АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 01.12.2009 року Пролетарським районним судом м. Донецька за ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, 70 КК України до 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі;
2) 14.04.2014 року Новгород Сіверським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ст. 69, 70 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,за участю :
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 359 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців. На підстав ч. 4 ст. 70 КК України за

Справа № 11-кп/796/1627/2015
Категорія: ст. 395 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1
сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 14.04.2014 року, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Пролетарського районного суду м. Донецька від 01.12.2009 року за ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 1 ст. 304 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі та звільнившись з місць позбавлення волі 05.07.2013 року, за відбуттям строку покарання, із встановленням адміністративного нагляду, за час відбування покарання певних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та порушив обов`язки піднаглядних, передбачені Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».
Так, 18.06.2013 року ухвалою Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області на підставі Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» та Кримінально - виконавчого кодексу України, за звільненим з місць позбавлення волі ОСОБА_6 встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», ОСОБА_6 заборонено виходити з будинку /квартири/ в період часу з 21 години до 05 години ранку наступного дня, заборонено знаходитись в кафе, барах, ресторанах і інших місцях реалізації спиртних напоїв на розлив, заборонено виїзд в особистих справах за межі району (міста), обраного для постійного місця проживання в межах України, з`являтись для реєстрації в районний /міський / відділ внутрішніх справ УМВС України по обраному місцю проживанню 4 рази на місяць.

ОСОБА_6 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, без поважних причин в кінці серпня 2013 року залишив обране ним місце постійного проживання, а саме: кімнату АДРЕСА_2 , та виїхав за межі м. Києва.
Не погодившись з вироком суду, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ст. 395 КК України у виді 5 місяців арешту. На підстав ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 14.04.2014 року, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна. У решті вирок залишити без змін.

При цьому апелянт не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_6 та правову кваліфікацію дій останнього, вважає, що вирок є незаконним у зв`язку з не призначенням обвинуваченому, при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів, додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке призначене вироком Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2014 року, котрим ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ст. 69, 70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи обвинуваченого, котрий не заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів, приходить до наступного.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним, за пропозицією прокурора, дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, крім допиту обвинуваченого та дослідження матеріалів, які характеризують його особу. При цьому судом першої інстанції з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, є вірною і ніким не ставиться під сумнів.
Призначене ОСОБА_6 покарання за ст. 395 КК України у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців в апеляційному порядку не оспорюється.
В той же час, призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції не врахував, що вироком Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2014 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ст. 69, 70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна та призначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, чим порушив вимоги ст. 70 КК України щодо визначення остаточного покарання.
За наведених обставин, вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.
При постановленні нового вироку, колегія суддів, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції дані про його особу, зокрема те, що він раніше судимий, офіційно не працював, негативно характеризується за попереднім місцем відбування покарання, має місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його вік та стан здоров`я, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття та відсутність обставин, які його обтяжують, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ст. 395 КК України у такому самому виді та розмірі, як це зробив суд першої інстанції та визначити йому остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення призначеного покарання більш суворим покаранням призначеним за вироком Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2014 року, зарахувавши в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, частково відбуте покарання за попереднім вироком, за правилами передбаченими в ст. 72 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_6 за ст. 395 КК України покарання у виді у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2014 року, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Початок строку рахувати з 28 жовтня 2015 року, зарахувавши до нього за правилами передбаченими в ст. 72 КК України частково відбуте ОСОБА_6 покарання за попереднім вироком Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2014 року.

В іншій частині вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на даний вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3