АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/236/15 Справа № 694/1741/14-к Категорія: ст.128 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченоїОСОБА_7
захисникаОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.12.2014 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, громадянка України, українка за національністю, з середньо-спеціальною освітою, не працююча, розлучена, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судима, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України та якій призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком, ОСОБА_7 приблизно о 14.00. годині 11.09.2013 року, перебуваючи на території подвір`я будинковолодіння ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин з останнім, не передбачаючи можливості настання шкоди для здоров`я ОСОБА_10 , хоча повинна була і могла передбачити її, діючи з більшою обачністю, руками штовхнула останнього в плече, від чого ОСОБА_10 впав лівим боком тулуба на бетонну бордюру та не високий дерев`яний паркан, який огороджує клумбу, в результаті чого, згідно висновку експерта №191-А від 25.09.2013 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 6 ребра зліва, синця на грудній клітці зліва, які спричинені дією якого-небудь твердого предмета і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Не погодившись з вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.12.2014 року захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити відносно ОСОБА_7 виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю її вини.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі не заперечуючи встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України та призначити їй покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_11 та її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, виступ прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні та яким дана правильна юридична оцінка.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини, її винуватість підтверджується наданими в судовому засіданні показами свідків, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_10 про те, що він проживає по АДРЕСА_2 разом зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_12 , до якої періодично приїжджає її внучка ОСОБА_7 з дитиною. З ними обома протягом останніх років у нього склалися неприязні стосунки, оскільки вони ображають його нецензурною лайкою та хочуть вижити з даного будинку. Вранці 11 вересня 2013 року він виявив відсутність мобільного телефону та звинуватив у цьому ОСОБА_11 . ОСОБА_13 викликала наряд міліції, але телефон так і не знайшли. В обідній час 11 вересня 2013 року він замітав у дворі та хотів мітлою прикрити двері в будинок, щоб не летів пил. Парамонова в цей час стояла на порозі та штовхнула його руками в плече, від чого він упав лівим боком на дерев`яний паркан клумби та на бетонну бордюру. При цьому вона сказала, що штовхнула його оскільки він замахнувся на неї мітлою. Це бачив їхній сусід ОСОБА_14 ;

- показами свідка ОСОБА_15 про те, що приблизно 11-12 вересня 2013 року він перебував на своєму робочому місці в поліклінічному відділенні Звенигородської районній, лікарні, де приймав хворих. До нього на прийом прийшов ОСОБА_10 який скаржився на біль в грудній клітці. При цьому він розповів, що за місцем його проживання його штовхнула онучка від чого він впав та отримав тілесні ушкодження. Після проведення рентгену виявилось, що у Усатенка був перелом 6 чи 7 ребра;

- показами свідка ОСОБА_16 про те, що ввечері 11 вересня 2013 року йому зателефонував його батько ОСОБА_10 та повідомив, що його штовхнула ОСОБА_11 . Він порадив йому викликати міліцію та наступного дня приїхав до нього. ОСОБА_17 розповів йому, що під час конфлікту ОСОБА_11 штовхнула його в плече, від чого він упав на бордюр біля криниці та вдарився. Після звернення в лікарню у батька виявили перелом ребра;

- показами експерта ОСОБА_18 про те, що під час проведення ним судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 , той розповідав, що його штовхнула онука. Свій висновок про механізм отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень експерт зробив на підставі даних слідчих експериментів з участю потерпілого та обвинуваченої. Він особисто був присутнім при проведенні цих слідчих дій та вважає, що тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_10 міг отримати саме за вказаних ним обставин. Про це свідчать розташування та зовнішній вигляд тілесних ушкоджень.

Вина ОСОБА_7 також підтверджується письмовими доказами:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.09.2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 звертався до Звенигородського РВ УМВС щодо вжиття заходів до ОСОБА_7 , яка 11.09.2013 року нанесла йому тілесні ушкодження та вказав очевидцем вчинення правопорушення ОСОБА_19 (а.с.10);

- даними висновку експерта №191-А від 25.09.2013 року про те, що у ОСОБА_10 мають місце тілесні ушкодження у виді перелому 6 ребра зліва, синці на грудній клітці зліва, які спричиненні дією якого-небудь тупого твердого предмету (предметів) і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження він міг отримати в час, зазначений у фабулі постанови про призначення експертизи (а.с.23);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09.07.2013 року та фото таблицями до нього, в ході якого ОСОБА_10 розповів та продемонстрував, як 11.09.2013 року близько 14.00. години під час сварки з ОСОБА_7 остання штовхнула його руками в праве плече, від чого він не втримав рівновагу та лівим боком упав на асфальтне покриття, на якому наявне підвищення близько 10 см. у вигляді бетонної бордюри (а.с.36-42);

- даними висновку експерта №174 від 10.07.2014 року про те, що тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_10 могли утворитися при обставинах, на які вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту (а.с.45);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.07.2013 року та фото таблицями де нього, в ході якого свідок ОСОБА_19 розповів та продемонстрував, як 11.09.2013 року близько 14.00. години він перебував на дереві, з якого добре проглядається подвір`я ОСОБА_10 , та помітив як ОСОБА_7 , знаходячись біля вхідних дверей житлового будинку ОСОБА_10 , штовхнула останнього руками, від чого він впав на дерев`яний паркан і бордюр з бетону (а.с.46-52);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08.09.2014 року та фото таблицями де нього, в ході якого ОСОБА_7 розповіла та продемонструвала, як 11.09.2013 року ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження (а.с.95-101);

- даними висновку експерта №249 від 12.09.2014 року про те, що ОСОБА_10 не міг отримати тілесні ушкодження при тих обставинах, які зазначені в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_20 , внаслідок падіння на металеві відра, при тих положеннях відер, які зафіксовані в протоколі проведення слідчого експерименту від 08.09.2014 року (а.с.110,111).

Колегія суддів погоджується з критичним висновком суду першої інстанції щодо показів свідка ОСОБА_13 , яка є бабусею обвинуваченої, та її покази є суперечливими.

Показання свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_10 ніхто не штовхав, а він сам впав через вживання алкоголю, суд розцінює як намагання виправдати обвинувачену, яка є близькою родичкою свідка.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши обставини кримінального провадження та оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов правильного висновку про те, що вони в сукупності є достатніми та необхідними для визнання пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення доведеним в повному обсязі.

На думку колегії суддів, дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, судом першої інстанції кваліфіковано правильно.

Невизнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї вини, колегія суддів розцінює як спосіб захисту та намагання останньої уникнути кримінальної відповідальності.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, даних про особу винної, всіх обставин кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом також враховано, що відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 за ст.128 КК України у виді 150 годин громадських робіт, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень невеликої тяжкості, та особі обвинуваченої, яка має молодий вік, не працевлаштована, розлучена, має на утриманні малолітню дитину, характеризується позитивно, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.м.д.к.п. 58, 60), раніше не судима, з урахуванням пом`якшуючої обставини (наявність на утримані малолітньої дитини), а також обтяжуючої обставини (вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку, яку суд першої інстанції не визнав), на думку колегії суддів призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_7 є достатнім та необхідним для її виправлення та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_7 більш суворого покарання, про що в своїй апеляції просить прокурор, колегія суддів не вбачає.

З приводу пом`якшення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 апеляційних скарг до суду не надходило.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.12.2014 року є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав передбачених ст.ст.408, 409 КПК України для його зміни чи скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.12.2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді