АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/5756/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/321/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.336 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2015 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Тернополя, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, не працюючий, житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

засуджений за ст. 336 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено 1 рік 6 місяців іспитового строку і зобов`язано його у відповідності до ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що з 08 листопада 2001 року він перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, у зв`язку з чим являється суб`єктом часткової мобілізації та не має передбачених у ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію підстав, які б його звільнили від призову за мобілізацією.
На виконання Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015року Про часткову мобілізацію, 10 березня 2015року до Тернопільського ОМВК для проходження медичного огляду прибув військовозобов`язаний ОСОБА_7
10 березня 2015року близько 11 год. 30 хв., ОСОБА_7 був належним чином повідомлений, а саме отримав повістку від заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділу ОСОБА_9 про необхідність прибути до Тернопільського ОМВК Тернопільської області по вул.Тролейбусна, 5, у м. Тернопіль, на 09.00 год. 11 березня 2015 року для відправлення у команді № НОМЕР_1 для подальшого проходження служби за мобілізацією.
Однак, ОСОБА_7 всупереч вимог ст.65 Конституції України, ст.ст.1, 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року Про часткову мобілізацію, з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не з`явився без поважних причин до призовного пункту, а саме до Тернопільського ОМВК Тернопільської області, що по вул. Тролейбусній, 5 у м. Тернополі, о 09 год. 00 хв. 11 березня 2015 року, для подальшого проходження служби в Збройних силах України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 за ст. 336 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Обґрунтовує свої вимоги тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі не врахував підвищену суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення і звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням не сприятиме виховній ролі покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав апеляцію і просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, призначити обвинуваченому покарання у виді 2 років позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину визнав та просить вирок суду залишити без змін, в судових дебатах його захисника, яка вважає, що вирок суду є обґрунтованим та законним, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими та в апеляції не оспорюються.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо твердження прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку із застосуванням ст. 75 КК України, є непереконливим.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Зокрема, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного законом до злочинів середньої тяжкості, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, вину визнав, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні батька-пенсіонера інваліда 2-ї групи, внаслідок перенесеного інсульту-частково паралізованого, інші обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі, збіг тяжких сімейних обставин, важкі матеріально-побутові умови та відсутність обставин, що обтяжують покарання, і обрав ОСОБА_7 покарання в межах закону вмотивувавши прийняте рішення про можливість виправлення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є невиправдано м`яким, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення покарання без застосування ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді - три підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2