НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6794/15-к
Провадження № 1-кп/0182/686/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2015 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі кримінальне провадження №0000111 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь, Дніпропетровської області, гр. України, з середньою освітою, вдовець, не працює, проживає і зареєстрований: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

11.06.1993 року Нікопольським міським судом за ст.140ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі,

22.01.2002 року Нікопольським міським судом за ст. 185 ч.3, 141 ч.2, 70КК України до 3 років позбавлення волі,

06.06.2005 року Нікопольським міськрайонним судом за ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.3, 70 ч.1,71 КК України до4 років 2 місяців позбавлення волі,

10.12.2007 року Нікопольським міськрайонним судом за ст.ст. 186 ч.2,185 ч.3,185ч.2, 70ч.1 до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

21.01.2009 року Нововоронцовським районним судом Херсонської області за ст. 185 ч.3,70ч.4,71 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі,

04.04.2014 року Нікопольським міськрайонним судом за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу у сумі 850 гривень ( вирок не виконано)

В провадженні Марганецького міського суду перебуває кримінальне провадження № 0000534 за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 289 КК України,

за правовою кваліфікацією ч.3 ст.185 КК України,
з участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , суд -
ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2014 року приблизно о 23 годині, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що вхідні двері будинку не зачинені, з метою викрадення чужого майна, проник в будинок АДРЕСА_2 . Де, переконавшись в тому, що власниця будинку гр. ОСОБА_5 , спить, умисно таємно, повторно, .з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, викрав мобільний телефон «НОКІА1616»чорного кольору, вартістю 100 гривень, в якому знаходилася сім картка оператора «МТС», вартістю 10 гривень, без грошових коштів на рахунку, ноутбук «ТОШИБА» чорного кольору вартістю 3 тис. гривень, телевізор «ЛЖ» вартістю 1тис. гривень та грошові кошти у сумі 200 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_5 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 4310 гривень. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні ОСОБА_3 визнав свою вину і пояснив, що він знайомий з сином потерпілої ОСОБА_6 і раніше бував в будинку потерпілої. 13.12.2014 року приблизно о 10 годині він приїхав з с. Тимошовки провідати сина потерпілої у лікарні, в відділенні травматології. Після чого поїхав додому до ОСОБА_5 . Вона запросила його в будинок, де він разом з нею провів її дочку, допоміг по господарству та маючи на меті вчинення крадіжки з її домоволодіння, знаючи, що в будинку вона залишилась сама, почав брехати їй про те, що його співмешканка перебуває у районній лікарні, а йому ніде ночувати і напросився у потерпілої, що та дозволила йому лишитися на ніч у неї в будинку. Крім того, сама дала йому 200 гривень, які він узяв ніби то в борг на лікування своєї співмешканки. Після чого, на прохання потерпілої за її кошти ходив у магазин та купив «чекушку» горілки, яку вони розпили та він під приводом відвідати свою співмешканку у лікарні, вийшов з будинку, чекаючи доки потерпіла засне та сподіваючись вчинити заплановану ним крадіжку. Коли він повернувся двері були відчинені як і обіцяла потерпіла, а сама вона спала. Він забрав телевізор «ЛЖ» ноутбук та мобільний телефон моделі не пам`ятає, а також під скатертиною викрав 200 гривень. Викрадене виніс на зупинку автобусу біля районної лікарні звідки зателефонував своєму знайомому на ім`я ОСОБА_7 , який на даний час помер, та якому він тієї ж ночі продав викрадені речі за 1200 гривень. Позов потерпілої він визнає та просить не позбавляти його волі.

Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_8 познайомився з її сином ОСОБА_6 , який проживає постійно в м.Херсоні за обставин які їй невідомі. На прохання її невістки ОСОБА_8 у вересні за її адресою наносив невістці татуювання, бо він художник, і тоді вона особисто побачила його вперше. 13.12.2014 року він прийшов до неї додому і пояснив, що відвідував її сина у лікарні, де той перебував після ДТП. Вона в той день проводжала доньку до Москви, де та постійно проживає, у зв`зку з чим запросили ОСОБА_9 до столу символічно випити по 50г. Після того, як донька поїхала вона лишила їй 400 гривень, а ОСОБА_8 допомагав по господарству в день і повідомив про те, що йому потрібні гроші, бо його співмешканка нібито знаходиться в районній лікарні. Вона приготувала їй вечерю та запропонувала ОСОБА_10 залишитися ночувати у неї в будинку, щоб останній не ночував на вокзалі. Нічого не підозрюючи, вона залишила двері відчиненими, про що заздалегідь повідомила ОСОБА_9 , а сама лягла спати після 22 години, думаючи, що ОСОБА_8 пішов провідати співмешканку у лікарні. Прокинулася приблизно о 5 годині і виявила крадіжку особистих речей та грошей, які були під скатертиною. З урахуванням тієї обставини, що 200 гривень вона особисто передала обвинуваченому, зменшила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_9 4310 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

За згодою сторін кримінального провадження, відповідно до п.3ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, не оспорюють допустимість і законність доказів, зібраних під час досудового розслідування і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Приймаючи до уваги покази обвинуваченого, в тій частині, що він з самого початку мав намір вчинити крадіжку з будинку потерпілої ОСОБА_5 , але не був впевнений, що це відбудеться, саме з цією метою він брехав їй про перебування співмешканки у лікарні, виходив на вулицю, аби дочекатися поки потерпіла засне, вважаю, що вина ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного правопорушення доведена, саме за правовою кваліфікацією за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням в житло.

Призначаючи покарання, суд приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, враховує пом`якшуючі обставини, до яких відносить щиросердне каяття обвинувачуваного, враховує те, що обвинувачений має постійне місце проживання за яким характеризується задовільно, не намагався ухилитися від відповідальності за вчинене правопорушення. Але, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічним корисливих злочинів, що вказує на те, що він не став на шлях виправлення у зв`язку з чим є особою суспільно небезпечною. Він повторно, з корисливих мотивів вчинив тяжкий злочин, протягом тривалого часу завдану його діями шкоду не відшкодував, з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_5 , яка підтримала в судовому засіданні позицію прокурора щодо призначення міри покарання, вважаю, що необхідною мірою покарання для виправлення та перевиховання обвинуваченого буде покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України. Крім того, оскільки ОСОБА_3 не сплачений штраф, призначений за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 04.04.2014 року, остаточне покарання стосовно нього має бути призначене за правилами ст. 71ч.1, 72 ч.3 КК України Обставин, що обтяжують вину обвинувачуваного не встановлено. Потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, суму якої вона уточнила в судовому засіданні4310 гривень. Зазначений позов підлягає задоволенню, оскільки, згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вина ОСОБА_3 у вчиненні крадіжки у потерпілої встановлена і позовні вимоги ним визнані в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.71,72 КК України, ст.ст.370,371,374,376 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

На підставіч.1 ст.71 КК України невідбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 04.04.2014 року у вигляді штрафу у сумі 850 гривень повністю приєднати до призначеного за цим вироком покарання і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки і штрафу у сумі 850 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України ці покарання виконувати самостійно.

Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався. Заходи забезпечення провадження не застосовувалися.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 4310 (чотири тисячі триста десять) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів, з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий :