Ухвала
іменем україни
30 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2015 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 260 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 вересня 2015 року вирок місцевого суду змінено та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він 03 липня 2014 року прийшов до приймального пункту незаконного збройного формування самопроголошеної, так званої «Донецької народної республіки», розташованого на вул. Якіра в м. Харцизьку Донецької області, де усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно увійшов до його складу на посаду рядового, отримав відповідне посвідчення «Міністерства Оборони Донецької народної республіки» та військову форму.
У період з початку липня по 29 липня 2014 року ОСОБА_4 керівниками осередку незаконного збройного формування був ознайомлений зі своїми обов`язками, після чого перебував на обладнаному блокпосту, який знаходився на виїзді з м. Харцизька у напрямку м. Іловайська Донецької області, де виконував накази свого безпосереднього командира та здійснював визначені йому функції із забезпечення пропускного режиму, а також охороняв зброю, розміщену на базі формування по вул. І. Франка у м. Харцизьку.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зокрема прокурор вважає безпідставним засудження ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 260 КК України, посилаючись на необхідність перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України не підлягають.
Твердження прокурора про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 260 на ч. 1 ст. 258-3 КК України є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Такі висновки відповідають наданим у судовому засіданні показанням самого засудженого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_5 , які узгоджуються між собою, підтверджуються висновками судової портретної та фототехнічної експертиз, а також дослідженими судом протоколами огляду, зокрема, телефону, вилученого у засудженого при затриманні, та ноутбука, вилученого при огляді місця події, в яких відображена інформація відносно спілкування ОСОБА_4 у мережі «Інтернет» та мобільного зв`язку щодо його участі у не передбаченому законом збройному формуванні самопроголошеної, так званої «Донецької народної республіки».
Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_4 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, та правильно кваліфікував його дії.
Крім того, доведеність вини засудженого та правильність кваліфікації його дій були предметом перевірки апеляційного суду, який з наведенням ґрунтовних мотивів визнав рішення суду першої інстанції в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 260 КК України законним, обґрунтованим та вмотивованим і вірно залишив його у цій частині без зміни.

Разом з цим, апеляційний суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який є тяжким, конкретні обставини його скоєння, а саме незначну ступінь участі ОСОБА_4 у збройному формуванні, невеликий проміжок часу, коли він був учасником цього формування, його добровільний вихід із нього, особу винного, який раніше не судимий, виховувався опікуном, його молодий вік та задовільні характеристики, обставини, що пом`якшують покарання його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, отримання ним шкоди здоров`ю в результаті вибухової травми, відсутність обставин, що обтяжують покарання та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність пом`якшення ОСОБА_4 призначеного судом першої інстанції покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, підстав вважати ОСОБА_4 необґрунтовано засудженим за ч. 2 ст. 260 КК України, як на цьому наголошує прокурор у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08 липня 2015 року щодо ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3