Справа № 303/2645/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.02.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/777/91/2016 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2014.
Цим вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Поляхова Теофіпольського району Хмельницької області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, судимий 12.11.2010 за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, 09.01.2014 за ч.3 ст. 185 на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 05.02.2014 за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 18.02.2014 за ч.3 ст. 185, ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, з застосуванням ч.1 та ч.4 ст. 70 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі, 24.03.2014 за ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, засуджений за кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено 4 роки 3 місяці позбавлення волі.
Ухвалено: строк відбуття покарання обчислювати з 11.10.2013, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2400 грн., на користь ОСОБА_10 3000 грн. і в дохід держави 1174 грн. судових витрат на проведення експертиз.
ОСОБА_8 визнаний винним у повторному таємному викраденні: 06.07.2013 в період між 09 та 15 годинами з проникненням до будинку АДРЕСА_2 300 доларів США, що дорівнювали 2 397 грн. 90 коп., належних ОСОБА_9 , та 25.07.2013 приблизно о 16:00 з проникненням до будинку АДРЕСА_2 3000 грн., належних ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі і доповненні до неї захисник вказує, що суд, на його думку, порушив приписи статей 59 та 69 Конституції України, ст. ст. 49, 52, ч.3 ст. 349 КПК України: не забезпечив дотримання права обвинуваченого на захист, не дослідив дані про його особу, зокрема щодо стану здоров`я, внаслідок чого ухвалив незаконний вирок. Вважає також, що суд першої інстанції призначив судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувальних актів і реєстрів матеріалів досудового розслідування (окремо по епізодах), які не відповідають вимогам КПК України: в обвинувальних актах не сформульовано обвинувачення ОСОБА_8 , а реєстри найменувань процесуальних дій та реквізитів процесуальних рішень, проведених і прийнятих під час досудового розслідування. З цих підстав просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення захисника на підтримання апеляційної скарги, промову прокурора, який вважав апеляційну скаргу безпідставною і просив залишити вирок без змін, провів судові дебати, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і знаходить, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті.
На суд, за приписами ст. ст. 314 і 374 КПК України, покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі ухвалення вироку - формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим, прокурором і судом першої інстанції не дотримані.
В обвинувальних актах (т.1 а.с. 3-4, т. 2 а.с. 2-4) слідчий не сформулював обвинувачення, чим істотно обмежив передбачене ст. 42 КПК України право ОСОБА_8 знати у вчиненні яких кримінальних правопорушень його обвинувачують і унеможливив правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Суд першої інстанції на такі порушення кримінального процесуального закону уваги не звернув, відповідності обвинувального акту вимогам КПК України не перевірив, призначив на його підставі судовий розгляд, провів його з порушенням вимог ст. ст. 345, 348, 349 КПК України і ухвалив вирок, який не відповідає вимогам ст. 370 цього Кодексу.
Згідно ст. 409 КПК України при розгляді справи в апеляційній інстанції ці порушення утворюють підставу для скасування вироку.
Ухвалити новий вирок або закрити кримінальне провадження за таких обставин суд апеляційної інстанції не вправі, оскільки такі рішення суперечили б правилам ст.ст. 417 і 420 КПК України.
Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 в цьому кримінальному провадженні не обирався, клопотань про його обрання Апеляційному суду не подано. Тому питання про запобіжний захід Апеляційний суд не обговорює і не вирішує.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду від 24.09.2014 щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у Мукачівському міськрайонному суді зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді