Ухвала

іменем україни

24 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9 і ОСОБА_10,
при секретарі судового засідання ОСОБА_11,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Примірне Кам'янсько - Дніпровського району Запорозької області, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, у тому числі: 10.02.2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році»; 07.10.2014 року - за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік; 18.11.2014 року - за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців, звільненого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік і 3 місяці;

за участю прокурора ОСОБА_12,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся прокурор з вимогами про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5

Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

За сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки, з покладенням на нього обовʼязків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

З ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 ухвалено стягнути 495 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року уточнено мотивувальну частину вироку щодо ОСОБА_5, зокрема із неї виключено посилання на рецидив злочинів, як на обставину, що обтяжує покарання засудженому.

В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільненні засудженого від відбування призначеного йому покарання, що вплинуло на невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок мʼякості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Мотивуючи касаційну скаргу прокурор зазначає, що апеляційний суд розглядаючи його апеляційну скаргу не врахував наведених у ній доводів про мʼякість призначеного ОСОБА_5 за вироком покарання, зокрема не надав належної уваги особі засудженого, безпідставності урахування місцевим судом щирого каяття ОСОБА_5 та наявності на його утриманні неповнолітньої дитини.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 2 листопада 2014 року приблизно о 14 годині 30 хвилин з вітрини відділу продажу електроінструментів приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_2, повторно, таємно заволодів майном ОСОБА_7 на загальну суму 495 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України, для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням необхідно враховувати дані про особу засудженого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з особливостей та обставин його вчинення, обставини, що пом'якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, та обставини, що його обтяжують. Зазначених вимог закону суд не виконав.

У справі встановлено, що при обранні ОСОБА_5 виду та розміру покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_5, його відношення до скоєного, обставини які пом'якшують та обтяжують відповідальність. За обставини, що помʼякшують відповідальність, суд урахував щире каяття обвинуваченого, сприяння в розкритті правопорушення, посередню характеристику з місця проживання. Як зазначено у вироку, саме на підставі викладеного суд дійшов рішення про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та з встановленням йому іспитового строку. Тобто, вирішуючи питання про можливість застосування ст. 75 КК України, суд фактично врахував загальні засади призначення покарання.

Суд у вироку не зазначив, які саме обставини провадження чи дані про особу засудженого він приймає до уваги, що дають підстави вважати можливим виправлення останнього без відбування покарання.

На думку колегії суддів, як окремо, так і у своїй сукупності, враховані судом обставини не дають підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання.

Крім того, висновок суду про щире каяття засудженого, не ґрунтується на матеріалах провадження. Визнаючи щире каяття за обставину, що пом'якшує покарання, суд не надав уваги тому, що до вчинення злочину засуджений неодноразово був судимий за злочини проти власності, вкотре вчинив крадіжку чужого майна, що свідчить про відсутність у ОСОБА_5 критичної оцінки своєї протиправної поведінки, відсутність її осуду, відсутність бажання виправити ситуацію. Враховуючи таку обставину, як сприяння в розкритті правопорушення, суд не вказав у вироку які саме дії ОСОБА_5 свідчать про її наявність, зокрема якими діями останній надав допомогу органу досудового розслідування чи суду у встановленні істини у справі, з'ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину.

Таким чином, звільняючи засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд не обґрунтував у вироку висновок про можливість виправлення засудженого без реального відбування ним покарання, не зазначив як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування засудженим покарання, фактично не врахував тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також всіх обставин провадження, та не в повній мірі звернув увагу на те, що засуджений вкотре вчинив злочин проти власності, який є злочином середньої тяжкості й становить одну із найпоширеніших і найнебезпечніших груп злочинних діянь.

Отже, як зазначено у касаційній скарзі прокурора, звільнення засудженого від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і згідно зі ст. 438 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Оскільки апеляційний суд не надав належної уваги вказаним порушенням, допущеним місцевим судом при постановленні вироку й не спростував доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону при визначенні порядку відбування покарання засудженим, ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду.

Якщо при новому апеляційному розгляді справи буде встановлена винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, то звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням йому іспитового строку, слід визнати неправильним застосуванням кримінального закону.

Доводи прокурора в касаційній скарзі про безпідставність врахування судом даних про наявність на утриманні ОСОБА_5 неповнолітньої дитини не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки місцевим судом у вироку врахованими не були.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_10 ОСОБА_9