Справа № 372/4161/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/172/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 10.02.2016

УХВАЛА
Іменем України
10 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 04.12.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 25.09.2014 року Обухівським районним судом Київської області за ст.15 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст.15 ч.3, ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнений від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 25.09.2014 року і остаточно до відбуття покарання призначено 6 (шість) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишено без змін тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання з 16.09.2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання термін тримання під вартою з 16.09.2015 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Українка Обухівського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 21.03.2011 року Обухівським районним судом Київської області за ст. 186 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненого умовно-достроково 12.03.2014 року по постанові Білоцерківського міського суду Київської області умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 1 рік 3 місяці 17 днів, -

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 21.03.2011 року і остаточно до відбуття покарання призначено 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено без змін тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту затримання з 16.09.2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання термін тримання під вартою з 16.09.2015 року.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судово-товарознавчої експертизи № 5-05/319 від 27.08.2015 року по 122,76 грн. з кожного.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, останнього разу 25.09.2014 року Обухівським районним судом Київської області за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненим від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки і в період іспитового строку разом із ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, останнього разу 21.03.2011 року Обухівським районним судом Київської області за ст. 186 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнений умовно-достроково 12.03.2014 року з невідбутим терміном покарання 1 рік 3 місяці 17 днів, знову вчинили умисний злочин , за наступних обставин: 13.06.2015 року близько 20 год. 00 хв., проходячи поблизу ЗОШ №1, що знаходиться в м. Українка Обухівського району Київської області, помітивши раніше невідомого ОСОБА_11 , який сидів на лавочці, діючи з корисних спонукань, умисно та повторно, за попередньою змовою між собою, з метою особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, підійшли до ОСОБА_12 та наблизившись до останнього ззаду, ОСОБА_8 обхопив за шию ліктьовим згином руки ОСОБА_12 і став душити та утримувати потерпілого, а ОСОБА_7 тим часом зняв з пальця руки ОСОБА_12 золоту каблучку 585 проби вагою 3,31 грами вартістю 1100,00 гривень за один грам золота на суму 3641, 00 гривень та витягнув з кишені потерпілого мобільний телефон марки «Apple» модель iPhone 4 8Gb Black Neverlock, вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №5-05/319 від 27.08.2015 становить 3145,50 грн. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли, обернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 6786,50 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити відносно ОСОБА_7 новий виправдувальний вирок. Свої вимоги мотивує тим, що в порушення вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту дослідження обставин справи, котрі роблять неправосудним постановлене рішення. Засуджений ОСОБА_7 в судовому засіданні дав покази, що під час вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого його звинувачують, він знаходився у м. Києві зі свідком ОСОБА_13 , що остання підтвердила в судовому засіданні. В с. Халеп`я вони повернулися лише о 21.20 год. Свідок ОСОБА_14 дав покази, що він зустрівся о 21.30 год. 13.06.2015 року з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 в с. Халеп`я. Обвинувачений ОСОБА_8 категорично заперечував проти причетності до пограбування ОСОБА_7 та вказував, що він самостійно пограбував ОСОБА_12 і згоден нести кримінальну відповідальність за неправдиві покази, які дав на досудовому слідстві і оговорив ОСОБА_7 , що нібито останній причетний до скоєння злочину. Суд не надав належної оцінки вищевказаним показам. Суд першої інстанції, також не надав належної оцінки показам потерпілого ОСОБА_12 , не дав оцінки тим обставинам, що потерпілий під час скоєння злочину знаходився в стані алкогольного сп`яніння і не міг чітко усвідомлювати подію, що стосується його пограбування, а тому міг допустити помилки у своїх показах. В зв`язку з вищевикладеним, на думку захисника, вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України визнати невинуватим і виправдати за недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, так як суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи. ОСОБА_7 у судовому засіданні вказував, що до нього на досудовому розслідування застосовувались працівниками міліції недозволені методи слідства, а саме побої та психологічний тиск, внаслідок чого він був змушений себе оговорити. У судовому засіданні він відмовився від своїх показів, які він давав під тиском працівників міліції, вину свою не визнав повністю. ОСОБА_7 бачив потерпілого вперше під час затримання його працівниками міліції. Однак суд на вказану обставину уваги не звернув, разом з тим, на підтвердження обвинувачення в цій частині прокурор послався на протокол впізнання потерпілим обвинуваченого від 15.09.2015 року та на покази надані потерпілим у судовому засіданні. На думку захисника, вказаний протокол не є допустимим і належним доказом, оскільки при дослідженні протоколу впізнання судом встановлено, що потерпілий не категорично впізнав обвинуваченого, а вказав, що впізнає за рисами обличчя, за якими саме рисами обличчя не зазначив, як і не зазначив про конкретні риси обличчя до початку слідчої дії. Крім того, наведені показання обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо наявності у нього алібі підлягали ретельній перевірці в ході судового розгляду справи та відповідній оцінці в сукупності з іншими наявними у справі доказами. Натомість, як убачається з мотивувальної частини вироку, суд, допитавши з метою перевірки алібі двох свідків, дійшов висновку про те, що ці докази не підтверджують алібі, тобто суд належним чином свої висновки у вироку не мотивував та допустив неповноту та однобічність при дослідженні цих даних. Інших доказів, які вказували б на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, обвинуваченням не надано, можливість збирання нових доказів, які б могли б дійсно підтвердити вину обвинуваченого вичерпані, в судовому засіданні встановлені і допитані всі особи, які могли б дати свідчення щодо наявності або відсутності події злочину.

В запереченнях на апеляційні скарги захисників, прокурор просить залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, зазначивши, що вирок є законним, а апеляційні скарги сторони захисту необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_15 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційні скарги, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин, відповідають матеріалам провадження і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, з показів обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що останній частково визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні і стверджував в суді про відсутність між ним та ОСОБА_7 зговору на пограбування потерпілого і заволодіння його мобільним телефоном і золотою каблучкою, наполягав на вчиненні ним цього злочину самостійно та пояснив, що дійсно 13.06.2015 року він знаходився в районі автостанції в м. Українка, де побачив потерпілого, який присів на лавку, в руках в нього була пляшка пива, десь хвилин 20 вони розмовляли, потім він пішов, але потім знову випадково зустрів потерпілого та схватив його за шию, трохи придавив сонну артерію та забрав у нього золоту каблучку та мобільний телефон. Каблучку він здав до ломбарду «Скарбниця» в м. Обухів, а телефон продав на радіоринку в м. Києві за 1000,00 гривень, отримані від реалізації набутого внаслідок вчинення злочину майна кошти обернув на свою користь. Зміну показів даних на досудовому розслідуванні показів в частині, що злочин ним був вчинений спільно з ОСОБА_7 пояснив тиском слідчого, та тим, що спочатку йому не було призначено адвоката.

Обвинувачений ОСОБА_7 , при наданні показів в суді першої інстанції зазначив, що не визнає своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні і категорично заперечує проти своєї причетності до пограбування потерпілого і викрадення у нього золотої каблучки та мобільного телефону та будь-якої змови із обвинуваченим ОСОБА_8 на вчинення цього злочину. Окрім того, ОСОБА_7 пояснив, що вперше побачив потерпілого в машині, коли його затримала міліція, а з ОСОБА_8 вони знайомі, але в день вчинення інкримінованого йому злочину 13.06.2015 року він його не бачив, так як займався вдома ремонтними роботами, а потім їздив в м. Київ, де зустрів з роботи свою цивільну дружину ОСОБА_13 , вони разом поїхали додому останнім маршрутним таксі , що виїжджало о 20 год 30 хв., а близько 22 год. 00 хв. вже приїхали в село Халеп`я. Також зазначив, що впізнання його потерпілим проводилося з порушенням встановлених законом вимог, злочину він не вчиняв та покази на до судовому розслідуванні давав інші, оскільки боявся за своє здоров`я та життя, а про те що, можна було звернутись з заявою про погрози, йому не було відомо. Підтримав позицію свого захисника, щодо винесення відносно нього виправдувального вироку та закриття кримінального провадження відносно нього.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що 13 червня 2015 року близько 20-00 год., це була субота, вихідний день, він перебуваючи в районі автостанції в місті Українка Київської області придбав цигарки та йшов додому і до нього підійшли обвинувачені ОСОБА_16 та ОСОБА_7 та почали нав`язуватись з розмовами і пропонували провести додому, запам`ятав, що більше розмовляв ОСОБА_7 , оскільки той говорив російською мовою. Коли він присів на лавку перепочити, ОСОБА_8 ззаду сильно схопив його за шию, а ОСОБА_7 в цей час зняв золоту каблучку та витягнув з кишені його шортів мобільний телефон. Після того, як він прийшов до свідомості, побачив, що обвинувачені зникли в невідомому напрямку. Перед тим як зустріти обвинувачених, вживав пиво, але додому йшов рівно, та добре пам`ятає все, що сталося того дня, і осіб, які його пограбували та стверджував, що це були ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , при цьому зазначив, що останній був одягнений у футболку світлого кольору та описав наявні в нього на плечах татуювання. Відразу після того, як його пограбували, близько 21 год. 15 хв. звернувся до відділу міліції, але оскільки був вихідний день, йому сказали звернутись в робочий день, що він і зробив 16.06.2015 року. Матеріальну шкоду обвинувачені йому не відшкодували і відшкодувати не намагались, просив суд призначити їм міру покарання, запропоновану прокурором у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

З показів свідка ОСОБА_13 , вбачається, що вона є цивільною дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 , що 13.06.2015 року працювала в першу зміну за місцем своєї роботи в м. Києві, а потім вони зустрілись в метро з ОСОБА_7 та поїхали в супермакет, де здійснювали закупку продуктів, та о 20 год 30 хв. на маршрутному таксі поїхали додому в село Халеп`я, куди прибули близько 22 год. 00 хв. В м. Київ до неї ОСОБА_7 приїхав близько 15 год. 00 хв. і весь час вони були разом, ніяких каблучок та телефонів вона у нього не бачила і коштів також. Зміну показів даних на досудовому розслідуванні пояснила тим, що на той момент вони з ОСОБА_7 посварились, слідчий говорив їй, що її цивільний чоловік крадій, і тому під впливом емоцій вона дала неправдиві покази на досудовому розслідуванні, а в суді надає покази, ті які відповідають дійсності. З іншим обвинуваченим, ОСОБА_8 , вона не знайома.

З показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що він проживає в селі Халеп`я Обухівського району Київської області та знайомий з обвинуваченим ОСОБА_7 і його цивільною дружиною ОСОБА_13 та бачив, як 13.06.2015 року вони вдвох виходили з маршрутного таксі в селі Халеп`я близько 22 год. 00 хв., при цьому в обвинуваченого в руках були пакети з продуктами харчування, а одягнений він був у шорти світлого кольору, світлу теніску чи сорочку або футболку на ґудзиках. День 13.06.2015 року йому запам`ятався тому, що ОСОБА_7 запросив його на свій день народження.

Вина обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З рапорту від 13.06.2015 року, вбачається, що до Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області, надійшло повідомлення по телефону від ОСОБА_12 , про те, що 13.06.2015 року о 20.30 год. в м. Українка по вул. Зв`язку, останній виявив відсутність мобільного телефону (а.п. 81).

Відповідно до довідок виданих Українською районною лікарнею (а.п. 93, 94, 100), обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебувають.

Згідно характеристики, виданої Халеп`янською сільською радою від 02.07.2015 року, ОСОБА_7 характеризується виключно з негативної сторони. (а.п. 95).

Згідно характеристики, виданої ПОЖ Виконавчого комітету Української міської ради від 06.07.2015 року, ОСОБА_8 характеризується посередньо (а.п. 101).

Відповідно до рапорту о/у СКР Обухівського РВ ОСОБА_17 від 25.09.2015 року, було встановлено, що ОСОБА_8 13.06.2015 року заклав в ломбард «Скарбниця» обручку, викрадену у потерпілого ОСОБА_12 (а.п. 103).

Відповідно до висновку експерта від 27.08.2015 року № 5-05/319, залишкова вартість викраденого мобільного телефону торгової марки «Apple» модель iPhone 4 8Gb Black Neverlock, серійний номер НОМЕР_1 , станом на 13.06.2015 року, при умові працездатності, з урахуванням комплектації, передбаченої виробником, могла становити 3145,50 гривень. (а.п. 111-114).

Згідно довідки від 07.07.2015 року № 4611/7. ОСОБА_8 звертався до ломбардного відділення ПТ «Ломбард-Скарбниця», з приводу закладу, зазначеної у запиті органів внутрішніх справ, обручки. Вказана обручка була відкуплена ОСОБА_8 14.06.2015 року. (а.с. 115).

Відповідно до листа ПТ «Ломбарду Донкредит» від 25.09.2015 року № 2139, ОСОБА_8 отримував кредит по Договору від 14.06.2015 року - 1 предмет застави, а саме «обручка» 585 проби, загальною вагою 3,32 гр. (а.п. 116).

З протоколу пред`явлення особи до впізнання від 15.09.2015 року, вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 , як особу яка під час пограбування утримувала його за шию. (а.п. 126 127).

Під час пред`явлення до впізнання, яке відбулося 15.09.2015 року, потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 , як особу, що незаконно заволоділа його майном (а.п. 148 130).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи обвинувачених щодо відсутності між ними зговору на вчинення пограбування потерпілого та причетності ОСОБА_7 до цього злочину і розцінив їх як обрану кожним із них лінію свого захисту, щоб уникнути справедливого покарання за скоєння тяжкого злочину, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами.

Суд першої інстанції також обгрутованого критично оцінив покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , щодо того, що обвинувачений ОСОБА_7 в момент вчинення злочину не міг бути в місці скоєння злочину, оскільки свідок ОСОБА_18 перебуває в дружніх відносинах з обвинуваченим, а свідок ОСОБА_13 є близькою йому особою, так як проживає з обвинуваченим тривалий час в цивільному шлюбі, в зв`язку з чим є зрозумілим їх бажання сприяти уникненню відповідальності ОСОБА_7 за вчинений злочин.

Також, слід зазначити, що потерпілий ОСОБА_12 давав послідовні покази, не змінюючи їх на протилежні протягом досудового розслідування та судового розгляду, обставин які б давали підстави вважати, що останній навмисно оговорює обвинувачених у вчиненні ними кримінального правопорушення, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Доводи захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, а також обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні, про те що до останнього застосовувались працівниками міліції недозволені методи слідства, а саме побої та психологічний тиск, внаслідок чого він змушений був себе оговорити, колегія суддів вважає голослівними та необґрунтованими. Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 16.09.2015 року в якості захисника підозрюваного ОСОБА_7 , було залучено захисника ОСОБА_10 , що свідчить про належне забезпечення права на захист. Однак з даного часу та за період розгляду справи в суді першої інстанції ні захисник, ні обвинувачений ОСОБА_7 не зверталися з заявами про перевірку законності дій працівників міліції під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. В зв`язку з цим колегія суддів, вважає вказані доводи апеляційної скарги, як обрану захисником ОСОБА_9 та його підзахисним ОСОБА_7 лінію захисту.

Районним судом дана належна оцінка доказам, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності та вірно кваліфіковано дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції, згідно положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 ( із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №11), при призначенні обвинуваченим покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дані про особу обвинувачених.

Зокрема те, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, вину визнав частково, щиро розкаявся, не одружений, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, вчинив даний злочин в період умовно дострокового звільнення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мотивовано обрав обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, і на підставі ст. 71 КК України визначив остаточне покарання , частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком, у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином врахував те, що вчинений ним злочин є тяжким, характеризується негативно, не одружений, не працює, раніше неодноразово судимий, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення.

Районним судом обґрунтовано обрано обвинуваченому ОСОБА_7 , з урахуванням положень ст. 71 КК України, покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Визначене покарання обвинуваченим відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів та домірним скоєному.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок без зміни.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалами слідчих суддів Обухівського районного суду Київської області від 16.09.2015 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

А отже, строк попереднього ув`язнення, у період з 16.09.2015 року до моменту набрання вироком законної сили, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід зарахувати в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 04.12.2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення, у період з 16.09.2015 року до моменту набрання вироком законної сили, в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

.

Головуючий:

Судді: