АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 /796/185/2015 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 321 КК Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретареві ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , його захисника-адвоката ОСОБА_8 , розглянувши матеріали за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Врублівка Дзержинського району Житомирської області, громадянин України, менеджер з продажів ФОП « ОСОБА_11 », зареєстрований по місцю народження, АДРЕСА_1 , фактично мешкав у АДРЕСА_2 , не судимий,

засуджений до позбавлення волі за ч.1 ст. 321 КК України строком на один рік, за ч.3 цієї ж статті на три роки, за ч.4 цієї ж статті та за сукупністю злочинів на п`ять років.

На підставі ст. ст. 75 і 76 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком три роки та покладенням певних обов`язків.

За вироком з ОСОБА_7 присуджено стягнути в дохід держави судові витрати, які складаються з оплати за проведення експертиз, в загальній сумі 3183 гривні 84 коп. та вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали справи, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 визнаний винуватим у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні з метою збуту а також збуті сильнодіючих лікарських засобів, вчинених без спеціального дозволу; таких же діях, вчинених повторно і таких же діях, вчинених повторно та в особливо великих розмірах, які, як видно з вироку, він вчинив до 8 квітня 2012 року незаконно придбавши в невстановлений час, невстановленому місці та у невстановленої особи невелику кількість сильнодіючого лікарського засобу метадону та незаконно зберігав за місцем свого проживання з метою збуту, а 8 числа того ж місяця перевіз та продав цей засіб особі, яка обрала псевдонім « ОСОБА_12 » за 350 гривень.

В подальшому, до 23 червня 2012 року він же у невстановленому місці, невстановлений час та у невстановленої особи повторно незаконно придав невстановлену кількість такого ж лікарського засобу, який зберігав за місцем проживання, а у вказаний день знову продав його « ОСОБА_12 » за 110 гривень.

22 червня 2012 року ОСОБА_7 домовився із невстановленою особою про повторне незаконне придбання з метою збуту такого ж лікарського засобу на суму 10 800 гривень, а наступного дня придбав вказаний засіб в особливо великому розмірі, перевозив та зберігав його при собі з метою збуту до затримання встановленим порядком того ж дня.

В апеляції прокурора не піддаються сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації скоєного за ч. ч. 1,3,4 ст. 321 КК України.

Водночас, посилаючись на неповне врахування судом першої інстанції ступеню тяжкості скоєних злочинів та відомостей про особу винуватця, який вчинив злочини середньої тяжкості та тяжкий, через особисті тимчасові фінансові труднощі, а провину свою визнав частково, внаслідок чого суд, на думку апелянта, помилково врахував щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, прокурор вважає, що ОСОБА_7 призначено явно несправедливе покарання як за кожен зі злочинів, за які його засуджено, так і за їх сукупністю, а також без достатніх підстав прийнято рішення про застосування положень ст. ст. 75 і 76 КК України і звільнено його від відбування покарання з випробуванням.

На цих підставах прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, за яким позбавити ОСОБА_7 волі за ч.1 ст. 321 КК України на один рік шість місяців, за ч.3 цієї ж статті на три роки шість місяців, за ч.4 цієї ж статті та за сукупністю вироків на шість років, а в решті просить вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, провівши судове слідство у визначених межах, вислухавши виступи прокурора на підтримку апеляційних вимог, засудженого та його захисника проти їх задоволення, провівши судові дебати, надавши останнє слово засудженому, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами справи та додатково наданими захистом відомостями, що характеризують особу засудженого, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, як вони описані у вироку та юридичної кваліфікації скоєного за ч. ч. 1, 3, 4 ст. 321 КК України ніким в апеляційному засіданні не піддаються сумнівам, а тому, розглядаючи справу в межах апеляційних вимог, судова колегія зі вказаними висновками погоджується, не досліджує та не оцінює їх.

Що ж стосується рішення суду щодо виду, міри покарання, можливості звільнення засудженого від його відбування з випробуванням, справедливість якого оскаржує прокурор, то при вирішенні цих питань суд, і це прямо вказано у вироку, врахував вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан винуватця, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один із яких відноситься до категорії тяжких в силу ст. 12 КК України, відомості про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, працює, позитивно зарекомендував себе по роботі, на спеціальних обліках у лікарів психіатрів та наркологів не перебуває, має на утриманні батька-інваліда, його відношення до скоєного та щире каяття, визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, вказав на відсутність обставин, які обтяжують покарання і на цих підставах прийшов до висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі, але звільнивши від цього покарання з випробуванням.

Оцінюючи доводи прокурора про явну несправедливість внаслідок надмірної м`якості покарання призначеного ОСОБА_7 за кожен зі злочинів, за які його засуджено у виді позбавлення волі відповідно на один, три та п`ять років, в сукупності з його ж апеляційними вимогами про призначення покарання відповідно на один рік шість місяців, три роки шість місяців та шість років позбавлення волі, судова колегія визнає, що пропозиція визнати явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості покарання, яке лише на шість місяців у двох випадках і рік у третьому, відрізняється від призначеного судом першої інстанції є нелогічною, нічим не обґрунтованою, не вмотивованою і тому не може бути прийнята, отже в цій частині апеляційні вимоги задоволенню не підлягають, тим більше, що у цьому вироку винуватцю судом першої інстанції призначено покарання в межах санкцій правових норм, за якими його засуджено.

Крім того, не може бути сприйнята позиція прокурора щодо помилкового визначення щирого каяття ОСОБА_7 як обставини, що пом`якшує покарання, оскільки він лише частково визнав свою провину, бо засуджений і в суді першої інстанції і в апеляційному засіданні свою провину визнав, вирок не оскаржив, засудив вчинене та заявив про щире каяття і цим його поясненням колегія суддів довіряє.

Позиція ж прокурора про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував вчинення ОСОБА_7 кількох, з кожним разом більш суспільно небезпечних, злочинів, а останній тяжкий, пов`язаний з придбанням для збуту сильнодіючого лікарського засобу в особливо великому розмірі, на суму більше 10 тисяч гривень, і це вказує на порівняно високу ступінь суспільної небезпечності скоєного, а тому означає необхідність призначення винуватцю реального покарання, та неприпустимість звільнення його від відбування цього покарання, є слушною, ґрунтується на матеріалах справи, а тому апеляційні вимоги щодо скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та ухвалення в цій частині нового вироку підлягають задоволенню.

Отже, апеляцію прокурора слід задовольнити частково, вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, належного до відбування за кожен зі злочинів, що входить в сукупність та за сукупністю злочинів, судова колегія бере до уваги його притягнення до відповідальності вперше; порівняно молодий вік, внаслідок якого він, потрапивши у скрутну фінансову ситуацію, не знайшов правильного виходу з неї та став на шлях вчинення злочинів; винятково позитивні характеристики по місцю проживання і роботи за час до вчинення злочинів, у період досудового слідства, розгляду справи судом першої інстанції та протягом більше трьох років після їх вчинення, в тому числі й кримінально-виконавчою інспекцією та органом внутрішніх справ за місцем проживання; враховує суд те, що ОСОБА_7 весь вказаний період працевлаштований, працює на одному підприємстві, одружився та доглядає за хворим похилого віку батьком-інвалідом і допомагає хворій племінниці; вину свою він усвідомив, активно сприяв слідству у розкритті злочинної діяльності, щиро кається.

Сукупність вказаних декількох обставин, які судова колегія враховує як обставини, що, в значенні ст. 66 КК України, істотно знижують суспільну небезпечність особистості засудженого та пом`якшують покарання, дають підстави визнати, що хоча за вчинене ОСОБА_7 слід призначити реальне покарання, але мета кари за скоєне, як і досягнення мети його виправлення і перевиховання, можливі і достатні при призначенні йому покарання, не пов`язаного з позбавленням його волі, а, із застосуванням положень ст. ст. 61 та 69 КК України, тобто без ізоляції його від суспільства, у кримінально-виконавчій установі відкритого типу, в умовах здійснення за ним нагляду, з обов`язковим залученням до праці, з переходом до іншого, більш м`якого, виду покарання, ніж передбачено санкціями ч. ч.1, 3 та 4 ст. 321 КК України, за якими його засуджено.

На підставі всього вказаного вище, керуючись ст. ст. 332-335, 365, 366, 378, КПК України 1960 року, ст. 15 Перехідних положень КПК України 2012 року, судова колегія, -

п р и с у д и л а :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 321 КК України, із застосуванням ст. 69 цього ж кодексу, у виді обмеження волі на строк один рік; за ч.3 ст. 321 КК України, із застосуванням ст. 69 цього ж кодексу, у виді обмеження волі на строк три роки; за ч.4 ст. 321 КК України, із застосуванням ст. 69 цього ж кодексу у виді обмеження волі на строк п`ять років.

В силу ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим у виді обмеження волі строком на п`ять років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання обраховувати від дня реального приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід підписку про невиїзд до приведення вироку до виконання залишити без змін.

На вирок може бути подано касаційну скаргу, касаційне подання протягом одного місяця з моменту його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ через Апеляційний суд міста Києва.

Судді: