Справа №5-229/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2011 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Гулак Н.А.

секретар Артемчук І.О.

з участю прокурора Врублевського М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву засудженого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про застосування строку давності виконання обвинувального висновку, звільнення від відбуття покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений звернувся до суду з заявою про звільнення від відбуття покарання. Вказав, що був засуджений 16.02.1998 року Донецьким обласним судом за скоєння злочинів, передбачених ст. 93 пп. «а, з», ст. 142 ч. 3, ст. 145 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) до вищої міри покарання. Ухвалою Верховного Суду України від 25.06.1998 року вирок залишено без змін. Ухвалою Донецького обласного суду від 20.06.2000 року вирок змінений, розстріл замінено на довічне позбавлення волі. Зазначає, що відповідно до ст. 49 ч. 1 п. 4 КК України (в редакції 1960 р.) з часу постановлення вироку, тобто з 25.06.1998 року почав рахуватися десятирічний строк давності виконання обвинувального вироку, оскільки він не ухилявся від відбуття покарання, не вчиняв нових злочинів, строк давності виконання вироку не переривався, а отже десятирічний строк давності виконання вироку закінчився 25.06.2008 року, у звязку з чим просить застосувати строк давності виконання обвинувального вироку та звільнити від відбуття покарання.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого та його заяву, заслухавши думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні заяви, суд вважає, що заява засудженого не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що вироком Донецького обласного суду від 16.02.1998 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 93 пп. «а, з», ст. 142 ч. 3, ст. 145 ч. 2 КК України (в редакції 1960 р.) та на підставі ст.ст. 42 ч. 1, 3 КК України остаточно призначено покарання - смертну кару. Ухвалою Верховного Суду України від 25.06.1998 року вирок залишено без змін. Ухвалою Донецького обласного суду від 25.06.2000 року вирок від 16.02.1998 року щодо ОСОБА_1 змінений, засудженому призначено за тими ж статтями КК України покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніш як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки вирок відносно засудженого набрав законної сили після повернення з касаційної інстанції, яка залишила вирок в силі, то він був приведений у виконання, так як засуджений направлений у місця позбавлення волі, де й утримується на сьогоднішній час.

Ст. 338 КПК України передбачає, що початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, обчислюється з моменту приведення вироку у виконання, при цьому у разі якщо засуджений до винесення вироку тримався під вартою в строк відбуття покарання зараховано строк перебування під вартою. Тобто, якщо після набрання вироком законної сили він не був приведений у виконання - тобто засуджений не був направлений у місця позбавлення волі то обвинувальний вирок (окрім засудження до смертної кари, яка замінена на довічне позбавлення волі) не міг би бути приведений до виконання, якщо б з часу його постановлення не минув передбачений законом термін (15 років), та при наявності вказаних в ст. 49 КК України (в редакції 1969 року) умов давність виконання обвинувального вироку наступала автоматично, за винятком скоєння в цей період іншого злочину.

Оскільки до осіб, які були засуджені до смертної кари (заміненої на довічне позбавлення волі) за діючим на той час Кримінальним кодексом України (ст. 49 КК), та діючим на сьогоднішній день Кримінальним кодексом України (ст. 80 КК), може вирішуватися питання про застосування давності лише судом, залежно від ступеня суспільної небезпечності вчиненого злочину і особи засудженого, суд може прийняти рішення застосувати давність і вирок приводити до виконання чи не застосовувати давність і довічне позбавлення волі замінити на позбавлення волі.

Вирок відносно засудженого було приведено у виконання, тобто він на даний час відбуває покарання, а тому вимоги ст. 49 КК України (в редакції 1960 р.), що обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили: … 4) десять років - при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п'ять років, не можуть бути застосовані до засудженого.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні заяви у звязку з відсутністю підстав.

Керуючись ст. 49 КК України (в редакції 1960 року), ст. 80 КК України (в редакції 2001 року), ст.ст. 409, 411 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_1 про застосування строку давності виконання обвинувального вироку та звільненні від відбування покарання відмовити.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира на протязі 15 діб з моменту проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії постанови.

Суддя Н.А.Гулак