№ 336/6533/14-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завадинці Городецького району Хмельницької області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, працюючого водієм в приватному акціонерному товаристві «Запорізьке АТП 12329», що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого,

обвинуваченого за ст. 286 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

3 липня 2014 року, близько 21 години 55 хвилин, обвинувачений, керуючи пасажирським мікроавтобусом «Богдан», реєстраційний НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Пархоменка від вулиці Полякова в напрямку вулиці Бочарова в м. Запоріжжі і здійснив зупинку на зупинці транспорту загального користування «Низова» по вул. Пархоменка в той час як потерпіла ОСОБА_5 , що рухалась як пасажир в салоні зазначеного транспортного засобу, почала виходити із салону мікроавтобуса через задні двері.

В зазначеному місці в зазначений час обвинувачений, маючи можливість побачити, що пасажир не закінчила вихід з мікроавтобуса, всупереч вимог п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», згідно із яким перед початком руху, перестроюванням, та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впевнився, що боковий інтервал між мікроавтобусом та пасажиром є безпечним для відновлення руху, закрив двері, защемивши праву руку потерпілої, і продовжив рух транспортного засобу, що зумовило падіння і короткочасне волочіння потерпілої за мікроавтобусом.

Внаслідок описаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла зазнала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки правої стегнової кістки зі зміщенням, що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечне для життя, але такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, строком більш ніж 21 день.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винність у вчиненні порушення правил безпеки руху за вказаних в обвинуваченні обставин і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснив, що в день, до якого відноситься подія злочину, керуючи пасажирським мікроавтобусом, здійснював перевезення пасажирів за міським маршрутом № 72, в процесі якого на зупинці транспорту загального користування «Торговий центр «Україна» до салону зайшла потерпіла, яка хромала, і розмістилась в автобусі на задній площадці. Водій бачив, як потерпіла вслід за другою пасажиркою здійснювала вихід через задні двері на зупинці «Низова», і вважаючи, що вона вже закінчила вихід, почав рух. Проте внаслідок недостатньої уважності він не врахував, що потерпіла, хоча й опустилась на землю, проте продовжувала триматися правою рукою за поручні в автобусі, що у зв`язку з закриттям дверей і початком руху зумовило її падіння і волочіння. Обвинувачений, почувши крики потерпілої і пасажирів, загальмував, відкрив двері і побіг до потерпілої з метою надання їй допомоги.

У вчиненні злочину розкаявся. Пояснив, що щиро переживає за наслідки у вигляді шкоди для здоров`я потерпілої, зумовлені порушенням ним правил безпеки дорожнього руху.

Заявив, що добровільно повністю відшкодував заподіяну злочином майнову шкоду.

В силу ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників кримінального провадження інші докази щодо фактичних обставин справи , які ніким не оспорюються, при з`ясуванні фактичних обставин справи не досліджувалися.

Суд погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

При призначенні покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, враховує думку потерпілої про міру покарання для обвинуваченого.

ОСОБА_4 скоїв кримінально каране діяння невеликої тяжкості.

У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні істини, добровільно частково відшкодував заподіяну злочином шкоду.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , і не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.

З урахуванням згаданих обставин, а також позитивних характеристик винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, роботи, за якими позитивно характеризується, суд при призначенні мінімального покарання у вигляді обмеження волі вбачає всі підстави для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

Перелічені судом обставини, а також необхідність постійної експлуатації транспортного засобу, що обумовлена змістом трудових обов`язків обвинуваченого, які полягають в здійсненні пасажирських перевезень, дають підстави для незастосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією статті обвинувачення як альтернативне.

Речовий доказ пасажирський мікроавтобус «Богдан», реєстраційний НОМЕР_2 , переданий на зберігання обвинуваченому, - підлягає поверненню приватному акціонерному товариству «Запорізьке АТП 12329» за належністю.

Цивільний позов в частині вимог про стягнення майнової шкоди підлягає залишенню без розгляду на підставі відповідної заяви потерпілої (а. с. 213).

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, розмір яких знизила потерпіла, у сумі 6000 грн. є обґрунтованими, їх повністю визнає обвинувачений, тому суд вбачає всі підстави для прийняття визнання позову і його задоволення.

Хоча обвинувальний акт і містить посилання на процесуальні витрати в кримінальному провадженні з проведення автотехнічної експертизи в сумі 568 грн. 80 коп., проте суду не надано документів на підтвердження цих витрат, між тим в силу ч. 2 ст. 124 КПК України стягненню з обвинуваченого на користь держави підлягають лише документально підтверджені витрати, тому суд не знаходить підстав для покладення їх вартості на обвинуваченого, що не перешкоджає зверненню з відповідними вимогами за правилами цивільного процесуального законодавства з наданням доказів в обґрунтування цих вимог.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, що передбачений ст. 286 ч. 1 КК України, та призначити покарання у вигляді одного року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки: з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміни в місці проживання та роботи.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили не змінювати.

Цивільний позов в частині вимог про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 6000 грн.

Позов про відшкодування майнової шкоди за заявою потерпілої залишити без розгляду.

Речовий доказ пасажирський мікроавтобус «Богдан», реєстраційний НОМЕР_2 , переданий на зберігання обвинуваченому, - поверненути приватному акціонерному товариству «Запорізьке АТП 12329» за належністю.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1