Справа №592/6695/13-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11/788/37/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2015 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_9 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2015 року, якою кримінальну справу відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4 КК України, повернуто прокурору м. Суми для проведення додаткового розслідування,

ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що в період з січня 2005 року по 22 лютого 2010 року, повторно, шляхом зловживання довірою, заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 188 418 грн.; 03 та 07 грудня 2007 року повторно, шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 на загальну суму 202 000 грн.; 17 березня 2008 року та 18 грудня 2009 року повторно, шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_13 на загальну суму 32 963 грн.; в період часу з середини червня 2008 року по 20 лютого 2010 року повторно, шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_14 на загальну суму 566 766 грн.; в період часу з 2008 року по23 лютого 2010 року повторно шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_15 на загальну суму 319 903 грн.; 01 грудня 2009 року та 05 грудня 2009 року повторно, шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 на загальну суму 686 140 грн.; 02 грудня 2009 року повторно, шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_16 в розмірі 79 892 грн.; 12 березня 2010 року повторно, шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_17 в розмірі 29 530 грн.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 вересня 2015 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4 КК України повернута прокурору м. Суми для проведення додаткового розслідування.

Повертаючи зазначену кримінальну справу на додаткове розслідування, суд в своїй постанові вказав на допущені органом досудового слідства істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, неповноту та неправильність досудового слідства, яка не може бути усунута в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_6 пред`явлене неконкретне обвинувачення, не встановлено наявність будь-якого мотиву вчинення злочину, по деяким інкримінованим обвинуваченому епізодам злочинної діяльності в повному обсязі не розкрито місце, час та інші обставини, порушене право на захист обвинуваченого, по справі залишилися не з`ясованими обставини, що мають істотне значення та суттєво впливають на прийняття правильного рішення, виявлено ряд суперечностей, яким слідчий не дав належної оцінки й не усунув їх. Зокрема щодо не дослідження та спростування наведених доводів ОСОБА_6 на свій захист, щодо юридичної природи цивільних правовідносин між обвинуваченим та потерпілими, щодо розміру заподіяної шкоди з огляду на обставини розрахунку з деякими потерпілими після звернення з заявою про злочин та наявністю судових рішень про стягнення заборгованості з обвинуваченого на користь потерпілих тощо.

В поданій апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить скасувати постанову суду про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, як незаконну, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд. При цьому свої вимоги мотивує тим, що під час досудового слідства були достатньо повно з`ясовані всі обставини справи, на необхідність проведення яких послався суд, встановлені судом недоліки досудового слідства, зокрема щодо мети вчинення злочинів, встановлення часу та місця вчинення деяких епізодів, способу схиляння потерпілих до отримання коштів, щодо дати перерахунку коштів в гривневий еквівалент, цілком могли бути усунені під час судового слідства; інші недоліки, зокрема технічні помилки в обвинувальному акті, відсутність протоколів допитів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , відсутність захисника при проведенні особистого огляду обвинуваченого, та захисника ОСОБА_20 при проведенні окремих слідчих дій, жодним чином не впливають на суть пред`явленого обвинувачення, обставини вчиненого злочину чи то доказовий матеріал. Апелянт також наголошує, що дана кримінальна справ неодноразово перебувала на розгляді в судах першої та апеляційної інстанції, жоден із судів не вбачали підстав для її повернення на додаткове розслідування, а суд апеляційної інстанції своєю ухвалою від 20 червня 2013 року взагалі прийняв рішення про повернення справи саме на новий судовий розгляд, коли за наявності відповідних підстав міг повернути справу на додаткове розслідування.

В поданій апеляції потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати постанову суду про повернення справи на додаткове розслідування, кримінальну справу повернути на новий судовий розгляд, мотивуючи свої вимоги тим, що всі порушення, встановлені судом, можливо усунути під час судового слідства, за змістом оскаржуваного судового рішення не наведено, яких заходів було вжито для усунення вказаних недоліків, у кримінальній справі відсутні також істотні порушення кримінально-процесуального закону, які у відповідності до ст. 370 КПК України (1960 року), є беззаперечними підставами для повернення справи на додаткове розслідування. Також наголошує на тому, що ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20 червня 2013 року було вказано саме на недоліки судового розгляду та про відсутність підстав для додаткового розслідування.

Від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшли заперечення на подані прокурором та потерпілим апеляції, за змістом яких він просить залишити постанову суду без зміни.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку поданої прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, апеляції, представника потерпілого ОСОБА_9 на підтримку поданих апеляцій, обвинуваченого та захисників, які просили залишити судове рішення без зміни, виконавши вимоги ст.318 КПК України (1960 року), перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що подані по справі апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України (1960 року) суд вправі повернути кримінальну справу на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства лише в тому разі, коли їх не можна усунути в судовому засіданні.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК не були досліджені або поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень було неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Перевіривши наведені у постанові суду підстави повернення справи на додаткове розслідування, колегія суддів погоджується з ними і вважає, що під час судового розгляду справи, суд першої інстанції правильно і обґрунтовано дійшов висновку про те, що органом досудового слідства допущено неповноту та неправильність досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні.

Так, виходячи з пред`явленого обвинувачення, інкримінований ОСОБА_21 злочин із суб`єктивної сторони характеризується прямим умислом, тобто коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки й бажала їх настання. Наявність умислу на здійснення шахрайства у формі зловживання довірою є обов`язковим елементом в інкримінованому ОСОБА_6 обвинуваченні, який підлягає доведенню відповідно до положень ст.64 КПК України.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_21 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4 КК України, не визнав; потерпілі тривалий час були знайомі з ОСОБА_6 , неодноразово надавали йому у борг кошти під відсотки, деякі з них кошти передавали без розписок, які були написані пізніше, протягом тривалого часу ОСОБА_22 справно сплачував відсотки, що потерпілих повністю задовольняло і дехто з них самі пропонували обвинуваченому взяти кошти в борг. Крім того, в матеріалах справи наявні ряд судових рішень про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 боргу; під час допиту потерпілих та обвинуваченого був встановлений факт часткового погашення боргу деяким потерпілим, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 грошові кошти обвинуваченим були погашені в повному обсязі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що органом досудового слідства в повному обсязі не досліджено та в обвинувальному висновку не зазначено мотиву вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, а також моменту виникнення умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілих, враховуючи те, що такі відносини між ними тривали на протязі значного періоду часу.

Так само, органом досудового слідства не досліджено наведені доводи ОСОБА_6 на спростування пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4 КК України, тоді як вимоги ст.22 КПК України (1960 року) зобов`язують прокурора, слідчого і особу, яка провадить дізнання вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність. На думку колегії суддів, не виключена можливість наявності цивільно-правових відносин між обвинуваченим та потерпілими, що досудовим слідством не перевірялося і не встановлювалось, як і не було спростовано.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» №8 від 24 жовтня 2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, у ньому повинно бути зазначено час, місце та інші обставини його вчинення кожним з обвинувачених (у тому числі дії обвинуваченого та спосіб), наскільки вони відомі слідчому. Спосіб та дії (або бездіяльність), якими вчинено злочин, обов`язково вказуються також у вироку суду. Недодержання вказаних вимог тягне направлення справи на додаткове розслідування.

Отже, однією із засад додержання права на захист у кримінальному судочинстві є пред`явлення конкретного за змістом обвинувачення і такого, що виключає будь яке припущення.

Проте, в мотивувальній частині обвинувального висновку відносно ОСОБА_6 конкретно, чітко не зазначені обставини, які відповідно до ст.64 КПК України підлягають доказуванню, а саме по епізоду заволодіння ним грошовими коштами потерпілої ОСОБА_13 17 березня 2008 року не зазначено місце та час скоєння злочину; по більшості епізодів заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_14 не зазначені точне місце скоєння та усі обставини вчинення злочину, якщо є вказівка про вчинення злочину на території Центрального ринку м. Суми, то не зазначено адресу, або ж є якщо є вказівка про вулицю, наприклад вул.Червона площа, відсутній номер будинку; по епізоду заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_16 у листопаді 2009 року не вказано спосіб ведення останньої в оману і ким; крім того, по епізодам шахрайського заволодіння грошовими коштами ряду потерпілих взагалі не зазначено мотиву злочину. Також, в обвинувальному висновку не відображено, яким чином ОСОБА_6 схиляв до отримання грошей потерпілого ОСОБА_9 , яким чином вводив в оману потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , який мав вплив на усіх потерпілих, не з`ясовані обставини фактичного розрахунку з деякими потерпілими вже після звернення потерпілих до правоохоронних органів, тобто не були досліджені обставини, які мають істотне значення для вирішення справи і підлягають доказуванню.

Також в обвинувальному висновку зазначено, що ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами у доларах США, евро, та зазначено перерахунок на гривневий еквівалент, однак не зазначено на який період часу був перерахунок, що, в свою чергу, стосується правильності визначення розміру нанесених збитків та впливає на конкретність обвинувачення.

Крім того, в матеріалах кримінальної справи наявні постанови про визнання потерпілими ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , під час досудового слідства останні були допитані в якості потерпілих, проте в обвинувальному висновку дані особи фігурують як свідки, показами яких підтверджується вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів.

Судом першої інстанції обґрунтовано звернуто увагу на допущене органами досудового слідства порушення права ОСОБА_6 на захист, коли особистий обшук ОСОБА_6 і огляд речей від 20 червня 2011 року був проведений за відсутності захисника, при тому, що затриманий наполягав на участі захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_20 ; адвокат ОСОБА_20 був допущений до участі у справі для захисту інтересів ОСОБА_6 згідно постанови слідчого від 29 квітня 2011 року, разом з тим був відсутній при допиті ОСОБА_6 в якості обвинуваченого, при очних ставках, пред`явленні обвинувачення та інших процесуальних діях, за відсутності заяв чи клопотань ОСОБА_6 про небажання отримання послуг даного адвоката та відповідного процесуального рішення слідчого про усунення захисника ОСОБА_20 від участі у кримінальній справі. Також з протоколу очної ставки між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 від 04 травня 2012 вбачається, що ця слідча дія проводилась з участю адвоката, однак підпис захисника відсутній. Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4 КК України, а з протоколу оголошення обвинуваченому про закінчення досудового слідства і пред`явлення йому та його захиснику матеріалів справи від 25 травня 2012 року вбачається, що слідчий визнав, що досудове слідство закінчено, а зібрані докази, достатні для складання обвинувального висновку, про що оголосив ОСОБА_21 , обвинуваченому за ст.190 ч.2, ст.190 ч.3 КК України, про обвинувачення за ст.190 ч.4 КК України в даному протоколі взагалі не зазначено.

Колегія суддів не може погодитися з доводами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_9 про можливість усунення зазначених вище порушень в ході судового слідства, оскільки допущену неповноту з`ясування передбачених законом обставин, що підлягають доказуванню органами досудового слідства та стороною обвинувачення в суді, а також порушення вимог кримінально-процесуального закону, суд першої інстанції позбавлений можливості усунути в судовому засіданні в силу диспозитивності, процесуальних можливостей та покладання зазначеного обов`язку, згідно ст.22 КПК України (1960 року), на органи досудового слідства і прокурора.

Не заслуговують на увагу колегії суддів також доводи апеляцій прокурора та потерпілого з приводу незаконності судового рішення, оскаржуваного в даному випадку, оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 20 червня 2013 року не було встановлено підстав для повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, а кримінальну справу було повернуто на новий судовий розгляд через допущену саме судом першої інстанції однобічність та неповноту судового слідства. При цьому колегія суддів враховує, що питання обґрунтованості та законності прийнятого колегією суддів рішення за результатами розгляду апеляцій на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 квітня 2013 року щодо ОСОБА_6 , не може бути предметом обговорення колегією суддів при розгляді кримінальної справи за апеляціями на постанову суду про направлення справи на додаткове розслідування. Крім того, в ухвалі апеляційного суду від 20 червня 2013 року мова йшла про необхідність проведення нового судового розгляду для усунення неповноти та однобічності досудового слідства та для забезпечення встановлення істини у справі. На виконання вказівок, викладених в ухвалі Апеляційного суду Сумської області від 20 червня 2013 року, судом першої інстанції були допитані обвинувачений, потерпілі, свідки, досліджені письмові матеріали справи, проте виявлені судом недоліки досудового слідства не могли бути усунені в судовому засіданні, а допущена неправильність досудового слідства нівелює в подальшому результати судового розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4 КК України обґрунтовано повернута прокурору для проведення додаткового розслідування, під час якого потрібно ретельно перевірити, проаналізувати забрані по справі докази, провести необхідні слідчі дії та оперативно-розшукові заходи, направленні на виконання вказівок суду по усуненню неповноти досудового слідства, і в залежності від встановленого, прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст.362, 365, 366 і 377 КПК України (1960 р.); п.п.11 і 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України (2012 р.), колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2015 року, якою кримінальну справу відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4 КК України, повернуто прокурору м. Суми для проведення додаткового розслідування, залишити без зміни, а апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4