Дата документу Справа № 324/1479/15-к
АПЕЛЯЦІЙИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
щодо ОСОБА_1
23 грудня 2015 року місто Запоріжжя
№ пр. 11-кп/778/1933/15

Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:
ОСОБА_2 головуючого і доповідача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 представника потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_1 ,
адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_1 ,
за апеляційними скаргами
заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_1 ,
здійснив апеляційний розгляд вироку Пологівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року (головуючий в суді 1 інст. суддя ОСОБА_11 , справа №324/1479/15-к, 1-кп/324/121/2015).
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд установив:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Запорізькій області, Пологівському районі, місті Пологи, а проживаючому в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
3 лютого 2003 року вироком Пологівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.115 КК України на 9 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 17 липня 2009 року умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 23 дні, -
засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 9 років позбавлення волі, за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у сумі 850 грн. і на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, як зазначено у резолютивній частині вироку, «шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим», остаточно на 9 років позбавлення волі зі штрафом у сумі 850 грн.
Початок строку відбування покарання, із зарахуванням попереднього ув`язнення, засудженому обчислено з 5 квітня 2015 року.
Питання про речові докази вирішені вироком відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Згідно вироку, 4 квітня 2015 року, близько 2330 год., в селі Ульянівка Пологівського району, у житлі ОСОБА_12 , між ОСОБА_13 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння і його співмешканкою ОСОБА_14 та колишнім її співмешканцем ОСОБА_15 , на грунті особистих неприязнених стосунків та ревнощів, сталася сварка.
Під час сварки обвинувачений спричинив
ОСОБА_15 - умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, - в результаті нанесення йому не менш 20 ударів кулаками рук, ногами по голові, тулубу, кінцівкам;
ОСОБА_14 - умисне легке тілесне ушкодження в результаті нанесення їй двох ударів по голові.
В апеляційній скаргах:
потерпіла просить про скасування вироку і призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції з посиланням на те, що обвинуваченим вчинено вбивство її сина і він заслуговує на призначення йому більш суворого покарання;
прокурор ОСОБА_10 просить вирок скасувати і ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_1 за ч.2 ст.121 КК України 10 років позбавлення волі, а за сукупністю злочинів 10 років позбавлення волі зі штрафом у сумі 850 грн.;
обвинувачений, за змістом його апеляційної скарги, просить перекваліфікувати його дії на ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.
При здійсненні апеляційного розгляду:
прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_10 ;
потерпіла і її представник підтримали доводи апеляційної скарги потерпілої;
обвинувачений просив задовольнити його апеляційну скаргу і кваліфікувати його дії за більш м`яким кримінальним законом;
захисник обвинуваченого підтримав доводи його апеляційної скарги, а за доводами своїх доповнень до апеляційної скарги засудженого, які останнім були підтримані в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, - просив вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
За наслідками розгляду здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції суд частково задовольняє апеляційні скарги виходячи з такого.
Згідно з роз`ясненням, яке міститься у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 7 лютого 2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_15 його смерть настала від закритої тупої травми черевної порожнини у виді відриву ділянки петлі тонкої кішки від брижі, розриву кореня брижі тонкої кишки, розриву черевини по правому боковому каналу на рівні висхідного відділу товстої кишки, виражених крововиливів на рівні розривів черевини та ін., що ускладнилося розвитком гострої крововтрати.
Сукупність усіх виявлених у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень може свідчити, що ОСОБА_1 мав умисел на позбавлення життя потерпілого, однак суд не дав належної оцінки такому висновку експертизи та іншим наявним у справі доказам і у підготовчому судовому засіданні без належного вмотивування залишив без задоволення клопотання представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з неправильною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного є безпідставним обговорення доводів в апеляційній скарзі прокурора - про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого засудженого за ч.2 ст.121 КК України.
З урахуванням фактичних обставин справи, зокрема, висновків судово-медичного експерта, даних протоколу огляду місця вчинення кримінального правопорушення де й був виявлений труп потерпілого, твердження захисника в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого, підтриманих останнім, є сумнівними і такими, що не дають підстав до їх задоволення і кваліфікації дій обвинуваченого за більш м`яким законом. Разом з тим, твердження в апеляційних скаргах сторони захисту, у разі повернення обвинувального акту прокурору при новому судовому розгляді, повинні бути всебічно, повно і неупереджено перевірені з метою дослідження всіх обставин кримінального провадження на вимогу ч.2 ст.9 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 372, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 426 та ч.1 ст.412 КПК України апеляційний суд постановив:
апеляційні скарги заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_1 задовольнити частково.
Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції Пологівському районному суді Запорізької області.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 залишити у вигляді тримання під вартою.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4