Справа № 336/4/15-к
пр. 1кп/336/106/2015
Справа №336/4/15-к
№пр.1-кп/336/106/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову в затвердженні угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим та
про призначення судового розгляду
15 січня 2015 року м.Запоріжжя

Шевченківський суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді: ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 за результатами підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню 1-кп/336/106/15 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, направленого з угодою про примирення між потерпілим та обвинуваченим, -

ВСТАНОВИВ:
06.01.2015 р. до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України з угодою про примирення між потерпілим та обвинуваченим, реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка про отримання обвинуваченим ОСОБА_4 обвинувального акту.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працюючий, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

07.02.1992 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, за ст. 140 ч.2, ст. 140 ч.3, ст. 143 ч. 2 КК України (1960р.). Вид покарання - позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. Покарання відбував у Жовтоводській ВК №26 Дніпропетровської області. Був звільнений 29.07.1997 р. за постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26.06.1997 р. на підставі ст. 3 Закону України про Амністію від 26.06.1997 р.

18.05.1998 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, за ст. 140 ч. 3 КК України. Вид покарання - позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Покарання відбував в Оріхівській ВК №88 Запорізької області. Був звільнений по закінченню строку 25.08.2001 р.;

28.01.2004 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч. 3 КК України. Вид покарання - позбавлення волі строком на 4 роки. Покарання відбував Оріхівській ВК №88 Запорізької області. Був звільнений по закінченню строку 31.05.2006 р. - обвинувачується в тому, що, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які в установленому законом порядку не знята і не погашена, на шлях виправлення і перевиховання не став і знову скоїв корисливий злочин, за наступних обставинах:

Так, 03.12.2014 року, приблизно в 21 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, у будинку АДРЕСА_2 , таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: мобільний телефон «Sumsung GT-E1200» у корпусі чорного кольору, імей: НОМЕР_1 , вартість якого згідно судової товарознавчої експертизи №2182 від 17.12.2014 року складає 237 гривень 60 копійок, в якому знаходилась сім-картка оператора «Києв-стар» з номером НОМЕР_2 , вартістю 10 гривень, на рахунку якої були кошти в сумі 40гривень, а також мобільний телефон «Nokia 1208» у корпусі чорного кольору, імей: НОМЕР_3 , вартість якого згідно вищевказаної експертизи складає 81 гривня 67 копійок, в якому знаходилась сім-картка оператора «МТС» з номером НОМЕР_4 , вартістю 10 гривень, на рахунку якої були кошти в сумі 40гривень, чим потерпілому завдав матеріальну шкоду на загальну суму 419 гривень 27 копійок.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Так, 30 грудня 2014 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у цьому провадженні в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення, згідно умов якої потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних, для даного кримінального провадження, обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України.

Обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому буде призначене покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Під час підготовчого судового засідання прокурор, просив відмовити у затвердженні вищевказаної угоди, оскільки вказує на неправильну правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме за ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючою ознакою «повторність», в зв`язку з тим, що обвинувачений вважається раніше не судимим в силу ст.89 КК України, у зв`язку з погашенням судимостей за попередніми вироками судів, а його дії повинні бути кваліфіковані без кваліфікуючої ознаки «повторність».

При підготовці до судового розгляду, прокурором також заявлено клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні у загальному порядку, оскільки досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню завершено.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти відмови у затвердженні угоди про примирення між ним та потерпілим, та просив затвердити вказану угоду.

Потерпілий ОСОБА_5 погодився з думкою прокурора про відмову в затвердженні угоди, та не заперечував проти призначення судового розгляду кримінального провадження у загальному порядку.

Під час підготовчого судового засідання, судом встановлена підстава для прийняття рішення, передбаченого пунктом 1 частини третьої статті 314 КПК України, а саме, про відмову в затвердженні угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про неможливість затвердження даної угоди про примирення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.474 КПК України, розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

Відповідно до положень ст.471 КПК України, в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди якщо: п.1 умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.

Відповідно до абз.2 ч.7 ст. 474 КПК України, у разі відмови судом у затвердженні угоди, судове провадження продовжується у загальному порядку.

Так, правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 визначена за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Відповідно до анкетних даних, обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий 18.05.1998 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, за ст. 140 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Покарання відбував в Оріхівській ВК №88 Запорізької області та був звільнений по закінченню строку 25.08.2001 року.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 був також раніше судимий 28.01.2004 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. Покарання відбував в Оріхівській ВК №88 Запорізької області та був звільнений по закінченню строку 31.05.2006 року.

Відповідно до положень п.8 ст.89 КК України, такими що мне мають судимості, визнаються, особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Відповідно до положень ч.5 ст.90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається та обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.

Отже, враховуючи той факт, що після відбуття покарання у виді позбавлення волі за вироком суду від 18.05.1998 року, по тяжкому злочину, ОСОБА_4 був звільнений 25.08.2001 року, та з цього моменту почала погашення його судимість протягом 6 років, яка була перервана вчиненням ним нового злочину, за який обвинувачений був засуджений вироком суду від 28.01.2004 року, до позбавлення волі, за також тяжкий злочин, та був звільнений 31.05.2006 року по відбуттю покарання, то враховуючи положення ст.ст.89,90 КК України, погашення судимостей за вчинені обвинуваченим злочини починають погашатись паралельно один від одного, після відбуття покарання за останній злочин, тобто з 31.05.2006 року протягом 6 років, до 31.05.2012 року.

Враховуючи той факт, що суду не було надано доказів про вчинення злочинів обвинуваченим після відбуття ним покарання за останній злочин з 31.05.2006 року і до погашення судимостей протягом 6 років за попередніми вироками суду, до 31.05.2012 року, суд вважає, що обвинувачений вважається особою, яка раніше в силу ст.89 КК України є не судимою, а отже в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака як повторність, за ч.2 ст.185 КК України.

З вказаного вище, випливає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за вчинення таємного викрадення майна (крадіжка), без кваліфікуючої ознаки «повторність».

Відповідно до ст. 291 ч. 1, 2 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором та має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, анкетні відомості кожного потерпілого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, та угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим не відповідає вимогам ст..471 КПК України, оскільки вказані процесуальні документи не містять вірної правової кваліфікації кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, враховуючи вищевикладене, суд вбачає всі підстави для відмови у затвердження угоди та продовжити судовий розгляд вказаного кримінального провадження у загальному порядку, не повертаючи обвинувальний акт прокурору, у зв`язку з тим, що в підготовчому судовому засіданні виявилась обставина, як невірна правова кваліфікація дій обвинуваченого, яка не погіршує становище останнього, а навпаки пом`якшує, досудове розслідування по даному провадженню завершено, а також враховуючи те, що всі питання щодо зміни або уточнення обвинувачення, вирішується тільки в судовому засіданні, та прокурор вправі вже під час судового розгляду, скористатися наданим йому правом передбаченим ст.338 КПК України, щодо зміни обвинувачення.

Під час підготовчого судового засідання, учасниками процесу не заявлялись клопотання про обрання заходу забезпечення кримінального провадження, в зв`язку з чим вказане питання судом не розглядалось.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 314-316,331,372, 474 КПК України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у затвердженні угоди по кримінальному провадженню про примирення укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м.Запоріжжя №5, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна 117-а, о 11.30 год. 23 січня 2015 року.

Справу розглядати суддею одноособово.

Визначити склад осіб, які будуть, брати участь у судовому розгляді: прокурор, підсудний, потерпілий.

Захід забезпечення кримінального провадження на досудовому розслідуванні обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1