АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/2146/15 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 641/6006/15-к ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Рига Латвія, громадянин України, з вищою освітою, розлучений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 3000грн.
Як встановив суд, 23 травня 2015 року о 18-30 год. ОСОБА_8 , знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , навмисно наніс їй два удари кулаком правої руки в область обличчя та один удар кулаком в область грудної клітини, завдавши тим самим ОСОБА_10 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2391-ая/15 від 27.05.2015 року, синці на правій руці на тулубі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі в редакції внесених змін прокурор у кримінальному провадженні просить змінити вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн. Не оспорюючи розмір та вид призначеного покарання у виді штрафу, прокурор вказує, що зазначаючи у резолютивній частині вироку розмір штрафу у грошовій сумі без вказівки на кількість неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд не дотримався вимог ст.53 КК України та не врахував висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 01.10.2015р.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок в частині задоволення цивільного позову потерпілої на відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000грн. Вказує, що суд надав критичну оцінку його показанням про нанесення йому тілесних ушкоджень, натомість необґрунтовано взяв до уваги суперечливі показання потерпілої і свідків, які є сусідами та дійшли змови щодо подання до суду неправдивої інформації. Крім того, обвинувачений зазначає, що судом у мотивувальній частині вироку підтверджено, що він знаходився у стані сильного душевного хвилювання внаслідок негативних побажань на його адресу зі сторони потерпілої, натомість такий факт, на думку обвинуваченого, суперечить сформульованій в обвинуваченні вказівці суду щодо його злочинного наміру на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій. Також обвинувачений зазначає, що конфлікт між ним та потерпілою розпочався з ініціативи останньої, а тому він вважав за необхідне захистити свою гідність, хоч і вибрав для цього невдалий спосіб.
В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого потерпіла зазначає про свою незгоду з доводами обвинуваченого та просить залишити вирок без змін як законний, вмотивований, та обґрунтований доказами, які об`єктивно і безпосередньо досліджені під час судового провадження, і яким надана належна оцінка. Зазначає, що всі обставини, які мають юридичне значення при судовому провадженні встановлені судом правильно, а вимоги обвинуваченого в апеляційній скарзі нічим не обґрунтовані, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Також зазначає, що заявлений нею цивільний позов вирішений судом відповідно до вимог чинного цивільного та кримінального процесуального законодавства, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на її користь, суд у повній мірі врахував глибину та тривалість перенесених нею страждань, пов`язаних з нанесенням їй тілесних ушкоджень при тому, що вона являється інвалідом 2-ї групи та пересувається за допомогою милиць. Крім того, обвинувачений просив дослідити в якості доказу лист прокурора Комінтернівського району м.Харкова, яким підтверджено нанесення йому тілесних ушкоджень родичами потерпілої.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок в частині рішення суду про стягнення з нього на користь потерпілої спричиненої моральної шкоди, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні в редакції змінених доводів, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів.
Той факт, що внаслідок умисних дій ОСОБА_8 були нанесені легкі тілесні ушкодження потерпілій, самим обвинуваченим в апеляційній скарзі не оскаржується, в суді апеляційної інстанції він надав пояснення щодо поданої ним апеляційної скарги, вказавши, що визнає себе винним у вчиненні інкримінованого злочину та погоджується з призначеним йому покаранням, однак вказував на те, що у вироку містяться суперечливі висновки суду щодо наявності в нього умислу на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілій і в той же час щодо вчинення ним злочину у стані сильного душевного хвилювання. Також обвинувачений в апеляційній скарзі не погоджується з тим, що судом ухвалено рішення про стягнення з нього на користь потерпілої грошових коштів на відшкодування спричиненої їй моральної шкоди, оскільки, на його думку, суд не встановив істинну причину виникнення конфлікту між ним та потерпілою, яка пов`язана з висловленням останньою на його адресу образ та прокльонів.
Однак такі доводи обвинуваченого є необґрунтованими.
Так, у вироку суду чітко сформульовано, що ОСОБА_8 наносив удари потерпілій на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Про нанесення тілесних ушкоджень потерпілій у стані сильного душевного хвилювання обвинувачений вказував в своїх поясненнях, про що і зазначено у вироку. Однак, як вбачається з мотивувальної частини вироку, такі твердження ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з вимогами ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, а у резолютивній частині рішення про цивільний позов.
Згідно з рекомендаціями, викладеними в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд, задовольняючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого на її користь завданої ОСОБА_8 моральної шкоди, мотивував своє рішення тим, що потерпіла зазнала принижень, великого стресу, душевних переживань, фізичних страждань, оскільки вона є інвалідом 2-ї групи.
Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд належним чином мотивував своє рішення.
При цьому суд в повному обсязі перевірив причини виникнення та всі обставини конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, врахував глибину душевних страждань останньої, характер дій та ступінь вини обвинуваченого. Тому, на переконання колегії суддів, з урахуванням моральних і фізичних страждань потерпілої, яка є інвалідом 2-ї групи, пересувається на милицях, тобто має незадовільний стан здоров`я, їй внаслідок умисних дій обвинуваченого були спричинені легкі тілесні ушкодження, суд правильно визначив розмір спричиненої потерпілій моральної шкоди. Таким чином, підстав для зміни чи скасування вироку у частині вирішення цивільного позову, як про це просить обвинувачений в апеляційній скарзі, не вбачається.
Лист прокурора Комінтернівського району м.Харкова від 28.07.2015р. №04-24-119-15, в якому йдеться про перевірку заяви ОСОБА_8 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень невстановленими особами, жодним чином не стосується даного кримінального провадження, а тому не може бути прийнятий до уваги колегією суддів.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з п.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до ч.1 ст.53 КК України, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Вказана норма закону України про кримінальну відповідальність передбачає, що покарання у виді штрафу призначається судом не у твердій сумі, а в ставках неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення вироку.
Відповідно до висновку, який міститься в постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України №1-154кс15 від 1 жовтня 2015 року, при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
За вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.
Беручи до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину та його особу, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що вид та фактичний розмір покарання визначений судом із дотриманням вимог ст.65 КК України, що не оскаржується ані прокурором, ані обвинуваченим в апеляційних скаргах.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні обвинуваченому основного покарання у виді штрафу у розмірі, який був визначений судом першої інстанції не у ставках неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який встановлюється законодавством України на момент постановлення вироку, а у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції не застосував закон, зокрема ст.53 КК України, який підлягає застосуванню, внаслідок чого помилково визначив розмір штрафу в абсолютних числах.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині зазначення розміру покарання в кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних скарг, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (ВІСІМСОТ П`ЯТДЕСЯТ) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5