Код суду 233 Справа № 233/5192/15-к
Вирок
Іменем України
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка, Донецької області, громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України,
ОСОБА_4 , будучи громадянином України, грубо ігноруючи конституційні права громадян України про свободу, честь і гідність особи, передбачені Конституцією України, а саме: ст.21 Конституції України згідно з якою усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість, діючи умисно, вчинив активну участь у масових заворушеннях, на території міста Костянтинівка Донецької області, за наступних обставин:
16 березня 2015 року в період часу приблизно з 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. ОСОБА_4 , приймаючи активну участь у масових заворушеннях, спровокованих дорожньо-транспортною пригодою за участю військовослужбовців ЗСУ, внаслідок якої були смертельно травмовані та постраждали мешканці м. Костянтинівки, перебував на місті ДТП, розташованому на перехресті вул. Калініна з пр. Ломоносова у м. Костянтинівка Донецької області, де діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, разом з невстановленими особами, підтримуючи активну участь та сприяючи своєю поведінкою масовим заворушенням, оточили військовий службовий автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням заступника начальника з озброєння військової частини « НОМЕР_2 » ОСОБА_6 , в салоні якого знаходився старшина зазначеної військової частини « НОМЕР_2 » ОСОБА_7 . Зазначеними протиправними діями ОСОБА_4 та невстановлені під час слідства особи, блокували рух транспортного засобу, на якому рухались військовослужбовці ЗС України, які перебували на службі та виконували свої службові обов`язки.
Скориставшись тим, що автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер: « НОМЕР_1 », заблокований і не рухається, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою прийняття активної участі у масових заворушеннях та здійснення погрому, з метою вчинення самосуду над військовослужбовцями ЗСУ, які знаходились в автомобілі, прорвавшись крізь натовп людей, продовжуючи активну участь у масових заворушеннях, через відчинені водійські двері, застосовуючи фізичне насильство, долаючи опір ОСОБА_6 , схопив його за комір форменого одягу та намагався виволікти його з-за керма автомобіля, утримуючи руками за формений одяг, тим самим своїми активними демонстративними діями підбурював натовп на продовження масових заворушень, а після того, як ОСОБА_6 вирвався з рук ОСОБА_4 та продовжив рух транспортного засобу, ОСОБА_4 кинув уламок бетонної конструкції в задню ліву частину від`їжджаючого автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », чим пошкодив його.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив активну участь у масових заворушеннях, які супроводжувались насильством над особою та погромами, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 294 КК України.
Згідно з даною угодою прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст. 294 КК України, підозрюваний ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 294 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік.
ОСОБА_4 погодився на визначене угодою покарання. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні вважала, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просила угоду затвердити та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості від 27.08.2015 року, укладену з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 27.08.2015 року, укладену між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 та призначити узгоджену в ній міру покарання.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, відповідно до ст. 314 КПК України, вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, з таких підстав.
Згідно ч.5 ст. 469 КПК України укладання угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно до п.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкоди завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 відноситься до тяжкого злочину, від якого потерпілих немає.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, пояснення обвинуваченого суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 294 КК України як активна участь у масових заворушеннях, які супроводжувались насильством над особою та погромами.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Суд переконався, що укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 угода про визнання винуватості від 27.08.2015 року є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому суд з`ясував, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє права, визначені ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 , і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Відповідно до ч.2,3 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Тому суд призначає покарання, що узгоджене сторонами та визначає тривалість іспитового строку, а також покладає на обвинуваченого обов`язки, визначені ст. 76 КК України.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Керуючись ст.ст. 314, 373,374, 475 КПК України суд,-

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 серпня 2015 року між прокурором Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України і призначити узгоджене сторонами покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням на ОСОБА_4 відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально - виконавчої системи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1