Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,
суддів:ОСОБА_12, ОСОБА_13,
розглянула в судовому засіданні 02 листопада 2015 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2015 року щодо ОСОБА_5

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 07 червня 2010 року за ч. 2 ст. 190, ст. 198, ч. 1 ст. 396 КК із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільненого умовно-достроково за постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2012 року на 1 рік 1 місяць 22 дні,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 07 червня 2010 року ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці.

За вироком суду, ОСОБА_5 05 квітня 2013 року приблизно о 23.30 год. у стані алкогольного сп'яніння біля пам'ятника Ю. Гагаріну по вул. Жовтневій в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повторно відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_9 загальною вартістю 600 грн та майном потерпілого ОСОБА_10 загальною вартістю 1100 грн, завдавши їм матеріальної шкоди на вказані суми відповідно.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та закриття кримінального провадження. В обґрунтування зазначених вимог посилається на допущені, на його думку, істотні порушення кримінального процесуального закону. Крім того, вказує на порушення апеляційним судом положень ст. 419 КПК.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника щодо істотних порушень, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Як убачається з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень, вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 17 лютого 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК, та засуджено до покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 6 років. Цим вироком кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК закрито у зв'язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2014 року зазначений вирок щодо ОСОБА_5 скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 31 липня 2014 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_5, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК, повернуто прокурору Білозерського району Херсонської області як такий, що не відповідав вимогам ст. 291 КПК, для усунення недоліків, вказаних в ухвалі апеляційного суду від 11 липня 2014 року.

Як убачається з оскаржуваного вироку від 08 квітня 2015 року, обвинувальний акт після усунення прокурором недоліків надійшов до суду першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.

Доводи захисника щодо незаконності оскаржуваного вироку з огляду на те, що він був постановлений без урахування висновків і мотивів суду апеляційної інстанції, як це передбачено ч. 3 ст. 415 КПК, оскільки, на його думку, прокурор мав лише привести обвинувальний акт у відповідність із положеннями ст. 291 КПК шляхом виключення із нього епізоду по ч. 2 ст. 185 КК, є безпідставними.

Як убачається зі змісту постановленої ухвали від 11 липня 2014 року, апеляційний суд, скасовуючи вирок районного суду від 17 лютого 2014 року, зазначив про недоліки обвинувального акту, які стосувалися обвинувачення ОСОБА_5 як за ч. 2 ст. 185 КК, так і за ч. 1 ст. 187 цього Кодексу.

З огляду на наведене, порушень судом першої інстанції процесуального закону, на які вказує захисник у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Крім того, зважаючи на те, що вирок суду першої інстанції від 17 лютого 2014 року щодо ОСОБА_5 не набрав законної сили, оскільки, як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, був скасований ухвалою апеляційного суду від 11 липня 2014 року, твердження захисника про те, що ОСОБА_5 двічі засуджений за одне і те ж кримінальне правопорушення, є також безпідставними.

Що стосується доводів захисника про істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, то вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди вмотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитися як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Межа, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руіс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року).

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження, згрупувавши наведені у поданих апеляційних скаргах доводи за основними напрямками порушених питань, які стосувались невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, порушень вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, навів у своєму рішенні суть зазначених доводів, ретельно їх перевірив, проаналізував і дав переконливу відповідь на них.

Таким чином, апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, у відповідності до ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим, як на цьому наполягає захисник, колегія суддів не вбачає.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2015 року щодо ОСОБА_5.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13