Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/188/15-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2015 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000272 від 09.05.2015 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах кримінального провадження відсутній, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, на утриманні одна неповнолітня дитина, не працюючого, не інваліда, не депутата, військовозобов`язаного, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах кримінального провадження відсутній, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, не працюючого, не інваліда, не депутата, військовозобов`язаного, судимого: 11.04.2012 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді штрафу, у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500.00 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,

з участю сторін

кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених: ОСОБА_3

ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
01 травня 2015 року, об 00 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , групою осіб, з метою таємного викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, підійшли до домогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_6 , де переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, і вони залишаються не поміченими, через відчинені металеві ворота проникли на територію зазначеного домогосподарства, де підійшовши до господарської будівлі (хліва), з прикладенням спільних фізичних зусиль взявши з обох боків руками, таємно викрали однокорпусний тракторний плуг бувший у використанні, вартістю, відповідно до висновку експерта № 015/097 від 19.05.2015 року 1176.00 грн., який знаходився поряд вказаної господарської будівлі. Ставши нести викрадене у потерпілого майно на вихід, в напрямку металевих воріт домогосподарства ОСОБА_6 , і пройшовши близько 10 метрів ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , були помічені потерпілим. Таким чином ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, не довели до кінця з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки під час спроби покинути домогосподарство ОСОБА_6 , були зупинені останнім, і кинувши плуг на землю з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту і допиту обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують їх особи, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро кається, просить суд не застосовувати до нього суровий вид і міру кримінального покарання та надати можливість виправитися без ізоляції від суспільства.
Обвинувачений ОСОБА_4 , у судовому засіданні після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчиненому спільно із ОСОБА_3 , кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України також визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду аналогічні показання, які повністю відповідають показанням наданим суду у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 , підтвердивши при цьому час, місце та обставини вчиненого ними спільно кримінального правопорушення, його показання є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту і допиту обвинуваченого ОСОБА_3 , щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують їх особи, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро кається, просить суд не застосовувати до нього суровий вид і міру кримінального покарання та надати можливість виправитися без ізоляції від суспільства.
Потерпілий ОСОБА_6 , у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності. Претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , не має (а.с.15). Просить суд не призначати обвинуваченим суворе покарання. Зі згоди всіх учасників судового розгляду, суд проводить розгляд кримінального провадження по обвинуваченню: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , у відсутності потерпілого ОСОБА_6 , на підставі його заяви, що відповідає положенням ст.325 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачені: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , повністю визнали свою провину у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченими та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 .

Показання обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , надані ними під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд допитавши обвинувачених та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених в їх сукупності, вважає, що винність обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, вчинене проти власності, що виразилося у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, вчинене проти власності, що виразилося у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Призначаючи покарання обвинуваченим: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особи винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинувачених.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує також і те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, з корисливих мотивів, по місцю проживання характеризується позитивно, не працюючий, зі слів має на утриманні одну неповнолітню дитину 2000 року народження, визнав свою винність у вчиненому кримінальному правопорушенні в судовому засіданні, думку потерпілого, що викладена у його письмовій заяві щодо застосування до ОСОБА_3 , виду та міри кримінального покарання, відсутністю претензій потерпілого як морального так і матеріального характеру, і з врахуванням вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, а також разом із конкретними обставинами кримінального провадження, відсутністю обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , і наслідків від вчиненого, що свідчить про те, що останній, як особа не являє собою підвищено суспільно-небезпечною особою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, з врахуванням особи винного, суд приходить до висновку про необхідність обрання до ОСОБА_3 , кримінального покарання, пов`язаного з позбавленням волі в мінімальних межах санкції частини статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності та можливості застосування до ОСОБА_3 , ст.75 КК України, і на підставі якої звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього передбачені ч.1 п.п.2,3,4 ст.76 КК України обов`язки.

Разом із тим, при визначенні міри і виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує і те, що він раніше судимий, має не зняту і непогашену судимість, вчинив умисне кримінальні правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, з корисливих мотивів, по місцю проживання характеризується позитивно, не працюючий, зі слів має на утриманні одну неповнолітню дитину 2007 року народження, визнав свою винність у вчиненому кримінальному правопорушенні в судовому засіданні, думку потерпілого, що викладена у його письмовій заяві щодо застосування до ОСОБА_4 , виду та міри кримінального покарання, відсутністю претензій потерпілого як морального так і матеріального характеру, і з врахуванням вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, а також разом із конкретними обставинами кримінального провадження, відсутністю обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , і наслідків від вчиненого, а також того, що останній вчинив нове кримінальне правопорушення після ухвалення вироку Олевського районного суду Житомирської області від 11.04.2012 року, за яким він засуджений до штрафу, у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500.00 грн., за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, штраф не сплатив, про що свідчить повідомлення № 03-22/32/3499 від 07.12.2015 року Відділу ДВС Олевського районного управління юстиції Житомирської області, у зв`язку із чим вирок суду від 11.04.2012 року не виконано, ввів суд в оману стверджуючи, що штраф ним повністю сплачено, з урахуванням зазначеного та вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність обрання до ОСОБА_4 , кримінального покарання, пов`язаного з позбавленням волі в межах санкції частини статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, у відповідності до ст.ст.71, 72 КК України та можливості застосування до ОСОБА_4 , ст.75 КК України, і на підставі якої звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього передбачені ч.1 п.п.2,3,4 ст.76 КК України обов`язки.

Приписами ч.3 ст.72 КК України визначено, що основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

За таких обставин, вирок Олевського районного суду Житомирської області від 11.04.2012 року, за яким ОСОБА_4 , засуджено до штрафу, у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500.00 грн., за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, підлягає самостійному виконанню, оскільки на час розгляду даного кримінального провадження є невиконаним засудженою особою.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , та попередження вчинення нових злочинів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено. Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів вирішити згідно ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинувачених не обиралися.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.100, 179, 314-318, 325, 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.50, 51, 53, 63, 65-67, 71, 72, 75, 76, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначити йому за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання, з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на засудженого, передбачені ст.76 КК України обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти органи кримінальновиконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначити йому за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Олевського районного суду Житомирської області від 11.04.2012 року та призначити остаточне покарання ОСОБА_4 , у виді трьох років позбавлення волі та штрафом у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., 00 коп.
На підставі ч.3 ст.72 КК України вирок в частині сплати штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень виконувати самостійно.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання, з випробуванням із встановленням йому одного року шість місяців іспитового строку, поклавши на засудженого, передбачені ст.76 КК України обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти органи кримінальновиконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню: металевий однокорпусний тракторний плуг, який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 , - повернути останньому.

Матеріали кримінального провадження № 0000272 залишити при обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/188/15-к.

До набрання вироком суду законної сили, обрати засудженим: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , запобіжний захід - особисте зобов`язання з`являтися за кожною вимогою до суду.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області на протязі 30 днів з дня його проголошення, а засудженими: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1