний замок. Витягнувши з дверної рами металеву скобу, що була неналежно закріплена, обвинувачений відчинив ці двері. Проникнувши таким чином у приміщення кімнати, він таємно викрав зі столу мобільний телефон марки «Noкіа 3100» синього кольору вартістю 550 грн., сім-карту оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар G.S.М.» вартістю 15 грн. та зарядний пристрій чорного кольору вартістю 55 грн. Викраденим обвинувачений розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду в загальному розмірі 620 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що раніше він проживав з ОСОБА_8 і в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка. Станом на вересень 2015 року ОСОБА_9 та вказана дочка проживала з потерпілим у Останній обіцяв, що зніме для проживання ОСОБА_9 та її дитини квартиру, однак, насправді утримував цю жінку в своєму будинку під замком. Обвинувачений з нею таємно від потерпілого спілкувалися, в тому числі з використанням конференцзв`язку.

Оскільки ОСОБА_9 чомусь близько одного тижня не виходила на зв`язок, то обвинувачений вранці 25 вересня поїхав в с.Княждвір до господарства потерпілого, щоб з`ясувати чому з нею немає зв`язку, а також щоб повідомити їй, що його (обвинуваченого) мобільний телефон зламався. Обвинувачений очікував її біля лісу поблизу вказаного господарства та близько 06.30 - 07.00 год. він побачив її на подвір`ї, крикнув їй: « ОСОБА_10 », та зайшов на подвір`я. Вона розповіла, що прибігла до новобудови щоб взяти ключі, які забув потерпілий. Обвинувачений ствердив, що коли вона відчиняла вхідні двері вищевказаної прибудови, то він знаходився на подвір`ї поблизу цих дверей, і ні в приміщення прибудови, ні в будинок не заходив. Дізнавшись про поломку мобільного телефону обвинуваченого, ОСОБА_9 винесла з прибудови мобільний телефон марки «Nokia», сказала, що цей телефон належить їй, так як він подарований їй потерпілим, та передала даний телефон обвинуваченому для користування. Вона дуже поспішала, оскільки її очікував потерпілий біля господарства своєї матері. щоб їхати в м.Коломию, та повідомила, що після повернення звідти, потерпілий знову буде їхати в це місто, а вона в післяобідній час матиме змогу спокійно поспілкуватися з обвинуваченим, і щоб він її очікував.

Близько 14 год. того дня обвинувачений очікував ОСОБА_9 біля магазину в с.Княждвір, оскільки мав намір побачити їх дитину. Потерпілий бачив його в тому місці і в той час.

Обвинувачений пояснив, що під час досудового розслідування він неправдиво зізнавався у вчиненні інкримінованої крадіжки та під час проведення слідчого експерименту показував як її вчиняв, тільки тому, що переживав за здоров`я ОСОБА_9 та їх спільної з обвинуваченим дитини. Оскільки потерпілий подарував ОСОБА_9 вказаний телефон, то якщо б він дізнався, що ОСОБА_9 сама передала обвинуваченому цей телефон, то застосовував би до неї фізичне насильство, що раніше неодноразово робив. Однак, коли дане кримінальне провадження було передане до суду, ОСОБА_9 сказала обвинуваченому щоб він говорив в суді правду. Тому обвинувачений та його захисник просять ухвалити виправдувальний вирок, оскільки обвинувачений не вчиняв інкримінованого злочину.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона з другої половини 2014 року і до червня 2015 року проживала з обвинуваченим. 28.06.2015 року потерпілий пообіцяв їй, що віддасть їх спільну дочку ОСОБА_11 та не буде вимагати від неї сплати аліментів за умови, якщо вона не буде проживати з обвинуваченим, та обіцяв забезпечити надання окремої квартири, в якій би вона з дітьми могла проживати. Однак, насправді він поселив її в свій будинок, що в с.Княждвір, біля місця будівництва нового будинку, і всупереч їх домовленості потерпілий разом з нею проживав близько 3-х місяців.

Свідок пояснила, що за час спільного проживання потерпілий часто застосував до неї фізичне насильство, а також знущався з її найстаршої дочки ОСОБА_12 , 2008 року народження, ображав та бив цю дитину. Також потерпілий, погрожуючи вбивством, категорично забороняв ОСОБА_9 спілкуватися з обвинуваченим та показувати останньому її малолітню дочку, батьком якої є обвинувачений.

Також потерпілий намагався постійно контролювати ОСОБА_9 , і вона була змушена розмовляти по мобільному телефону з увімкненням гучномовця щоб потерпілий також чув телефонну розмову. Тому за час його відсутності таємно від нього свідок телефонувала до своєї знайомої ОСОБА_13 щоб остання з`єднала свідка з обвинуваченим за допомогою конференцзв`язку. Під час розмови свідок просила обвинуваченого приїхати і забрати її від потерпілого.

25 вересня 2015 року біля 08 год. ОСОБА_9 з потерпілим зібралися їхати в м.Коломию по справах, а також везли її найстаршу дочку в школу. Свідок ствердила, що потерпілий завжди брав її ( ОСОБА_9 ) з собою щоб перешкодити їй зустрічатися з обвинуваченим. Однак, потерпілий зупинив автомобіль біля будинку своєї матері, який знаходиться неподалік від того будинку, де вони проживали, та послав її принести ключі, які він забув взяти. Час, потрібний для того щоб добігти від одного будинку до іншого, складає менше 10 хв. Коли вона прибігла до цього будинку, то побачила обвинуваченого, який знаходився поблизу лісу. Коли він підійшов до неї, то повідомив, що він не має можливості зв`язуватися з нею по телефону, оскільки його телефон зламався. Після цього обвинувачений підійшов з ОСОБА_9 до будинку, вона сама відставила двері, які були притулені до вхідних в прибудову дверей, витягла з останніх металеву скобу та відчинила їх. Фактично ці двері не зачиняються ззовні на ключ. Обвинувачений знаходився в цей час біля порога даної прибудови зі сторони двору і всередину не заходив, так як там мало місця. В кімнаті будинку на столі знаходилися два мобільні телефони: один - її, а інший - її дочки. Вона взяла свій телефон «Nokia 3100» синього кольору, який їй подарував потерпілий. На подвір`ї біля вказаної прибудови ОСОБА_9 передала обвинуваченому цей телефон. Вона пояснила, що потерпілий забороняє їй розмовляти з обвинуваченим та забирає в неї її телефони, а вказаним телефоном дозволяв користуватися Тому вона розраховувала, що потерпілий не помітить відсутності цього телефону. Свідок наголосила, що обвинувачений вказаний телефон не викрадав, а вона йому добровільно передала цю річ.

Свідок пояснила, що під час цієї зустрічі вона пообіцяла обвинуваченому зустрітися з ним того дня після обіду та показати йому їх дочку. Коли вона принесла ключі, потерпілий спитав її чому вона так довго не поверталася.

Приблизно о 16 год. ОСОБА_9 з потерпілим повернулися з м.Коломиї та зупинилися біля магазину в с.Княждворі щоб купити продукти. Там вони побачили обвинуваченого, який сидів в альтанці. Потерпілий сказав йому щоб через 5 хвилин його там не було, а також погрожував йому лопатою та їздив за ним автомобілем, намагаючись збити.

Того ж дня ввечері, до ОСОБА_9 зателефонувала її знайома ОСОБА_14 , запитала чи в них нічого не зникло і повідомила, що вона бачила мобільний телефон ОСОБА_9 у обвинуваченого. Оскільки телефонна розмова відбувалася з використанням гучномовця, то потерпілий також її почув та почав перевіряти чи документи на місці. Тоді ОСОБА_9 йому зізналася про те, що вона сама передала вказаний телефон обвинуваченом. Потерпілий попередив її, що якщо вона скаже правду, то він її «посадить». Свідок вказала, що вона писала пояснення так як наказував потерпілий. Також останній не відпускав її в судові засідання, наказуючи чекати в автомобілі. Він вихвалявся, що працівники міліції повірять йому, а не їй, і вона нічого не доб`ється.

Свідок зазначила, що вона не пояснювала слідчому, що сама передала мобільний телефон обвинуваченому, оскільки на неї здійснював тиск потерпілий, і якщо б вона сказала правду, то він би застосовував до неї фізичне насильство. Слідчий не попереджав її про кримінальну відповідальність, а лише сказав розписатися в документі.

Свідок також ствердила, що 05.11.2015 року працівники міліції забрали її з дітьми з будинку потерпілого та відправили у Верховинський центр соціально-психологічної допомоги. Однак, ввечері вона звідти поїхала та з того часу проживає з обвинуваченим.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_8 - її знайома, а обвинувачений - її односельчанин. Свідок на їх прохання вмикала на своєму мобільному телефоні функцію конференцзв`язку та забезпечувала можливість їх спілкування в той час, коли ОСОБА_15 проживала з потерпілим.

Восени цього року обвинувачений повідомив свідку, що взяв у ОСОБА_8 мобільний телефон. Однак, приблизно через 3-4 дні після цього до свідка зателефонувала ОСОБА_15 та повідомила, що потерпілого не було вдома, і вона могла вільно розмовляти. Під час цієї розмови ОСОБА_9 повідомила, що вказаний телефон вона сама віддала обвинуваченому. Про це вона не могла розповісти в той день, коли ОСОБА_16 їй телефонувала і питала чи нічого не зникло, оскільки потерпілий чув їх розмову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що в ранню осінь цього року обвинувачений прийшов до неї купити молоко. При цьому він попросив в неї зарядний пристрій до телефону. Свідок помітила в нього інший телефон, а не той, яким він раніше користувався. Телефон був увімкнений і на його екрані свідок побачила фотографію дитини. Обвинувачений пояснив, що це його дочка, яку сфотографувала його співжителька ОСОБА_15 , переслала це фото з планшета на даний телефон і передала останній обвинуваченому. Корпус цього телефону мав голубий та білий кольори. Перед тим обвинувачений також пояснював свідку, що купив цей телефон. Свідок ствердила, що аналогічні покази вона давала слідчому.

Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що 25.09.2015 року близько 14 год. він, повертаючись з м.Коломиї, побачив, обвинуваченого, який лежав на лавці біля магазину в с.Княждворі, а біля лавки були пляшки від пива. Коли потерпілий повернувся з магазину, то побачив поблизу свого автомобіля обвинуваченого та сказав йому, що зараз візьме палку і дасть йому по голові.

Після цього співжителька потерпілого ОСОБА_8 повідомила йому, що немає її мобільного телефону. Невдовзі до них зателефонувала ОСОБА_14 і повідомила ОСОБА_15 , що бачила у обвинуваченого її телефон, на задній кришці якого був малюнок з «міккі-маусом». Обвинувачений ОСОБА_16 розповів, що він забрав у ОСОБА_15 даний телефон, оскільки остання раніше в нього забрала телефон.

Потерпілий також пояснив, що вони з ОСОБА_9 проживали в старому будинку, поряд з яким будується новий. Одні двері в цьому старому будинку лише прикладалися, а основні двері зачинялися на навісний замок. Через чотири будинку від того місця проживають батьки потерпілого.

Потерпілий заперечив той факт, що вранці 25.09.2015 року близько 07 год. ОСОБА_9 поверталася до будинку, де вони проживали, оскільки потерпілий на той час був постійно біля неї.

Потерпілий зазначив, що викрадений телефон належав йому, він його не дарував ОСОБА_9 , а лише дозволяв їй користуватися цим телефоном, в який вона вкладала власну сім-карту.

В судовому засіданні 28.12.2015 року потерпілий пояснив, що 25.09.2015 року вранці він на короткий час йшов від автомобіля в будинок своїх батьків щоб взяти документи, однак, ствердив, що автомобіль не виходив з його поля зору.

Потерпілий ствердив, що викрадений телефон йому повернуто, на даний час ця річ перебуває в нього. Незважаючи на це, потерпілий просить призначити обвинуваченому суворе покарання.

Із наданих стороною обвинувачення заяви обвинуваченого від 29.09.2015 року про добровільну видачу вищевказаного мобільного телефону (а.п.50), протоколу огляду місця події від 29.09.2015 року та фото таблиць до нього (а.п.51-56) вбачається, що того дня обвинувачений добровільно видав зазначений мобільний телефон.

Вказані факти підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були понятими під час проведення вказаної слідчої дії, а також зазначеного факту не заперечив і сам обвинувачений.

В протоколі слідчого експерименту, який проводився з участю обвинуваченого 30.09.2015 року та фототаблицях до нього відображено, що обвинувачений показував як вчиняв крадіжку зазначеного телефону (а.п.74-84).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , який був понятим при проведенні даної слідчої дії, підтвердив вказаний факт.

Однак, надані стороною обвинувачення докази та покази потерпілого жодним чином не спростовують показів обвинуваченого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Покази вказаних учасників є послідовними і такими, що заслуговують на увагу з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 раніше проживала з обвинуваченим та в них є спільна дочка ОСОБА_21 , 2015 року народження. Станом на вересень 2015 року ОСОБА_9 проживала з потерпілим в господарстві останнього, що в АДРЕСА_3 . Там також проживали її найстарша дочка ОСОБА_12 , 2008 року народження, а також їх спільна з потерпілим дочка ОСОБА_22 , 2012 року народження, та дочка ОСОБА_21 , 2015 року народження, батьком якої є обвинувачений. Незаперечним і є той факт, що ОСОБА_9 мала доступ до вказаного господарства і в будинку за цієї адресою знаходилися її речі. Не спростовано ніким з учасників того факту, що ОСОБА_9 в той час за допомогою мобільного телефону спілкувалася з обвинуваченим таємно від потерпілого. Судом встановлено, що вищевказаний телефон перебував у користуванні свідка ОСОБА_9 , про що ствердив в судовому засіданні сам потерпілий.

Відповідно до положень пунктів 7, 16 ч.1 ст.7 КПК України одними із загальних засад кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст і форма кримінального провадження, є відповідно таємниця спілкування та безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Відповідно до правил, передбачених частинами 1 та 2 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно . Не можуть бути визнані доказами відомості , що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

І обвинуваченим, і свідком ОСОБА_9 в судовому засіданні чітко зазначено, що під час досудового розслідування вони давали викривальні покази лише тому, що побоювалися застосування потерпілим до свідка ОСОБА_9 та її дітей фізичного насильства. Ніким з учасників не надано спростувань тієї обставини, що 05.11.2015 року свідок ОСОБА_9 в присутності працівників міліції залишила господарство потерпілого та була направлена до Верховинського центру соціально-психологічної допомоги, а також не заперечним є той факт, що із вказаної дати вона проживає з обвинуваченим.

Про факти неодноразового застосування потерпілим до неї фізичного насильства та вчинення інших неправомірних та аморальних дій ОСОБА_9 09.11.2015 року зверталася з письмовою заявою (повідомленням) до Коломийського МВ УМВС, в якій просила вирішити питання про притягнення потерпілого до кримінальної відповідальності за ст.ст.126, 127, 129 та 146 КК України (а.п.95-97).

В зв`язку з цим суд бере до уваги виключно покази, які надані учасниками судового провадження в судовому засіданні.

Крім того, суд відповідно до правил ч.2 ст.87 КПК України визнає недопустимим доказом відомості, які відтворені в судовому засіданні цифровому диску, наданому потерпілим, оскілки ці відомості здобуті з порушенням встановленого кримінальним процесуальним законом порядку їх отримання та отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, адже потерпілим порушено гарантоване ст. 31 Конституції України право свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_16 на таємницю телефонних розмов.

На підставі вищенаведеного суд має обґрунтовані підстави сумніватися у заволодінні обвинуваченим зазначеним мобільним телефоном саме шляхом його крадіжки. Абсолютно не доведеною в судовому засіданні є вказана в обвинувальному акті обставина, що обвинувачений розпорядився викраденими речами на власний розсуд, адже вищевказаними заявами обвинуваченого про добровільну видачу ним вказаних речей та протоколом огляду місця події від 29.09.2015 року цілком спростовується факт такого розпорядження. Крім того, про повернення йому мобільного телефону ствердив в судовому засіданні сам потерпілий та під час дачі ним пояснень особисто демонстрував вказаний телефон.

Відповідно до правил ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно з правилами п.1 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, щ о вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа. В ч.1 цієї статті також зазначено, що виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Тому суд приходить до переконання, що наявні вказані правові підстави для ухвалення виправдувального вироку.

Вищевказані мобільний телефон, сім-карту та зарядний пристрій повернути потерпілому, оскільки ніхто з учасників не заявив про існування спору про належність зазначених речей.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.370, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України виправдати в зв`язку з відсутністю події даного кримінального правопорушення.

.

Мобільний телефон марки «Noкіа 3100» з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар G.S.М.», зарядний пристрій, передані на зберігання ОСОБА_5 , повернути останньому після набрання вироком законної сили в зв`язку з відсутністю спору про належність зазначених речей.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1