АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 444/7588/12 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11/774/32/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія судів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5

засуджених - ОСОБА_6

- ОСОБА_7

адвокатів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула 26 серпня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривому Розі, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, ФОП, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 5000 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.
Звільнено ОСОБА_6 від кримінального покарання в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_13 1368 грн. 90 коп. матеріальної шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди, а всього 31 368 грн. 90 коп., в іншій частині позову відмовлено;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, ФОП, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого
визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 5000 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровської області 1986, 12 грн. за проведення авто-технічної експертизи (№58/27-74 від 19.04.2012 р.) та 470,40 грн. (№58/10-114 від 15.06.2012 р.), а всього 2456,52 грн.
Питання з речовими доказами вирішено.
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними та засуджені за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_6 09.02.2012 р. приблизно о 18.15 год. керуючи технічно справним автомобілем «Даймлер Крайслер SL55» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по проїжджій частині дороги вул. Жовтнева зі сторони пр. Карла Маркса в напрямку вул. Карла Лібкнехта в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу зі швидкістю 90 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно якого в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Рухаючись у вказаному напрямку автомобіль «Даймлер Крайслер SL55» наближався до перехрестя з вул. Янова, перед яким по ходу його руху був встановлений знак 2.1 «Дати дорогу» і табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» ПДР України.

В цей же час, по проїжджій частині дороги вул. Янова з боку вул. Леніна в напрямку вул. Жовтнева рухався автомобіль «Хюндай Гетс» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 з пасажиром ОСОБА_15 в салоні.

Наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вул. Жовтнева та вул. Янова водій ОСОБА_6 повинен був надати дорогу автомобілю «Хюндай Гетс», який наближався до перехрестя по головній дорозі, незалежно від напрямку його подальшого руху, однак продовжив рух, створивши небезпеку для руху водієві автомобіля «Хюндай Гетс», чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 2.3, б), 16.11 ПДР України, та дорожній знак 2.1 ПДР України, згідно яких:

п.1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.2.3 б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

п.16.11 - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перетину проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Внаслідок недотримання зазначених правил дорожнього руху України, виконання яких є необхідною і достатньою умовою для запобігання події, на перехресті вул. Янова та вул. Жовтнева ОСОБА_6 допустив зіткнення керованого ним автомобіля «Даймлер Крайслер SL55» реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем «Хюндай Гетс» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Хюндай Гетс» ОСОБА_15 була травмована. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 432 від 07.03.2012 р. потерпілій ОСОБА_15 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: перелому акроміального кінця лівої ключиці, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 дня).

Між порушенням водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 16.11 і вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України і наслідками заподіянням потерпілій ОСОБА_15 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, є прямий причинний зв`язок.

ОСОБА_7 09.02.2012 р. приблизно о 18.15 год. керуючи технічно справним автомобілем «Хюндай Гетс» реєстраційний номер НОМЕР_2 з одним пасажиром в салоні, рухався по проїжджій частині дороги вул. Янова з боку вул. Леніна в напрямку вул. Жовтнева у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу. В цей же час, по проїжджій частині дороги вул. Жовтнева зі сторони пр. Карла Маркса у напрямку вул. Карла Лібкнехта рухався автомобіль «Даймлер Крайслер SL55» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , який наближався до перехрестя з вул. Янова і для якого перед виїздом на вказане перехрестя було встановлено знак 2.1 «Дати дорогу» і табличку 7.8 «Напрямок головної дороги» ПДР України.

ОСОБА_7 наближаючись до перехрестя вул. Янова та вул. Жовтнева мав об`єктивну можливість виявити ліворуч по другорядній дорозі автомобіль «Даймлер Крайслер SL55», який наближався до нього, коли той знаходився на відстані шляху його гальмування до краю перехрещуваної проїзної частини і повинен був оцінити зміну дорожньої обстановки як небезпеку для руху, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля. Проте він проявив неуважність, своєчасно заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним автомобіля не прийняв, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме: вимоги п.п. 1.5. 2.3 б), 12.3 ПДР України, згідно яких:

п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

2.3 б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за…технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі;

12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Внаслідок недотримання зазначених правил дорожнього руху водієм ОСОБА_14 , виконання яких є необхідною і достатньою умовою для запобігання події, в районі перехрестя вул. Янова та вул. Жовтнева сталося зіткнення автомобіля «Хюндай Гетс» під його керуванням з автомобілем «Даймлер Крайслер SL55» під керуванням водія ОСОБА_6 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Хюндай Гетс» ОСОБА_15 була травмована. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 432 від 07.03.2012 р. потерпілої ОСОБА_16 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: перелому акроміального кінця лівої ключиці, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 дня).

Між порушенням водієм ОСОБА_14 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України і наслідками - заподіянням потерпілій ОСОБА_15 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, є прямий причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити відносно нього виправдувальний вирок.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки призначених авто-технічних експертиз є необ`єктивними, оскільки не відповідають іншим матеріалам справи, базуються на вихідних даних, що не відповідали обставинам ДТП. Призначаючи обидві експертизи, слідчій в вихідних даних, не вказував про наявність перешкод ліворуч від трьохстороннього перехрестя, по ходу руху водія ОСОБА_7 , хоча на тротуарі росте ряд дерев та маються електроопори, що обмежували видимість автомобіля «Даймлер Крайслер». Ступінь впливу водіям вказаної перешкоди, на взаємну видимість, судом так і не була встановлена, що унеможливлює висновок про можливість виявлення автомобіля «Даймлер Крайслер» в момент виникнення небезпеки для руху. Крім того, стороною обвинувачення свідомо не встановлена фактична швидкість руху автомобіля «Хюндай Гетс», перед гальмуванням, що унеможливлює його висновок про можливість виконати ОСОБА_7 вимоги п.12.3 ПДР України для запобігання зіткнення. Також, при другому слідчому експерименті від 14.03.2012 року, ОСОБА_7 було запропоновано вказати місцезнаходження автомобіля «Хюндай Гетс» відносно ближнього краю проїзної частини вул. Жовтневої, в момент виявлення автомобіля «Даймлер Крайслер», при його відсутності. Ці суб`єктивні покази без другого транспортного засобу ніяк не були перевірені на предмет технічної спроможності, а положення автомобіля «Даймлер Крайслер» відносно меж перехрестя, взагалі не вказувалось в постанові про призначення експертизи. Крім того, суд у вироку не мотивував підстави про відмову стороні захисту в призначенні та проведенні повторної авто-технічної експертизи, що обмежило його право на захист. Крім того, у вироку суду допущена помилка в написанні прізвища засудженого ОСОБА_7 та ініціалів. Також у вироку суд посилається на пояснення свідка ОСОБА_17 , в провадженні якого нібито знаходилась кримінальна справа, але такого слідчого по справі не було.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , просить скасувати вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16.04.2015 року в частині вирішення цивільного позову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні цивільного позову ОСОБА_13 до ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування розмір майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Згідно ч.2 ст.1188 ЦК України, обов`язок відшкодування потерпілому шкоди покладається на всіх володільців небезпечних об`єктів солідарно, незалежно від їхньої вини. Вважає, що ОСОБА_7 повинен бути залучений судом в якості співвідповідача по справі за позовом потерпілої. Окрім того, позивач не ставить питання про визначення ступеня вини учасників ДТП, при цьому у вироку суду призначено покарання обом засудженим у вигляді штрафу у розмірі 5000 грн. кожному, тобто суд визначив однакову ступінь вини по 50%. Також, позивачем не надані докази в підтвердження витрат на лікування, копії чеків не завірені належним чином, а їх оригінали суду не надавались. Крім того, позивач не надав належних доказів для стягнення втраченого доходу. Позивачем не доведено належним та допустимим засобами доказування розмір заподіяної моральної шкоди, не надано жодного доказу щодо моральних страждань внаслідок ДТП. Вважає, що заявлена позивачем моральна шкода має на меті отримання матеріального блага. Окрім того, позивач не розділив ступінь вини між учасниками ДТП у відсотковому відношенні, однак позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди заявляє тільки до ОСОБА_6 , до ОСОБА_7 претензій не має, хоча відшкодування шкоди повинно відбуватись в солідарному порядку.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційних скарг засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , заслухавши думку засудженого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_9 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , думку засудженого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скарга засудженого ОСОБА_7 та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи та доводи наведені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтверджується зібраними у справі доказами, в апеляційних скаргах не оскаржують ся, у зв`язку з чим, у відповідності зі ст.365 КПК України (1960 року), апеляційним судом не переглядаються.

При цьому, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про його невинуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, за який його засуджено, не ґрунтуються на матеріалах справи і є безпідставними.

У відповідності до вимог ст.334 КПК України (1960 року), в мотивувальній частині вироку, суд першої інстанції проаналізувавши зібрані у справі докази, обґрунтував правильність висновків про винуватість ОСОБА_7 у скоєні зазначеного вище злочину та навів мотиви з яких не прийняв до уваги доводи сторони захисту про відсутність вини останнього.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, засуджений ОСОБА_7 винним себе не визнав , та пояснив,що 09 лютого 2012 року , приблизно о 18 годині 15 хвилин він рухався на автомобіля «Хюндай Гетс» по вул. Янова м. Кривого Рогу в напрямку вул. Жовтневої зі швидкістю 40 км/год.,було включено ближнє світло, на дворі було вуличне освітлення. На пасажирському сидінні в салоні автомобіля сиділа його знайома ОСОБА_15 .Під`уїжджаючи до перехрестя по вул. Жовтневій в сторону пр. Карла Маркса, він завчасно включив поворот ліворуч, праворуч видимість була хороша, тоді виїхав на перехрестя , після чого побачив , що ліворуч по вул. Жовтневій на швидкості більш як 90 км/год., рухається автомобіль «Даймлер Крайслер», екстрено загальмувати він не міг, лише пригальмував, але зіткнення уникнути не вдалося. Його знайома ОСОБА_15 отримала тілесні пошкодження.

На думку колегії суддів, не дивлячись на невизнання вини ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, вона знайшла своє повне підтвердження в матеріалах кримінальної справи.

Як на докази його вини, у вчинені даного злочину суд правомірно послався на покази авто-технічних експертів, їх висновки, пояснення свідків, потерпілої, письмові матеріали справи, а також покази самих засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, вироком суду було встановлено обопільну вину засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху України, за наслідками яких потерпілій ОСОБА_15 спричинено середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

При цьому, водій ОСОБА_6 , рухаючись на автомобілі «Даймлер Крайслер SL55» по вул. Жовтнева в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу порушив вимоги п.1.5, п.2.3 б), п.12.4 та п.16.11 ПДР України і наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Янова, в тому ж районі, не надав перевагу водію ОСОБА_7 , який на автомобілі «Хюндай Гетс» наближався до перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення зазначених автомобілів.

В свою чергу водій ОСОБА_7 , рухаючись по головній дорозі - вул. Янова (визначеній табл. 7.8 «Напрямок головної дороги» наближаючись до перехрестя з вул. Жовтнева для подальшого здійснення лівого повороту (в сторону вул. К. Маркса) мав об`єктивну можливість виявити автомобіль «Даймлер Крайслер SL55», який рухався по другорядній дорозі та наближався до ОСОБА_7 , коли той знаходився на відстані шляху гальмування до краю перехрещуваної проїзної частини і повинен був оцінити зміну дорожньої обстановки як небезпеку для руху, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля. Між тим, водій ОСОБА_7 проявив неуважність та зазначених заходів не прийняв, чим порушив п.1.5, 2.3 б), 12.3 ПДР України.

Переглядаючи вирок суду, в межах апеляційних вимог, колегія суддів знаходить висновки суду першої інстанції про наявність обопільної вини обох засуджених правомірними, з огляду на наступне.

Так, підчас досудового розслідування, було призначено та проведено дві авто-технічні експертизи: від 19.04.2012 року №58/27-74 (т.1 а.с. 180-187) та від 15.06.2012 року № 58/27-144 (т.2 а.с.2-3), на вирішення яких поставлено в тому числі питання про наявність у водія ОСОБА_7 технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем водія ОСОБА_6 та питання про невідповідність в діях водія ОСОБА_7 порушень вимог ПДР, які знаходяться в причинному зв`зку з подією ДТП.

Висновками зазначених експертиз встановлено порушення водієм ОСОБА_7 п.12.3 ПДР України та наявність у останнього технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем водія ОСОБА_6 в момент його виявлення.

В судове засідання для роз`яснення висновків авто-технічних експертиз, викликались експерти ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , котрих було попереджено про відповідальність передбачену ст.385 КК України, які повністю підтвердили надані ними висновки.

Проводячи аналіз висновків автотехнічних експертиз встановлено, що висновки експертів є науково обґрунтованими, виваженими, ґрунтуються на всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, складені судовими експертами, які мають відповідну кваліфікацію з правом проведення експертиз з дослідження обставин і механізму дорожньо транспортної пригоди, а тому підстав вважати їх такими, що викликають сумніви, немає.

При цьому, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про необ`єктивність проведених експертиз з огляду на те, що вони базуються на вихідних даних, які не відповідають обставинам ДТП, фактично не встановлена швидкість руху автомобіля «Хюндай Гетс», слідчі експерименти були виконані з порушенням процесуальних норм.

Так, вихідні дані які були зазначені в постановах про призначення авто-технічних експертиз від 19.04.2012 року №58/27-74 та від 15.06.2012 року № 58/27-144, були об`єктивно встановленні під час проведення слідчих експериментів та відповідають протоколам слідчих експериментів. Між тим, слідчий при призначенні експертиз, зазначав вихідні дані, на які вказали учасники ДТП, відобразив їх у відповідній кількості варіантів, в постановах про призначення двох авто-технічних експертиз і експерти давали відповіді на кожен варіант, що підтверджується висновками та самими дослідженнями експертів.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що у вихідних даних для експертиз не відображено перешкод з лівого боку перехрестя по ходу руху останнього, колегія суддів також вважає безпідставними.

При проведенні слідчих експериментів, слідством було встановлено та зафіксовано з учасниками пригоди, за участю понятих, що для водія ОСОБА_7 перешкодою мається тільки один об`єкт це кут будинку, який обмежує для нього оглядовість по виявленню автомобіля Даймлер Крайслер, який рухався в темний час доби з увімкненим ближнім світлом фар, і він в матеріалах справи зафіксований. Крім того, слідчій в постанові про призначення двох авто-технічних експертиз відображав об`єкт, який обмежував оглядовість, та при проведенні експертиз експерти зазначений об`єкт враховували і при розрахунках технічним та графічним методом довели, що небезпека для руху водію ОСОБА_7 виникає не з моменту коли автомобіль Даймлер Крайслер з`являється із-за об`єкта (кута будинку), який обмежував оглядовість, а коли цей автомобіль знаходиться на відстані шляху гальмування до краю проїзної частини по якій рухався водій ОСОБА_7 , що відображено в висновках експертів.

При цьому, судом були досліджені: протокол огляду місця події ДТП від 09.02.2012 року (т.1 а.с. 6-9) та протокол додаткового огляду місця події зі схемою та фото таблицею (т.1 а.с. 35-40), фототаблицю, залучену до справи за заявою ОСОБА_7 (т.1 а.с. 128-142) як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений, які також підтверджують встановлені слідством дані.

Були предметом перевірки суду першої інстанції і доводи засудженого ОСОБА_7 про неправильно встановлену слідством швидкість його руху 21.2 км. год., а не 40 км. год., на якій з перших пояснень наполягав останній.

Висновками авто-технічних експертиз встановлено, що вихідні дані, на які під час слідчих експериментів, вказував водій ОСОБА_7 з технічної точки зору неспроможні і вони не можуть бути прийняті для проведення експертиз, так як вони можуть привести експертів до помилкових висновків.

При цьому, що при проведенні авто-технічних експертиз використовувалась швидкість руху автомобіля «Хюндай Гетс» під керуванням водія ОСОБА_7 - 21,2км/год, яку також встановлено експертним шляхом на основі наданих вихідних даних, а не 40 км/годину, як зазначає засуджений.

Швидкість 40 км/годину не може бути прийнята, досудовим слідством та експертами, так як висновки експертиз довели, що ОСОБА_7 не мав технічної можливості при швидкості - 21,2 км/годину здійснити гальмування, на зазначених ним же відстанях, тому що, відстань між віддаленням та розташуванням автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_7 в момент застосування гальмування настільки мала, що навіть при швидкості 21,2 км/годину водій ОСОБА_7 не мав можливості здійснити гальмування.

Більш того, судом першої інстанції, в порядку ст.315-1 КПК України (1960 року), неодноразово виносились постанови про проведення слідчим відтворення обстановки і обставин події з метою встановлення швидкості руху автомобіля «Хюндай Гетс» під керуванням ОСОБА_7 , однак зазначені постанови належним чином так і не було виконано з огляду на небезпечність даної слідчої дії, яка може призвести до перекидання автомобіля та травмування її учасників. Відповідно до листа Начальника відділення СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, після отримання зазначеного доручення суду, слідчим відділом Криворізького МУ було надано запит до НДЕКЦ щодо максимально можливої швидкості автомобіля «Хюндай Гетс» при виконанні повороту ліворуч на зазначеному перехресті. Відповідно до розрахунку спеціаліста ОСОБА_20 (т.2 а.с.193), якого також було допитано у якості свідка в суді першої інстанції, гранично допустима швидкість при якій можливе настання заносу при первісному прямолінійному русі автомобіля, котрий рухається зі швидкістю 40 км. год. і різкому повороті рульового колеса складає близько 27.8-31,8 км/год.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що рухаючись на автомобілі Хюндай Гетс зі швидкістю 40 км/годину, на яку вказує водій ОСОБА_7 , проїхати перехрестя, на якому сталося ДТП - не можливо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, вірно проаналізувавши зібрані докази по справі, допитавши у ході судового слідства експертів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , спеціаліста ОСОБА_20 , оцінивши висновки експертиз по справі з точки зору дотримання вимог закону, прийшов до висновку про те, що вихідні дані по зазначених ним експертизах сформовано на підставі матеріалів справи та отриманих за результатами проведення слідчих дій, у тому числі відтворень обстановки та обставин події; протоколи яких підписано учасниками без будь-яких застережень. З огляду на наведене, судом правомірно відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_21 про призначення повторної авто-технічної експертизи, а твердження ОСОБА_7 про порушення його права на захист, за наведених обставин, не відповідає дійсності.

Вірно критично оцінено судом першої інстанції і заявлену засудженим ОСОБА_7 власну процесуальну позицію з приводу обставин даної справи.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, правильно поклав в основу вироку докази, належним чином, як того вимагає ст.334 КПК України (1960 року), дослідивши їх у ході проведення судового слідства по справі, серед яких : висновок судово-медичної експертизи № 432 від 07 березня 2012 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_16 у результаті ДТП встановлено середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я (т.1 а.с.175-177 ); даними протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_7 , а також понятих, які в подальшому були надані експертам для проведення авто-технічних експертиз (т.1 а.с.118-127 ); даними протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_6 (т.1 а.с. 149-157), протоколами огляду та перевірки технічного стану автомобілів «Даймлер Крайслер SL55» та «Хюндай Гетс» та протоколами додаткового огляду зазначених автомобілів зі схемами та фототаблицями, з зазначенням ряду пошкоджень, виявлених на даних автомобілях (т.1 а.с. 10, 11, 35-40, 58), показами допитаного у якості свідка слідчого ОСОБА_22 , в провадженні якого знаходилася зазначена кримінальна справа, котрий пояснив яким чином ним за участі учасників ДТП проводилися слідчі експерименти, які вихідні дані, якого походження ним було зазначено в постановах про проведення експертиз; показами свідка ОСОБА_23 , котрий, у якості понятого, приймав участь в проведенні слідчого експерименту, за участю ОСОБА_7 , понятий перебував у салоні автомобіля під час проведення замірів на експериментальних заїздах.
Як видно з матеріалів досудового слідства і протоколу судового засідання, органи слідства та суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення, а тому наведені засудженим ОСОБА_7 в апеляційній скарзі доводи про неповноту, однобічність та необ`єктивність при розслідуванні справи та її розгляді в суді є необґрунтованими.
Суд першої інстанції правильно прийшов до переконання про те, що дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обопільно вчинили порушення правил безпеки дорожнього руху, які спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження. Винуватість засудженого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації дій останнього в колегії суддів не викликає сумніву.
Не є підставою для скасування вироку і допущена судом неточність щодо прізвища засудженого ОСОБА_7 у вступній його частині, на що звертає увагу у своїй апеляції засуджений ОСОБА_7 .
Як вбачається з тексту вироку, у мотивувальній та резолютивній його частинах, прізвище засудженого вказано правильно, та оскільки суд допустився механічної помилки шляхом описки, то така помилка може бути виправлена судом відповідно до ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року). Теж саме стосується і прізвища допитаного у якості свідка слідчого ОСОБА_22 (у вироку ОСОБА_17 ).
При цьому, статтею 49 КК України визначено підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Зокрема злочин, передбачений ст. 286 ч.1 КК України, у вчиненні якого визнано винним ОСОБА_7 , відноситься до злочинів невеликої тяжкості, строк притягнення до кримінальної відповідальності встановлений два роки з дня вчинення злочину.
З матеріалів справи вбачається, що злочин за ст. 286 ч.1 КК України ОСОБА_7 вчинив 09.02.2012 року, а тому на час постановлення вироку у справі, строки давності минули.
Проте, відповідно до протоколу судового засідання, ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції, вину не визнавав, просив постановити відносно нього виправдувальний вирок, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, проти закриття кримінальної справи на підставі ст.49 КК України заперечував, під час апеляційного розгляду справи, останній також просив постановити відносно нього виправдувальний вирок.
Відповідно до ст.282 КПК України (1960 року), якщо підсудний заперечує проти закриття справи, суд продовжує її розгляд у звичайному порядку, постановляє обвинувальний вирок зі звільненням особи від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.
Оскільки згоди на закриття справи щодо ОСОБА_7 , у зв`язку із закінченням строків давності останній не давав, суд першої інстанції був позбавлений можливості звільнити його від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України.
Разом із тим, враховуючи, що з дня вчинення ОСОБА_7 злочину і до набрання вироком щодо нього законної сили минули передбачені ч. 1 ст. 49 КК України строки, засуджений, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України підлягає звільненню від покарання.
Таким чином, за наявності підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України, суд помилково не прийняв рішення про звільнення ОСОБА_7 від покарання.
Згідно ст.74 ч.5 КК України з підстав, передбачених ст. 49 ч.1 п.п. 2,3 КК України, ОСОБА_7 від покарання за ст. 286 ч.1 КК каїни необхідно звільнити.
При цьому, колегія суддів знаходить необгрунтованою апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 про необхідність скасування вироку суду в частині цивільного позову, виходячи з наступного.
Так, потерпілою ОСОБА_24 у кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов до засудженого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1368. 90 грн. та 1 170 000 грн. - моральної шкоди, який судом задоволено частково.
Суд першої інстанції, з урахуванням ступеню фізичних та моральних страждань потерпілої, тривалості її лікування, при цьому і обставин скоєння ДТП, наявності обопільної вини учасників ДТП, а також того, що порушення правил дорожнього руху з обох сторін знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП, виходячи із тяжкості моральних страждань, принципу розумності та справедливості, цілком вірно визначив розмір матеріальних та моральних збитків, які ОСОБА_6 спричинив потерпілій. У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що стягнута з останнього сумма є виваженою, а рішення в цій частині - справедливим.
Між тим, судом враховано, що позов потерпілою заявлено лише до ОСОБА_6 , до засудженого ОСОБА_7 потерпіла претензій матеріального і морального характеру не має, а тому, суд не прийняв рішення про солідарний порядок відшкодування шкоди, завданої фактично спільними діями обох засуджених.
Таким чином, істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України 1960 року, п.п.11, 15 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України 2012 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційних скарг засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовити, а вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст.ст. 49, 74 ч.5 КК України і ч.6 ст.7 КПК України, звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому вироком суду за ч.1 ст.286 КК України покарання, у вигляді штрафу на користь держави в сумі 5000 тис. грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті вирок суду залишити без змін.

Рекомендувати суду першої інстанції на підставі ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року ) усунути описки у вступній частині вироку в написанні прізвища засудженого ОСОБА_7 та в мотивувальній частині вироку в написанні прізвища свідка ОСОБА_22 ( у вироку ОСОБА_17 )

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4