Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15.,
суддів ОСОБА_16., ОСОБА_17.

розглянувши у м. Києві 6 жовтня 2015 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 4 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 березня 2015 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, неодноразово судимого, останнього разу 14.09.2011 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст. 309 , ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 24.10.2014 року за відбуттям покарання,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 4 червня 2015 року вирок залишено без міни.

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що близько 8 години 50 хвилин 03.12.2014 року з корисливою метою проник через незачинені двері до приміщення житлового будинку АДРЕСА_10, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 288.70 грн.

Він же, близько 11 години 12.12.2014 року з корисливою метою шляхом пошкодження вікна проник до приміщення житлового будинку АДРЕСА_1, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 6305 грн.

Він же, близько 13 години 17.12.2014 року з корисливою метою шляхом пошкодження дверей проник до приміщення житлового будинку АДРЕСА_2, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму 4155 грн.

Він же, близько 11 години 30 хвилин 18.12.2014 року з корисливою метою через незачинені двері проник до приміщення житлового будинку АДРЕСА_3, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 3000 грн.

Він же, близько 11 години 24.12.2014 року з корисливою метою шляхом підбирання ключа від вхідних дверей проник до приміщення житлового будинку АДРЕСА_4, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 16750 грн.

Він же, близько 23 години 25.12.2014 року з корисливою метою шляхом пошкодження вхідних дверей проник до приміщення житлового будинку АДРЕСА_5, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 7306.04 грн.

Він же, близько 16 години 29.12.2014 року з корисливою метою проник до приміщення житлового будинку № АДРЕСА_6, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 9655.30 грн.

Він же, близько 17 години 01.01.2015 року з корисливою метою шляхом пошкодження вікна проник до приміщення житлового будинку № АДРЕСА_7, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 2800 грн.

Він же, близько 11 години 11.01.2015 року з корисливою метою проник до приміщення житлового будинку № АДРЕСА_9, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 3515 грн.

Він же, близько 14 години 11.01.2015 року з корисливою метою через незачинені двері проник до приміщення житлового будинку № АДРЕСА_8, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_14 на загальну суму 650 грн.

Засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі ставить вимогу про зміну оскаржуваних судових рішень шляхом застосування до нього положень ст. 69 КК України. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження за скаргою, оскільки з наведених документів убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а також щодо необхідності застосування до нього судом положень ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставними.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив цілий ряд тяжких корисливих злочинів, його посередню характеристику, невідшкодування збитків потерпілим, а також суд взяв до уваги повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочинів, що визнав обставиною, яка пом'якшує покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

На підставі цих даних суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Аналогічні доводи щодо суворості призначеного ОСОБА_4 покарання та необхідності застосування до нього положень ст. 69 КК України були наведені в апеляційній скарзі засудженого та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними.

При цьому, свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Отже, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання несправедливим унаслідок суворості, як на цьому наполягає засуджений, а також підстав для його пом'якшення шляхом застосування положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від

30 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від

4 червня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ОСОБА_15__________________ ОСОБА_16 ___________________ ОСОБА_17