Справа № 685/1359/15-к
Провадження № 1-кп/685/100/15
В И Р О К

іменем України

08 грудня 2015 року смт.Теофіполь

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Теофіполі справу про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Теофіполь, Хмельницької області, громадянку України, українку, освіта середня, не одружену, на утриманні неповнолітніх дітей не має, тимчасово не працюючу, не депутата, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , не військовозобов`язану, судиму 25.03.2015 колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України, засуджену до 240 годин громадських робіт, покарання не відбуте

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

в с т а н о в и в :

підсудна ОСОБА_4 , будучи засудженою 25 березня 2015 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт, ознайомившись з умовами і порядком відбування покарання, а також настанням кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України з 06.07.2015 року приступила до виконання громадських робіт у Теофіпольському ВУЖКГ, як визначеному кримінально-виконавчим органом місці для відбування призначеного покарання. Відпрацювавши 7 годин безоплатних суспільно корисних робіт та не маючи наміру на подальше відбування покарання, ігноруючи необхідність його відбування, ОСОБА_4 з 15.07.2015 до 21.09.2015 умисно, достовірно знаючи про настання кримінальної відповідальності за невиконання вироку суду, проігнорувала його без поважних причин, через небажання працювати припинила з`являтись до визначеного кримінально-виконавчою інспекцією органу місцевого самоврядування, у результаті чого згідно ч. 3 ст. 40 КВК України свідомо ухилялась від відбування призначеного покарання у вигляді громадських робіт.

Своєю бездіяльністю ОСОБА_4 вчинила злочини, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Підсудна ОСОБА_4 вину свою у невідбутті громадських робіт визнала повністю, розкаялася у вчиненому та показала, що вона не відбула громадських робіт, призначених судом у зв`язку з тим, що довгий час хворіла, довідки не надасть, так як вона не зверталась до лікарні, після того як одужала вже й не захотіла відробляти громадські роботи.

Крім власного визнання вини, винна ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст 389 КК України, підтверджується змістом вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 25 березня 2015 року, згідно якого ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбачено ч.2 ст 185 КК України та призначено покарання у виді 240 год громадських робіт, у строк відбування покарання зараховано 64 год громадських робіт (час перебування під вартою).

Згідно погодженого графіку відбування громадських робіт від 7 липня 2015 року та табелю виходу на роботу, засуджена відбула 7 годин у липні місяці, за серпень місяць 2015 року згідно графіку та табелю відбування громадських робіт засуджена відбула 0 годин.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що вина підсудної в ухиленні від відбування громадських робіт, призначених вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 25 березня 2015 року повністю підтверджена, а її дії правильно кваліфіковані по ч.2 ст.389 КК України.

При призначенні підсудній покарання за вчинений злочин, суд враховує тяжкість вчиненого, обставини справи, особу підсудної .

Підсудна щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину. Вказані обставини пом`якшують покарання.

Санкцією частини другої статті 389 КК України передбачено два види альтернативних покарань - арешт або обмеження волі.

Згідно із ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до вагітних жінок.

Частиною 3 ст. 61 КК України також передбачена заборона застосування покарання у виді обмеження волі до вагітних жінок.

Відповідно довідки Теофіпольської ЦРЛ від 08.12.2015 року, ОСОБА_4 вагітна, з огляду на що застосування передбачених санкцією ч.2 ст. 389 КК України видів покарання є неможливим. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Оскільки підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності відсутні, її слід звільнити від покарання

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 374 - 376 КПК України, районний суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України без призначення покарання.

Невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 25 березня 2015 року , яким ОСОБА_4 засуджена до 240 год громадських робіт, у виді 169 годин громадських робіт виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити підсудному та прокурору, інші учасники судового провадження можуть отримати копію вироку у суді.

Головуючий: ОСОБА_5