ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вінницький районний суд Вінницької області

м. Вінниця, вул. Вінніченка, 29, 21009, (0432) 61-82-86

21 липня 2010 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Бондаренко О.І.

при секретарі: Волощук І.О.

з участю прокурора: Країла К.А.

підсудного: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «БМУ-2 УБ ХАЕС», раніше несудимого,

за ст.ст. 175 ч. 2, 366 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, працюючи на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «БМУ-2 УБ ХАЕС» с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області та в звязку з цим, являючись службовою особою, яка згідно статуту мала право без довіреності виконувати дії від імені товариства, представляти його інтереси у відносинах зі всіма юридичними та фізичними особами, укладати трудові договори здійснювати керівництво товариством.

Так, ОСОБА_1, виконуючи з червня 2005 року обовязки директора товариства з обмеженою відповідальністю «БМУ-2 УБ ХАЕС» с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, будучи призначеним рішенням загальних зборів товариства на посаду директора ТОВ «БМУ-2 УБ ХАЕС», являючись з того часу його керівником, використовуючи в ході виконання статутних завдань найману працю людей прийняв на себе конституційний обовязок (згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України) забезпечити виплату відповідної винагороди за працю своїм працівникам.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці.

Однак, не зважаючи на вищевказані вимоги законодавства та на наявність значної та тривалої заборгованості по виплаті заробітної плати, яка становила станом на 31.12.2008 року 111901 грн. 97 коп. а станом на 27.10.2009 року 158461 грн. 47 коп. директор товариства, отримавши від виробничо-господарської діяльності підприємства кошти в 2008 році в сумі 986993 грн. 06 коп., в 2009 році в сумі 278686 грн. 59 коп., маючи реальну можливість повністю погасити заборгованість із виплати зарплати перед працюючими, ОСОБА_1 безпідставно не провів такі виплати, а виручені кошти використав не за цільовим призначенням, а на інші потреби господарства, а саме: на погашення кредиторської заборгованості за будівельні матеріали, послуги механізмів, послуги зв'язку; сплату податків та внесків до різних фондів, на придбання паливно-мастильних матеріалів, сплата в ДВС у Вінницькому районі по кредиторській заборгованості, вирішення інших фінансових питань, очолюваного ним підприємства, тощо.

Так, завідомо знаючи про існуючу заборгованість по оплаті праці на господарстві ОСОБА_1 в 2008 році, погашав кредиторську заборгованість за будівельні матеріали, за виконанні роботи: а також за придбання будівельних матеріалів на суму - 464 030 грн. 28 коп.

Крім того, директором підприємства ОСОБА_1 при наявній заборгованість на підприємстві станом на 27.10.2009 року в сумі понад 150 000 грн., останнім в свою чергу, в 2009 році сплачено кредиторську заборгованість за будівельні матеріали, за послуги механізмів, послуги зв'язку в сумі - 132 343 грн. 33 коп. та в 2009 році до пенсійного фонду перераховано внесків на суму - 26 616 грн. 75 коп.; погашена заборгованість по авансових внесках на пальне в сумі 8376 грн.: перераховано до Держбюджету ПДВ-20%, прибуток, держмито в сумі - 50 842 грн. 95 коп., що цілком реально давало можливість погасити заборгованість по оплаті праці перед працюючими.

Окрім того, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи службовою особою займаючи посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «БМУ-2 УБ ХАЕС» с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, подаючи звіт до пенсійного фонду України у Вінницькому районі протягом 2008-2009 років, вносив неправдиві відомості щодо заборгованості по оплаті праці перед працюючими.

З метою приховання наявної на підприємстві заборгованості із виплати заробітної плати, завідомо усвідомлюючи, що станом на 01.01.2008 року на підприємстві існує заборгованість по оплаті праці в сумі - 35 535 грн. 91 коп., директор ОСОБА_1 в додатку до розрахунку суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за грудень місяць 2007 року в першому розділі де повинна стояти сума заборгованості з виплати заробітної плати на початок звітного періоду поставив прочерк, тобто не вказав суму заборгованості, таким чином вніс завідомо неправдиві відомості, щодо існування заборгованості по оплаті праці та подав до Пенсійного фонду України у Вінницькому районі.

Також, маючи, реальну заборгованість по оплаті праці станом на 01.04.2008 року - 79 481 грн. 67 коп. в додатку до розрахунку суми страхових внесків на загально обов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за квітень місяць 2008 року директор ОСОБА_2 заздалегідь знаючи, вніс до офіційного документу завідомо неправдиві відомості суму заборгованості 25 739 грн. 46 коп., маючи умисел на приховання заборгованості по оплаті праці на товаристві.

Зазначені факти підробки офіційних документів ОСОБА_1 продовжувалися протягом 2008 року та до травня 2009 року, оскільки, реальна заборгованість по оплаті праці на товаристві станом на 01.04.2009 року - 138 396 грн. 68 коп., а подаючи звіт до Пенсійного фонду у Вінницькому районі зa квітень 2009 року директор, знову ж таки, в додатку до розрахунку суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за квітень 2009 року, в розділі першому поставив: суму заборгованості за виплати заробітної плати на кінець звітного періоду 79 510 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 на протязі тривалого часу вносив до офіційних документів, тобто в додаток до розрахунку суми страхових внесків на загально обов'язкове Державне пенсійне страхування, завідомо неправдиві відомості, щодо реальної заборгованості на TOB «БМУ-2 УБ ХАЕС».

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав частково, просив його суворо не карати, пояснивши, що будучи директором ТОВ «БМУ 2 УБ ХАЕС», подаючи звіт до Пенсійного фонду протягом 2008-2009 р.р., він вносив неправдиві відомості щодо заборгованості по оплаті праці перед працюючими, зокрема, в додатку до розрахунку суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, що підлягали сплаті за грудень 2007 року в розділі, де повинна стояти сума заборгованості, він поставив прочерк, не вказавши дану суму. Маючи реальну заборгованість станом на 01.04.2008 року 79481 грн. 67 коп., він зазначив неправдиві відомості суму заборгованості на 25739 грн. 46 коп. В такий спосіб він діяв до травня 2009 року оскільки планував в найближчий час сплатити заборгованість по оплаті праці. Йому відомо, що згідно чинного законодавства оплата праці підприємства здійснюється в першочерговому порядку, а всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці. Він, отримавши від виробничо-господарської діяльності підприємства кошти, витрачав їх на закупку будівельних матеріалів, на автопослуги, на відрядження, також виплачував обовязкові платежі до податкової інспекції та інших фондів. Отримані кошти він витрачав на інші потреби підприємства, а не на зарплату своїм працівникам для того, щоб підприємство могло здійснювати діяльність, так, як в іншому випадку могло б розоритися.

Потерпіла ОСОБА_3 суду пояснила, що вона на даному підприємстві під керівництвом ОСОБА_1 працювала бухгалтером, знає, що на папері відображалась позитивна діяльність підприємства, оскільки вона займалася нарахуванням заробітної плати, списанням будматеріалів, списанням бензину, веденням кадрів. Часто зверталися люди і вона теж до керівника про виплату заробітної плати, зокрема, сума її заборгованості складала 15773 грн. Їй як бухгалтеру було відомо що фактично роботи (замовлень) на підприємстві не було, однак, багато коштів йшло на відрядження, на закупівлю будматеріалів, які бралися в кредит, договорів не було, обєктів будівництва також не було. Для чого необхідно було брати будматеріали в кредит, так, як будматеріали необхідно брати під реальний обєм робіт, їй невідомо. Де на сьогоднішній день матеріали їй невідомо, оскільки складу на підприємстві немає, на її думку керівництво з даних будматеріалів будували гаражі, дачі, тобто займалися «шабашками».

Потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що на підприємстві у ОСОБА_1 він працював з жовтня по грудень 2008 року, звільнився за власним бажанням, так йому не виплачували заробітну плату. Фактично йому оплатили роботу лише за 1 місяць на його звернення до керівництва лише обіцяли виплатити. Така ситуація з невиплатою вже існує більше року, заборгованість йому становить більше 400 грн.

Потерпіла ОСОБА_5В суду пояснила, що вона працює бухгалтером в ТОВ «БМУ 2 УБ ХАЕС» з 2005 року їй відомо, що на підприємстві не було замовлень, не було погашено дебіторської заборгованості. У неї особисто заборгованість по заробітній платі складає 18000 грн., яка погашається по судовому рішенню через виконавчу службу. Іншим працівникам станом на лютий 2010 року вони майже погасили заборгованість також через виконавчу службу.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що вона працює в ТОВ «БМУ 2 УБ ХАЕС» старшим економістом. Особисто у неї заборгованість по заробітній платі складала біля 20000 грн. вона зверталася до суду з позовом з даного приводу і по рішенню суду в листопаді 2009 року ця заборгованість їй була виплачена.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що він працював в ТОВ «БМУ 2 УБ ХАЕС» з середини 1996 року по травень 2009 року. Раніше проблем з виплати заробітної плати на підприємстві не було, але з 2008 року, в звязку з кризою, зменшенням обсягів виробництва, і взагалі з відсутністю робіт, з невиплатою заробітної плати, він змушений був звільнитися, шукаючи іншу роботу, звільняючись, звернувся до керівництва та в бухгалтерію, де йому повідомили, що надходжень не було. Пригадує, що раніше заробітну плату він та інші працівники брали в борг. На сьогоднішній день з ним ще не розрахувалися, так як він після звільнення звернувся до суду з позовом, сума заборгованості йому становить 14600 грн.

Крім часткового визнання вини в інкримінованих злочинах самим підсудним, пояснень потерпілих, вина ОСОБА_1 підтверджується зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а сам:

- актом перевірки територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області №02-09-18/1382 від 25.09.2009 року (а.с. 6-7);

- довідкою про заборгованість на ТОВ «БМУ 2 УБ ХАЕС» від 27.10.2009 року (а.с. 156, 238);

- звітами до Пенсійного фонду України у Вінницькому районі (а.с. 123-154);

- характеристикою з місця проживання ОСОБА_1 (а.с. 244);

- довідкою КП ВОНД «Соціотерапія» про те, що на обліку у нарколога ОСОБА_1 не перебуває (а.с. 246);

- довідкою ВОПНЛ ім. акад. Ющенка про стан здоровя ОСОБА_1 (а.с. 240).

Покази підсудного ОСОБА_1 про те, що він не виплачував заробітну плату працівникам товариства в звязку з виробничою необхідністю підтриманням діяльності підприємства, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема довідками головного бухгалтера ОСОБА_5 про надходження та рух коштів на рахунках підприємства (а.с. 9-12), показами потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_5, іншими матеріалами справи, а саму позицію ОСОБА_1 як спосіб захисту від предявленого обвинувачення.

Сукупність зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що дії підсудного ОСОБА_1 слід кваліфікувати з ч. 2 ст. 175 КК України як безпідставна невиплата заробітної плати більш як за 1 місяць, вчинена умисно керівником підприємства внаслідок нецільового використання коштів, призначених для виплати заробітної плати та за ч. 1 ст. 366 КК України як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей і дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході досудового та судового слідства.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання підсудному, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних ним злочинів, які згідно ст. 12 КК України віднесені до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, особу винного: те, що ОСОБА_1 раніше несудимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має хворобливий стан здоровя, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також запевняння підсудного у неповторенні подібного та бажання виправити ситуацію на підприємстві.

Обставин, які згідно ст.ст. 66, 67 КК України помякшують чи обтяжують покарання ОСОБА_1, судом не виявлено.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчинення нових злочинів.

Сукупність даних про обставини вчинення злочинів та особу винного дають суду підстави вважати, що ОСОБА_1 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, через що при призначенні покарання у вигляді обмеження волі в межах санкцій статей обвинувачення він може бути звільнений від відбування покарання з призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 175 ч. 2, 366 ч. 1 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 175 КК України - у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права займати керівні посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями строком на 2 роки;

-за ч. 1 ст. 366 КК України - у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права займати керівні посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями строком на 1 рік.

Згідно ст. 70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_1 визначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права займати керівні посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування основного покарання, призначивши іспитовий строк тривалістю в 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов'язати ОСОБА_1:

- не виїжджати на постійне проживання за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої системи;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця

проживання, роботи;

- періодично зявлятись для реєстрації до органів кримінально виконавчої системи.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_1 залишити без змін - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя: