ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Отиня, Коломийського р-ну, Івано-Франківської обл., громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, -
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, на тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, мотивуючи його тим, що частиною 5 ст.176 КПК України виключена можливість застосування щодо осіб, які підозрюються, обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави. Крім того, в клопотанні зазначено, що визначене судом місце відбування обвинуваченим домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , не є його постійним місцем проживання, за вказаною адресою останній не проживає. Тому, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, зареєстрований та фактично проживає на території окупованого Російською Федерацією півострову Крим, існує ризик того, що він буде переховуватися від суду.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та зазначив, що дійсно в ч.5 ст.176 КПК України вказані злочини, до яких належить ст. 111 КК України, за якими виключена можливість застосування щодо осіб, які підозрюються, обвинувачуються у цьому злочині, застосування інших запобіжних заходів, крім тримання під вартою. Разом з тим, існують об`єктивні обставини, які свідчать про відсутність підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, а саме: свідки в даному кримінальному провадженні вже допитані, тому вплив на них виключається; не пройшло достатнього часу для зміни обставин, які слугували підставою для зміни запобіжного заходу; з 25.01.2016р. заплановано стаціонарне лікування обвинуваченого. Крім того, ОСОБА_7 прибув до суду, виконує ухвалу в частині отримання медичних послуг та повідомлення про своє місце перебування; особа може мати декілька місць проживання.
Обвинувачений ОСОБА_7 також просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про заміну запобіжного заходу на тримання під вартою та зазначив, що він виконує всі обов`язки, покладені на нього ухвалою суду про заміну запобіжного заходу, повідомляє прокурора та органи поліції про необхідність прибуття до медичного закладу, враховуючи стан його здоров`я та відсутність можливості одержати необхідне лікування в умовах СІЗО, зміна запобіжного заходу на тримання під вартою, з урахуванням наявних у нього захворювань, може призвести до летального наслідку.
Заслухавши думки учасників судового процесу, колегія суддів приходить до наступного.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.01.2016р. запобіжний захід, застосований щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою змінено на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, заборонено цілодобово залишати кв. АДРЕСА_3 , крім розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом до суду і часу перебування в приміщенні суду під час розгляду кримінального провадження, а також часу необхідного для проведення його медичного обстеження та лікування з обов`язковим повідомленням визначених ухвалою осіб, з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків.
Обґрунтовуючи клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, на тримання під вартою прокурор посилається на те, що частиною 5 ст.176 КПК України виключена можливість застосування щодо осіб, які підозрюються, обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави.
Так ч.5 ст.176 КПК України передбачено, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
Разом з ти, змінюючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт суд виходив з визначеної Конституцією України найвищої соціальної цінності, якою є людина, її життя і здоров`я та врахував документально підтверджену наявність у обвинуваченого хронічних захворювань та стан його здоров`я на час прийняття цього рішення, який на даний час не змінився, прийшов до висновку, що подальше тримання під вартою обвинуваченого в умовах СІЗО не забезпечить надання йому належної медичної допомоги.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про заміну запобіжного заходу на тримання під вартою, прокурором не наведено обґрунтування наявності жодного з вищезазначених ризиків.
Право на життя та здоров`я людини є одним із найбільш важливих прав людини. Воно гарантується Загальною декларацією прав людини (стаття 3): «Кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність». Крім того, стаття 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права визнає право кожного на життя, додаючи, що це право «має бути захищене законом», а також, що «ніхто не може бути позбавлений життя свавільно».
Пріоритетом для будь-якої держави має бути дотримання прав і свобод людини. У 1991 році Україна, ставши незалежно державою, зробила перший крок на шляху до ствердження демократичності, верховенства права.
Якщо особу взято під варту, держава повинна забезпечити тримання її в умовах, які відповідають принципу поваги до людської гідності, а спосіб і метод виконання покарання не повинні завдавали їй душевного страждання чи мук, які б перевищували невідворотний рівень страждання, притаманний ув`язненню, і щоб здоров`я і добробут особи з огляду на практичні потреби ув`язнення були належним чином забезпечені, включаючи, серед іншого, надання їй необхідної медичної допомоги
Стаття 3 Конвенції є втіленням основних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє будь-яке катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження, незважаючи на обставини поведінки потерпілого.
Жорстоке поводження підпадатиме під дію статті 3 Конвенції лише у разі досягнення певного мінімального рівня жорстокості. Оцінка цього мінімуму є відносною і залежить від усіх обставин справи, таких як тривалість поводження, його фізичні та психічні наслідки, а в деяких випадках мають враховуватися також стать, вік і стан здоров`я потерпілого.
За вказаних обставин, враховуючи усі вищенаведені доводи в їх сукупності, а також, враховуючи наявні в матеріалах кримінального провадження відомості як щодо стану здоров`я обвинуваченого так і щодо можливості забезпечення державою надання обвинуваченому належної медичної допомоги в умовах тримання під вартою, суд вважає, що клопотання прокурора про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на тримання під вартою є необґрунтованими та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує ту обставину, що не зважаючи на визначену в ч. 5 ст. 176 КПК України неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до осіб, що обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого зокрема ст. 111 КК України, такий запобіжний захід може забезпечити реалізацію принципів кримінального процесуального законодавства, є виправданим, справедливим по відношенню до обвинуваченого, негативно не вплине на інтереси держави та суспільства та не призведе до перешкоджання здійсненню об`єктивного та неупередженого розгляду даного кримінального провадження.
При цьому, суд також враховує, що обвинуваченим ОСОБА_8 в повній мірі виконуються покладені на нього ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.01.2016р. обов`язки, що підтверджено стороною обвинувачення в судовому засіданні.
Керуючись Конституцією України, вимогами ст.ст. 176-178, 181, 183, 200, 331, 369-372 КПК України, колегія суддів,-
У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю на тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області відмовити.
Запобіжний захід, застосований щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням на нього обов`язків визначених ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Судді: 1 2