АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1956/15 Справа № 185/8019/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, раніше судимого:
-06 жовтня 2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.309 КК України, ч.2 ст.15- ч.2 ст.185 КК України, ч.2 ст.185 КК України, ч.1 ст.70 КК України, до 2 років позбавлення волі. На підставі, ст.75 КК України, ст.76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
-26 вересня 2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.2 ст.307 КК України, ст.69, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
-05 грудня 2012 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-27 серпня 2014 року ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська звільнено на підставі ст.2 ЗУ «Про амністію» від 08 квітня 2014 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.п.42-43 т.1/ перший заступник прокурора Дніпропетровської області- ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15- ч.2 ст.186 КК України, який був засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: повідомляти органам кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися для реєстрації до органів кримінально-виконавчої інспекції, просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 стосовно останнього змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення через його суворість та призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.15- ч.2 ст.186 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки та відповідно до ст.76 КК України покласти на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. В своїх доводах апелянт посилається не те, що відповідно до вимог ч.3 ст.68 КК України та роз`яснень у п.6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті КК України. Однак, суд першої інстанції, не врахувавши вищенаведене, призначив покарання, яке не відповідає вимогам чинного законодавства.
В судовому засіданні апеляційної інстанції, прокурор, який приймав участь у розгляді справи, підтримав апеляцію першого заступника прокурора Дніпропетровської області- ОСОБА_9 , прохав її задовольнити, посилаючись на обґрунтування, викладені в апеляції.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 погодився з думкую прокурора, оскільки вказане направлене на покращення становища обвинуваченого, який був повідомлений про місце, дату та час слухання справи належним чином, прохав заслухати справу без нього.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 винесено обвинувальний вирок за те, що він, 27 травня 2015 року, приблизно о 12 годині 05 хвилин, проходячи по території ДВНЗ «НГУ» за адресою: м.Павлоград Дніпропетровської області, вул.Інтернаціональна, біля навчального корпусу, побачивши велосипед марки «Галіфішер», що був пристебнутий до металевої труби металевим ланцюгом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до вищезазначеного велосипеду та за допомогою кусачок розрізав металевий ланцюжок. Після чого, сівши на велосипед, намагався виїхати з території технікуму, однак був помічений свідком ОСОБА_10 , яка стала робити йому зауваження та вимагати припинення незаконних дій. ОСОБА_6 , побачивши свідка та почувши зауваження, усвідомлюючи характер дій, не відреагував на зауваження, продовжив свої злочинні дії, проте, виконавши всі дії, які вважав за необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, не зміг покинути місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядитися викраденим майном з причин, які не залежали від його волі у зв`язку з тим, що був затриманий свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , чим своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 міг спричинити потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 2068 гривень.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши доводи апеляції та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.15 КК України-ч.2 ст.186 КК України- закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, сторонами не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується доводів сторони обвинувачення в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то колегія виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Як витікає з ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 наведене у вироку покарання, суд першої інстанції хоча й послався на тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, за місцем реєстрації характеризується посередньо, має на утриманні непрацездатну матір, не стоїть на обліку у лікарів нарколога та психіатра, вказав на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого- рецидив злочину, відніс до обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого його щире каяття, повне визнання вини, прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, однак не врахував того, що обвинувачений ОСОБА_6 скоїв закінчений замах на грабіж майна потерпілої, повторно, неправильно застосувавши таким чином закон України про кримінальну відповідальність, тобто не застосувавши при цьому закон, який підлягає застосуванню, а саме вимоги ч.3 ст.68 КК України, що потягло за собою призначення судом такого розміру обраного виду покарання, яке не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, внаслідок його суворості.
Таким чином, з урахуванням, особи обвинуваченого, обставин скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання, мети покарання, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 хоча й слід призначити покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 КК України-ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, однак з застосуванням вимог ч.3 ст.68 КК України, тобто пом`якшивши останнє і, зважаючи на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, від відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з випробуванням, з іспитовим строком, тобто з застосуванням вимог ст.75 КК України, поклавши на обвинуваченого ОСОБА_6 певні обов`язки відповідно до вимог ст.76 КК України, задовольнивши апеляцію прокурора та змінивши, на підставі вимог п.2) ч.1 ст.407 КПК України, п.4) ч.1ст.408 КПК України, п.4) ч.1 ст.409 КПК України, п.1) ч.1 ст.413 КПК України, вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання останньому.
Оскільки яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування або зміну вироку, по справі не встановлено, то в решті вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року стосовно ОСОБА_6 слід залишити без змін.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.2) ч.1 ст.407 КПК України, п.4) ч.1 ст.408 КПК України, п.4) ч.1 ст.409 КПК України, п.1) ч.1 ст.413 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання засудженому- змінити.
Пом`якшити покарання засудженому ОСОБА_6 і вважати останнього засудженим за ч.2 ст.15-ч.2 ст.186 КК України з застосуванням вимог ч.3 ст.68 КК України до ЧОТИРЬОХ років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком ДВА роки, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.2), п.3), п.4) ч.1 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
В решті вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Апеляцію першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вказаний вирок- задовольнити.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4