Справа № 738/769/15-к
№ провадження 1-кп/738/75/2015
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 року м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 березня 2015 року за №0000104, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тупичів Городнянського району Чернігівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2004 року за ч.2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 грудня 2004 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 березня 2005 року, за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2014 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_5

обвинуваченого, цивільного відповідача ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2014 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку повторно вчинив умисний злочин при наступних обставинах.

Так, на початку лютого 2015 року ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , розташованому по АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, із спальної кімнати будинку, повторно таємно викрав цифровий фотоапарат «Sony DSC-S3000» вартістю 493,33 грн., флеш карту «Kingston class 4» вартістю 91,60 грн. та чохол до фотоапарату вартістю 140 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 724,93 грн..

У даному кримінальному провадженні потерпілим, цивільним позивачем ОСОБА_5 заявлений цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування 724,93 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину та цивільний позов ОСОБА_5 визнав в повному обсязі, фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правову кваліфікацію дій не оспорював та під час судового розгляду показав, що точних дати та часу не пам`ятає, але не заперечує, що на початку лютого 2015 року, проживаючи у будинку потерпілого, викрав із шухляди тумбочки у спальній кімнаті цифровий фотоапарат Sony, який продав на ринку «Нива» в м. Чернігові за 300 грн., гроші витратив на власні потреби, жалкує, що так вчинив, оскільки потерпілий допоміг йому у скрутний для нього час, дозволив пожити в своєму будинку, вибачився перед потерпілим. Обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся та просив не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі, щоб він зміг відшкодувати потерпілому завдану шкоду.

Потерпілий ОСОБА_5 фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, та правову кваліфікацію дій обвинуваченого не оспорював та під час судового розгляду показав, що ОСОБА_3 на початку 2015 року проживав у нього в будинку, в лютому 2015 року він виявив, що з шухляди тумбочки у спальній кімнаті зник цифровий фотоапарат, у крадіжці запідозрив ОСОБА_3 , сказав йому про це, оскільки обвинувачений заперечував свою причетність до крадіжки, то звернувся до міліції. При призначенні покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду, цивільний позов просив задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. В судових дебатах потерпілий при визначенні розміру морального відшкодування поклався на розсуд суду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненому, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_5 та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу винного.

Суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження під час судового розгляду у повному обсязі, його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст. 185 КК України - як крадіжка вчинена повторно.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений, маючи судимості за умисні злочини, вчинив новий умисний злочин, що свідчить про наявність рецидиву злочинів, але згідно з обвинувальним актом, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого стороною обвинувачення не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що він вчинив злочин середньої тяжкості в період невідбутого покарання за попереднім вироком, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, що свідчить про його схильність до вчинення кримінально-караних дій і небажання стати на шлях виправлення, за останнім місцем проживання характеризується посередньо, не має постійного місця проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Менської ЦРЛ не перебуває, його вік, матеріальний стан, відсутність постійної роботи, сімейний стан, соціальні зв`язки та схильності, відношення до вчиненого, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання й при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

З урахуванням обставин справи, особи винного, суд дійшов висновку, що для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив новий злочин до відбуття покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2014 року, яким він засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, то суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст. ст. 71 цього Кодексу, за сукупністю вироків у виді позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу його затримання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування 724,93 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями частини другої вказаної статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди, завдана не з її вини.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (п. 2).

Потерпілий ОСОБА_5 обґрунтовує позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди загальною вартістю викраденого майна, а саме цифрового фотоапарата, флеш карти та чохла до нього, визначеною висновком експерта №230 від 28 березня 2015 року та довідкою магазину побутової техніки «Лагрос» від 26 березня 2015 року за №12.

Таким чином, між протиправними діями цивільного відповідача та шкодою, що була завдана цивільному позивачу, вбачається наявність причинно-наслідкового зв`язку і суд приходить до висновку про задоволення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка завдала, за наявністю її вини.

В ході судового засідання безспірно встановлено, що потерпілому ОСОБА_5 вчиненим злочином заподіяна моральна шкода, проте суд, виходячи із того, що відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, має базуватись на принципах розумності та реальності, приходить до висновку, що визначена цивільним позивачем сума відшкодування моральної шкоди є завищеною і не відповідає ступеню моральних страждань, понесених ним. Так, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди необхідно врахувати глибину моральних страждань та обставини скоєння злочину, майновий стан обвинуваченого та інші обставини, які мають істотне значення, а тому суд вважає можливим оцінити моральну шкоду в 1500,00 грн..

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експерта в сумі 306,90 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Під час досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі й запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувались, проте, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив злочин під час іспитового строку, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, його особу, в тому числі поведінку під судового розгляду кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність до набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме із селища Березна Менського району Чернігівської області, без дозволу суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного судом ОСОБА_3 за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2014 року та остаточно призначити ОСОБА_3 3 (три) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу його затримання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування 724,93 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 724 (сімсот двадцять чотири) гривні 93 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 1 500 (одну тисячу п`ятсот) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні у сумі 306,90 грн..

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме з селища Березна Менського району Чернігівської області, без дозволу суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1