Справа №485/1832/15-к 30.12.2015 30.12.2015 30.12.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/884/15 Головуюча у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шмідтове Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, який проживає у АДРЕСА_1 :
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок у частині покарання скасувати та ухвалити новий, яким вважати ОСОБА_6 засудженим:
- за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі;
- за ч.1 ст.296 КК України на 1 рік обмеження волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно вважати засудженим на 2 роки обмеження волі у кримінально-виконавчій установі.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання:
- за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі;
- за ч.1 ст.296 КК України на 1 рік обмеження волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 7000 грн., з нього ж на користь Фінансового управління Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 2236 грн. 42 коп. та на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 306 грн. 90 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування майнової шкоди виділено для розгляду у порядку цивільного судочинства.
Вирішено питання про речові докази.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням судом закону, який не підлягає застосуванню.
Стверджує, що звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд не у повній мірі врахував суспільну небезпеку і наслідки вчинених злочинів, які відносяться до категорії середньої та невеликої тяжкості, особу винного та його поведінку.
Вказує, що обвинувачений не вжив жодних заходів щодо відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілим, не вибачився перед ними, а ОСОБА_9 , який в результаті злочинів втратив можливість вільно пересуватись, не надав допомоги на лікування.
Крім того зазначає, що ОСОБА_6 на час вчинення злочину не працював і не працює на теперішній час, що свідчить про його небажання відшукувати джерела доходів та вживати заходи до відшкодування збитків, завданих злочином.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
Вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 18 червня 2015 року, близько 18 години, на дорозі біля ставка в 1,5 км. від с. Шмідтове Снігурівського району Миколаївської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_9 удар в область голови, від чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс потерпілому не менше десяти ударів ногами в різні частини тіла та в область таза зліва, внаслідок чого ОСОБА_9 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді перелому крила лівої підвздошної кістки, яке відноситься до категорії середньої тяжкості.
Крім того, у цей же день, близько 19 години, на польовій дорозі біля ставка в 400 м. у східному напрямку від с. Шмідтове Снігурівського району Миколаївської області, ОСОБА_6 , маючи при собі ніж типу «мачете», зупинив автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», держ. № НОМЕР_1 , належний ОСОБА_11 , під керуванням ОСОБА_10 , в якому знаходились пасажири ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 та, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, із хуліганських спонукань, промовив на адресу потерпілого ОСОБА_10 , що проїзд по цій дорозі закритий та наніс удар ножем по передньому лобовому склу автомобіля, пошкодивши його. Продовжуючи свої хуліганські дії, обвинувачений став висловлювати на адресу потерпілого та інших громадян, які були присутні в автомобілі, нецензурною лайкою, розмахував ножем та наніс один удар потерпілому ОСОБА_10 , завдавши йому фізичного болю. Після того, як ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , злякавшись погроз та дій обвинуваченого, стали тікати, ОСОБА_6 побіг за ОСОБА_14 , висловлювався на його адресу брутальними словами, погрожував застосуванням насильства та наніс один удар ножем по правій руці та сідницям останньому, заподіявши фізичного болю. Коли потерпілий ОСОБА_10 завів автомобіль і намагався поїхати з місця вчинення злочину, обвинувачений повернувся до нього та ножем наніс удар в бокове скло передньої пасажирської двері автомобіля, розбивши його та пошкодивши металеву частину вікна.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника про залишення оскаржуваного вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація ним скоєного, вид та розмір призначеного йому покарання апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
При призначенні покарання обвинуваченому, судом 1-ї інстанції враховані ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 (злочини середньої та невеликої тяжкості), дані про його особу - відсутність судимості, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність сім`ї, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Зваживши на викладене, районний суд дійшов висновку про необхідність покарання обвинуваченого у виді обмеження волі, на визначений у вироку строк та звільнив від його відбування з випробуванням.
З цим висновком суд апеляційної інстанції у частині наявності підстав для застосування положень ст.75 КК України не погоджується.
Так, відповідно до частини 1-ї зазначеної статті, суд при призначенні покарання, у тому числі у виді обмеження волі, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо дійде висновку про можливість його виправлення без такого відбування.
Разом з тим, із змісту мотивувальної частини вироку не вбачається, що саме конкретно враховано судом стосовно суспільної небезпеки правопорушень, вчинених ОСОБА_6 , окрім загального вислову про це врахування.
Відсутні взагалі посилання на обставини справи, мотивування про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання з випробування, а наявними є лише доводи щодо виду та розміру призначеного покарання, які не стосуються висновку про звільнення з випробуванням.
Це є порушенням вимог ч.ч.1,3 ст.75 КК України, ч.ч.3,4 ст.370 КПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, п.2 ч.3 ст.374 КПК України стосовно зазначення у мотивувальній частині вироку мотивів звільнення від відбування покарання.
За результатами апеляційного перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції встановлено, що ним вчинено два умисні злочини, поєднані з насильством та застосуванням ножа, відносно кількох потерпілих, в умовах брутальної, агресивної поведінки, завданням тілесних ушкоджень та пошкодженням майна, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та відверте ігнорування ним сталих правил громадської поведінки.
Крім того, після вчинення злочинів ОСОБА_6 , як належно зазначено у скарзі прокурора, ніяким чином не виявив бажання залагодити завдану шкоду, у скоєному не покаявся.
Обвинувачений не працевлаштований, коштів на існування не має, через що протягом півроку хоча б частково не відшкодував збитків та не намагається це здійснити дотепер.
Один лише факт його позитивної характеристики та наявності сім`ї істотно не зменшує завданих злочинами негативних наслідків, як само і ступеню небезпечності діяння, ним скоєного.
За такого, а також відсутності у провадженні обставин, які б пом`якшували покарання, ОСОБА_6 не можна визнати особою, яка не становить безпеки для суспільства, отже він має відбувати покарання у кримінально-виконавчій установі.
На ці обставини районний суд уваги не звернув, внаслідок чого безпідставно прийняв рішення щодо можливості виправлення обвинуваченого без відбуття покарання.
Виходячи з наведеного, викладені прокурором апеляційні доводи про невірне застосування випробування є прийнятними, тому вирок суду 1-ї інстанції у частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України має бути скасовано, відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України, з ухваленням апеляційним судом свого вироку.
Керуючись ст.ст.405,407,420,424,426,532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Снігурівського району Миколаївської області задовольнити.
Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2015 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 у частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України - скасувати.
Ухвалити свій вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим:
- за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі;
- за ч.1 ст.296 КК України на 1 рік обмеження волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно вважати ОСОБА_6 засудженим на 2 роки обмеження волі.
Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.
В іншій частині зазначений вирок районного суду залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Головуючий Судді: