25.08.2015
Справа № 642/6162/15-к,
Провадження 1о/642/7/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015р. Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про перегляд вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014р. за нововиявленими обставинами,-

ВСТАНОВИВ:
23 липня 2015 року до Ленінського районного суду м. Харкова з Апеляційного суду Харківської області надійшла за визначеною підсудністю заява ОСОБА_4 про перегляд вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014р. за нововиявленими обставинами.
При цьомуОСОБА_4 посилався на те, що при призначенні покарання за сукупністю вироків відповідно до ст.71 КК України суд прийняв незаконне рішення, оскільки відповідно до Закону України "Про амністію у 2014 році" до нього повинна бути застосована амністія на підставі ст.ст.2,3, ч.1 п.а ст.9, ст.12 зазначеного Закону за вироком Дергачівського райсуду Харківської області від 13.03.2013р. за ч.2 ст.263 КК України. Таким чином суд призначив покарання, яке не відповідає скоєному ним злочину не застосувавши амністію та призначив більш суворе покарання.

У судове засідання представник потерпілого ПП «Компанія «Маркет Плюс» не з`явився надав заяву про слухання заяви про перегляд вироку суду у його відсутність.
Відповідно до ч. 2 ст. 466 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.
Заявник, який відбуває покарання в Темнівській ВК №100 в режимі відеоконференції заяву підтримав зазначив, що до нього не було застосовано амністію по першому вироку, а по другому вироку приєднано покарання більш ніж зазначено законом. Вирок від 24 грудня 2014р. він не оскаржував, про амністію дізнався в місцях позбавлення волі.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви посилаючись на те, що зазначені обставини не є нововиявлені.
Суд заслухавши думку заявника, прокурора, дослідивши матеріали заяви ОСОБА_4 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, кримінальне провадження №642/9397/14 к, 1 кп/642/749/14, вважає заявою такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, який вчинено 27.09.2014р. та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК Українидо призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 13 березня 2013 року за ст.263 ч.2 КК України у виді 2 років позбавлення волі та за сукупністю вироків йому призначено остаточнепокарання - 2 роки 1 місяць позбавлення волі.
Зазначений вирок не оскаржував ся засудженим ні в апеляційному ні в касаційному порядку.
Згідно ч.2 ст.459 КПК України передбачено, що нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Зазначений перелік обставин, що визнаються нововиявленими є вичерпним.
Згідно статей 460 та 461 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
Як видно, в даній заяві ставиться питання про перегляд судового рішення від 24 грудня 2014р., проте на час ухвалення вироку засуджений знав (мав знати) про наявність Закону про амністію, про застосування якого він просить в порядку нововиявлених обставин.
Нововиявленими обставинами визнаються обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Проте, на час судового розгляду і ухвалення вироку від 24 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_4 останньому і безпосередньо суду були відомі обставини чинного Закону України від 08 квітня 2014 року « Про амністію у 2014 році» № 1185-VII, який був офіційно опублікований 18.04.2014 року, і засуджений в той період не відбував покарання за попереднім вироком і мав можливість ознайомитися з цим законодавчим актом. З огляду на це неможна вважати зазначений Закон як невідома суду нововиявлена обставина.

Більше того, як убачається із матеріалів кримінального провадження (судової справи № 642/9397/14к) після набрання законної сили вироком від 24 грудня 2014 року засуджений, який мав можливість дізнатися про зазначений закон про амністію, протягом трьох місяців вправі був подати заяву про перегляд цього судового рішення за нововиявленими обставинами, але подав заяву лише через півроку, яка внаслідок пропуску встановленого законом строку має бути залишена без задоволення.

Крім того, немає правових підстав для застосування безпосередньо до ОСОБА_4 Закону № 1185-VII та скасування вироку від 24 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами, виходячи із наступного.

Законом України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014р. №1185-VІІ, який набрав чинності з 19.04.2014р., передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших видів покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, в тому числі осіб, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров`я України від 18 січня 2000 року № 3/6.( п. "г" ч. 1 ст. 1 Закону).
Оскільки ОСОБА_4 не відноситься до осіб, зазначених в статті 1 Закону, до нього не застосовуються правила цієї статті.

Безпідставними є також посилання засудженого на можливість застосування до нього амністії згідно статей 2 і 3 цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1185-VII підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, лише засуджені, якщо вони на день набрання чинності цим Законом (на 19.04.2014 року) відбули не менше половини призначеного строку основного покарання. А згідно положення ст. 3 цього Закону можуть бути звільнені від відбування покарання засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності вказаним Законом вони відбули не менше половини призначеного строку покарання.

Проте, із судової справи і змісту вироку суду від 24 грудня 2014 року убачається, що ОСОБА_4 фактично не відбував покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, призначеного попереднім вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 13 березня 2013 року із застосуванням правил ст.75 КК України, на підставі якої він був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Виходячи із викладених обставин, оскільки на час ухвалення останнього вироку засуджений не відбував покарання за попереднім вироком і був взятий під варту лише за судовим рішенням від 24 грудня 2014 року (з цього моменту йому обчислюється строк відбування покарання за сукупністю вироків), суд вважає, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 щодо перегляду за нововиявленими обставинами зазначеного вироку немає.

Вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_4 як в цілому, так і щодо правильності призначеного покарання із застосуванням правил ст.71 КК України є законним і обґрунтованим, ухваленим у відповідності з вимогами кримінального і кримінального процесуального законів, тому суд згідно ст. 459 і ч. 1 ст. 467 КПК України відмовляє за відсутністю підстав у скасуванні зазначеного вироку та залишає заяву засудженого про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.459, 460, 461, 466, 467, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014р. за нововиявленими обставинами залишити беззадоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1