АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
справа №610/987/14к Головуючий суду 1 інстанції
провадження №11-кп/790/909/14 ОСОБА_1
категорія: ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/909/14 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 27 травня 2014 року у відношенні ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цім вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Червоний Донець Балаклійського району Харківської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 69 КК України не маючого судимості,-

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Стягнено з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 : матеріальну шкоду у сумі 2540 гривень; моральну шкоду - 30000 гривень.

Як встановив суд, 19 січня 2014 року, близько 02 годин 15 хвилин, ОСОБА_9 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом розбиття віконного скла проник до будинку АДРЕСА_2 . Знаходячись в будинку, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, здійснив напад з метою заволодіння чужим майном на мешканців будинку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 із застосуванням гладкоствольного револьвера моделі "Сталкер", який призначений для стрільби патронами Флобера калібру 4 мм. При скоєні нападу ОСОБА_9 був затриманий вищевказаними особами, на території вказаного домоволодіння і в подальшому переданий працівникам міліції.

В апеляційних скаргах:

- захисник просить вирок щодо ОСОБА_9 змінити з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування кримінального закону, у зв`язку з чим перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і ст. 129 КК України, за якими в силу ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, а також зменшити суму моральної шкоди до 3000 гривень. В обґрунтування апеляції захисник посилається на те, що ОСОБА_9 в процесі скоєння крадіжки майном не заводів та, будучи виявленим потерпілим та іншою особою, вимог про передачу йому майна не висказував, а лише з метою уникнення затримання погрожував мешканцям будинку револьвером, з якого не можливо завдати ніякої значної шкоди здоров`ю або життю, бо він пристосований для тренувальних стрільб. В апеляції захисник також вказує, що потерпіла ОСОБА_10 та свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не підтвердили виказування ОСОБА_9 корисливих вимог, що, на думку захисника, свідчить про те, що останній погрожував позбавленням життя у разі вчинення свідками дій по його затриманню. Стверджуючи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, захисник вказує, що: револьвер ОСОБА_9 майже завжди носів з собою та в процесі крадіжки скоїв лише його демонстрацію, висказуючи тільки погрози його застосування; ОСОБА_9 двері на другому поверсі не відкривав, бо вони були відчинені; монтировку було виявлено в середині будинку, а не на подвір`ї; не вивчена належним чином особа ОСОБА_9 , який до арешту працював оператором Шебелинського відділення будівельно-монтажних робіт УБМР «Укргазспецбудмонтаж»; строк відбування покарання розраховано не вірно;

- обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок, посилаючись на обставин, що і його захисник. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, оскільки умислу на розбій із застосуванням насильства до мешканців будинку у нього не було, ніяких вимог про передачу майна він не висказував, а лише погрожував з метою уникнення затримання.

Під час підготовки до апеляційного розгляду від представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_13 надійшли заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , в яких він, з наведених у цьому процесуальному документі підстав, вважає доводи апеляції такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши доповідача, вислухавши захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора та представника потерпілої про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою в межах, зазначених у обвинувальному акті/т. 2, а. с. 2/ встановив фактичні обставини справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується наведеними в вироку доказами, зібраних у встановленому законом порядку та належно оцінених судом.

Зокрема, він ґрунтується на показаннях потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , із яких вбачається, що 19 січня 2014 року, близько 02 годин 15 хвилин, раніше незнайомий ОСОБА_9 шляхом розбиття віконного скла проник до будинку АДРЕСА_2 , де на другому поверсі будинку, погрожуючи позбавленням життя спочатку ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_12 , направив на них револьвер. З метою самозахисту ОСОБА_12 вдалося вихвати з рук незнайомця револьвер, рукояткою якого вдарити останнього. Між ними зав`язалася боротьба, в процесі якої ОСОБА_9 вирвався і, після чого, через вікно вистрибнув у двір домоволодіння, де ОСОБА_12 і ОСОБА_11 затримали нападника та в подальшому передали працівникам міліції.

Такі показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 узгоджуються з наведеними у вироку доказами, а саме з висновками судово-медичної експертизи № №71-БЛ/14 від 12 лютого 2014 року/т. 1, а. с. 224/ про виявлення у ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, змістом протоколу огляду події від 19 січня 2014 року/т. 1, а. с. 11-45/ про виявлення на другому поверсі будинку АДРЕСА_2 револьверу і, при цьому, на першому поверсі будинку в гардеробній кімнаті дверці шафи були відчинені, речі викинути на підлогу.

У апеляційних скаргах у захист стверджується, що ОСОБА_9 в процесі скоєння крадіжки, будучи виявленим на другому поверсі будинку ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_12 з метою уникнення затримання погрожував їм револьвером, оскільки він вимог про передачу йому майна не висказував, а при стрільбі з револьверу не можливо завдати значної шкоди здоров`ю або життю.

Зазначені доводи у захист спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , із яких вбачається, що ОСОБА_9 в процесі скоєння крадіжки, будучи виявленим на другому поверсі будинку ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_12 ніяких дій, спрямованих на зникнення з міста скоєння злочину не вчинив, а навпаки став погрожувати позбавленням життя спочатку ОСОБА_11 , а потім і ОСОБА_12 .

Сам ОСОБА_9 не заперечує, що він в процесі скоєння злочину відразу обстежив перший поверх будинку, де мешканців не було.

Отже, піднявшись на другий поверх і будучи виявленим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , знаючи про відсутність на першому поверсі мешканців, які б могли перешкодити йому покинути місце скоєння злочину, ніяких дій, спрямованих на зникнення з міста скоєння злочину не вчинив, а фактично продовжив скоєння злочинних дій та став погрожувати позбавленням життя спочатку ОСОБА_11 , а потім і ОСОБА_12 .

Як слідує з показів свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , вони такі злочинні дії ОСОБА_9 сприймали як напад, поєднаний з реальною загрозою для життя.

Таким чином, характер та послідовність скоєння злочинних дій свідчить про наявність у ОСОБА_9 умислу продовжити реалізацію свого наміру по заволодінню чужим майном.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує, що лише після активного самозахисту з боку ОСОБА_12 , який із застосуванням фізичної сили відібрав револьвер і завдав нападнику удару, спричинивши зазначене вище по степені тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_9 вчинив дії, спрямовані на зникнення з міста скоєння злочину.

З огляду на наведене, доводи у захист про виказування ОСОБА_9 погроз позбавлення життя ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_12 , начебто, щоб уникнути затримання, колегія суддів вважає надуманими з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за фактично скоєне ним, оскільки ОСОБА_9 , відразу після виявлення його у будинку, як з місця злочину не зник, так взагалі не вчинив ніяких дій з наведеною в апеляціях метою, в тому числі не повідомив мешканців будинку про наявність у нього такого наміру.

Що ж стосується доводів у захист про погрози застосування револьверу, яким при стрільбі не можливо завдати значної шкоди здоров`ю або життю, то такі доводи є непереконливими, оскільки ОСОБА_9 вночі, незаконно, з корисною метою проник до будинку, де став погрожувати його мешканцям застосуванням насильства, яке є небезпечним для їх життя та здоров`я.

Статтею 187 КК України передбачена кримінальна відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Матеріалами кримінального провадження встановлюється, що саме такі дії і вчинив ОСОБА_9 .

За таких даних, суд першої інстанції з достатньою повнотою встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, а доводи апеляційних скарг не спростовують такий висновок суду, в тому числі доводи щодо положення на другому поверсі дверей під час скоєння ОСОБА_9 злочинних дій, а також місця виявлення монтировки, із застосуванням якої останній проник до будинку.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК України.

Аналіз матеріалів кримінального провадження також свідчить, що під час досудового слідства і у судовому засіданні суду першої інстанції не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 , так і на правильність кваліфікації його дій.

Призначаючи покарання, місцевий суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також дані про особу винного, який відповідно до змісту виробничої характеристики від 28 січня 2014 року / т. 1, а. с. 159/ на час вчинення злочину в Шебелинському відділенні будівельно-монтажних робіт УБМР «Укргазспецбудмонтаж» не працював, чим спростовуються доводи у захист про те, що судом першої інстанції не прийняти до уваги, вчасності в цієї частині, належним чином дані про особу ОСОБА_9 .

З урахуванням наведених у вироку мотивів, колегія суддів не може погодитися з доводами у захист про невідповідність судового рішення щодо відшкодування моральної шкоди.

Що ж стосується доводів захисника щодо визначення строку відбування покарання, то таке питання вправі вирішити суд першої інстанції в порядку виконання вироку.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 27 травня 2014 року у відношенні ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення, а засудженим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді