Справа № 487/2370/15-к
Провадження № 1-кп/487/292/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2015 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10 ,
розглянувши у вікдритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого поліровщиком в ДП НВКГ Зоря-Машпроект, раніше не судимого, мешкаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 скоїв злочин проти здоров*я людини при наступних обставинах.
17 жовтня 2014 року близько 15.00 год., перебуваючи у приміщенні Миколаївської обласної станції переливання крові, розташованому по вул. Радіо, 2 в м. Миколаєві, ОСОБА_9 розпочав конфлікт з ОСОБА_8 , в ході якого у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 в коридорі на першому поверсі за вищевказаною адресою підійшов до ОСОБА_8 та наніс декілька ударів руками та ногами по голові та тулубу останньому, в результаті чого спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження. Згідно з висновком №1841 від 16.12.2014 року у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні свою провину у заподіянні потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень визнав у повному обсязі і пояснив, що 17.10.2014 року близько 15.00 год. він вирішив відвідати свою співмешканку ОСОБА_11 , яка в цей час перебувала на роботі - у Миколаївській обласній станції переливання крові. Разом з ОСОБА_12 вони пили каву у найближчому кафе, спиртні напої не вживали, потім він проводив ОСОБА_12 на роботу. Коли виходив на вулицю, то у приміщенні Миколаївської обласної станції переливання крові побачив, як зі сходів спускається потерпілий ОСОБА_8 . Він вирішив з*ясувати з останнім стосунки - поговорити про його поведінку по відношенню до ОСОБА_12 , яка неодноразово скаржилася йому на ОСОБА_13 , нібито, останній залицяється до неї. З потерпілим вони раніше не були знайомі, але ОСОБА_12 описала, як виглядає ОСОБА_13 , і декілька разів він його бачив. Про те, що у ОСОБА_13 відсутній слух, йому відомо не було. Він запитав у потерілого, чому останній так себе поводиться по відношенню до ОСОБА_12 , на що той почав кричати, хаотично розмахувати руками. Тоді він вдарив ОСОБА_13 рукою по обличчю з правої сторони, та у ліву частину щелепи, один удар наніс ногою у грудну клітину, від якого потерпілий впав та забився головою об плиточну підлогу, втратив свідомість. Після цього він намагався підняти потерпілого з підлоги, але охоронець відтягнув його від ОСОБА_13 . Зазначив, що вчинив неправильно, щиро кається, та приніс в суді свої вибачення потерпілому, просив не позбавляти його свободи. Після вказаних подій він намагався зустрітися з потерпілим, щоб принести вибачення, але рідні потерпілого не пустили до нього. Розмір матеріальної шкоди, яка складається з витрат на лікування потерпілого, він визнає у повному обсязі, у тому числі збільшені позовні вимоги. Визнає, що заподіяв ОСОБА_13 і моральну шкоду, але розмір її просить визначити на розсуд суду.
Вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, окрім її повного визнання обвинуваченим, підтверджується сукупністю досліджених судом належних, допустимих та узгоджених між собою доказів.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 17.10.2014 року він перебував на роботі - у Миколаївській обласній станції переливання крові, де працює лікарем-лаборантом. Близько 14.15 год. він спускався зі сходів до туалету, а потім пам*ятає, що його били по щокам, щоб повернути йому свідомість, він декілька разів непритомнів. Свідомо спілкуватися він зміг тільки після 23.00 год. Дружина повідоміла йому, що на першому поверсі приміщення станції переливання крові він зіткнувся з донором на прізвище ОСОБА_14 , який побив його. Чи спілкувався він з ОСОБА_15 під час конфлікту і момент нанесення ударів він не пам*ятає. Він не був особисто знайомий з ОСОБА_15 , з ОСОБА_11 вони знайомі з 1994 року, разом працювали, він також товаришував з її чоловіком. Інших стосунків, крім робочих, у нього з ОСОБА_12 не було, іноді виникали непорозуміння на роботі, коли він не підписував аналізи, які робила ОСОБА_12 . Він є інвалідом 3 групи безстроково у зв*язку з повною втратою слуху. Внаслідок цих подій він лікувався, і лікування ще не закінчилося, вимагає значних витрат. Через побиття у нього не закривається ліве око, і він вимушений постійно застосовувати краплі - штучну сльозу, носити капелюха і окуляри, щоб не висушувати око, чищення зубів, миття волосся викликають незручності через хворе око, погіршилася артикуляція, наявний парез лицевого нерва, який потребує подальшого лікування у стаціонарі. Він не вірить у щире каяття обвинуваченого, вважає, що достатньою мірою покарання для нього буде позбавлення волі. Просив задовольнити його цивільний позов, стягнути з ОСОБА_9 на його користь 3911,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що 17.10.2014 року вона перебувала на роботі в приміщенні Миколаївської обласної станції переливання крові, близько 13.00 год. до неї прийшов ОСОБА_9 , з яким вони знайомі протягом багатьох років, і вони разом пішли на літній майданчик, де пили каву. Неодноразово вона скаржилася ОСОБА_9 , що потерпілий ОСОБА_8 ображає її, пропонує вступити в інтимні стосунки. ОСОБА_9 висловів намір поспілкуватися з ОСОБА_8 з приводу його поведінки, але вона не дозволила йому, розмова з ОСОБА_9 була емоційна, ОСОБА_9 хотів з*ясувати стосунки, захистити її. Після розмови з ОСОБА_15 , вона повернулася на робоче місце, ОСОБА_14 її проводжав. Близько 15.00 год., перебуваючи на робочому місці, вона почула крики, спустилася з третього поверху, побачила, що ОСОБА_8 лежить внизу на підлозі. Вона побігла за санітаркою і більше не поверталася на місце події. Неодноразово у неї були конфлікти з ОСОБА_8 робочого характеру. ОСОБА_8 некоректно висловлювався на її адресу, як лаборанта. В стані алкогольного сп*яніння 17.10.2014 р. ОСОБА_9 не перебував, можливо, вона раніше і давала пояснення про те, що ОСОБА_14 в день інциденту вживав спиртні напої, але тільки тому, що родина ОСОБА_13 їй погрожували звільненням з роботи.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що потерпілий його син, з обвинуваченим вони не були знайомі до 17.10.2014 року. Він працює лікарем в спеціалізованій бригаді швидкої допомоги, 17.10.2014 року близько 14.30 год. був отриманий виклик, що біля станції переливання крові затриманий психічно хворий. Коли вони приїхали на місце, там вже перебувала бригада швидкої інтенсивної терапії, йому повідомили, що його сина побили, показали на ОСОБА_15 . ОСОБА_8 перебував в цей час в кабінеті головного лікаря без свідомості, у нього виявили ушкодження черепа. Він підійшов до ОСОБА_15 , встановив його стан і свідомість, відповідати на запитання ОСОБА_14 відмовився, повідомивши, що ОСОБА_8 отримав по заслузі, його треба було вбити. ОСОБА_9 запитання розумів, але був як затуманений, обличчя химерне, деяка хиткість, відповідав не по суті, було чути запах спиртного, тому він і написав у карті виїзду, що ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп*яніння легкого ступеню. Його син є інвалідом 3 групи, внаслідок завданих ушкоджень не закривається око, тому постійно треба вживати краплі для очей імпортного виробництва. Сину пропонували встановити 2 групу інвалідності, але він відмовився, оскільки треба утримувати сім*ю, а встановлення 2 групи інвалідності буде цьому перешкоджати.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що потерпілий є її сином. 17.10.2015 року вона бачила, як ОСОБА_9 приходив до Миколаївської обласної станції переливання крові, до лаборанта ОСОБА_11 . ОСОБА_11 просила відпустити її на деякий час з роботи, щоб відвести донора до бару. Близько 14.40 год. її син ОСОБА_8 , який також працює в Миколаївській обласній станції переливання крові, спускався на перший поверх до туалету. Пройшло близько 5 хвилин, і її попросили скоріше спуститися вниз, оскільки ОСОБА_18 упав, лежить в крові. Вона побачила, що її син лежить на першому поверсі непритомний, його халат був в крові. На вулиці вона бачила ОСОБА_9 , який був з червоним обличчям, збуджений, з бігаючими очима, в стані алкогольного сп*яніння. Про стан сп*яніння ОСОБА_9 вона зробила висновок на підставі того, що чула від нього характерний запах, особисто з ОСОБА_9 вона не спілкувалася. Внаслідок ушкоджень, у її сина парез лицевого нерва, не закривається око, тому потрібно постійно застосовувати краплі. Він до теперішнього часу перебуває у поганому стані, задає запитання, за що це йому. Ніяких посягань з боку її сина на адресу ОСОБА_12 не було, син постійно у неї на виду, вони разом їздили з роботи, коли син втратив слух.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона працює лаборантом в Миколаївській обласній станції переливання крові. 17.10.2014 року близько 13.00 год. на роботі вона бачила, як ОСОБА_11 спілкувалася з ОСОБА_9 , через 10-15 хвилин ОСОБА_11 повідомила, що її знайомий ОСОБА_20 прийшов випивши, його потрібно вивести з приміщення станції. Через 20-30 хвилин ОСОБА_12 повернулася на робоче місце і сказала, що ОСОБА_14 пішов. Близько 14.30 год. потерпілий ОСОБА_8 , з яким вони разом працюють, спускався на перший поверх, а через декілька хвилин вони почули крики з першого поверху, що ОСОБА_18 упав. Вниз вона не спускалася, а одразу викликала швидку допомогу. ОСОБА_11 плакала, кричала, що ОСОБА_9 побив ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що він працює на Миколаївській обласній станції переливання крові. В жовтні 2014 року наприкінці робочого часу він перебував в кабінеті, почув глухий удар і звук падіння, вийшов і побачив, що на першому поверсі на підлозі лежить ОСОБА_8 , якому надавали допомогу. ОСОБА_9 притримував охоронець на ім*я ОСОБА_22 , а ОСОБА_9 намагався підійти до потерпілого. ОСОБА_9 визнавав, що це він вдарив потерпілого, і декілька разів крикнув, що ОСОБА_8 відомо, за що він отримав. ОСОБА_9 був агресивний, збуджений, робив різки рухи, тому, щоб розвести сторони по кутам, він вийшов з ОСОБА_9 на вулицю до приїзду міліції. Йому здається, що він чув від ОСОБА_9 запах алкоголю.
Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні також пояснила, що вона працює разом з потерпілим ОСОБА_8 в Миколаївській обласній станції переливання крові. В день пригоди вона перебувала на роботі у відділенні на першому поверсі, почула стогін і звук падіння. Коли вийшла, то побачила, що ОСОБА_8 лежить на підлозі непритомний, його халат був в крові, а ОСОБА_9 утримує черговий. Вона виходила на вулицю і чула, як ОСОБА_9 неодноразово повторював, що це він зробив, ОСОБА_8 знає, за що. ОСОБА_9 був агресивний, чи перебував він у стані сп*яніння, їй невідомо,запаху алкоголю вона не чула, близько до ОСОБА_9 не підходила.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що 17.10.2014 року він перебував на чергуванні в Миколаївській обласній станції переливання крові. Близько 14.30 год. на дальному дворі він бачив, як незнайомий чоловік, одягаючи капюшон, заходив до приміщення станції. Коли він через хвилину зайшов до приміщення станції, то почув крики, побачив, що на підлозі біля стіни лежить потерпілий ОСОБА_8 , а його ногами пинає чоловік, і жестикулює руками. Це був ОСОБА_9 , який сказав, що ОСОБА_8 знає, за що отримав. При цьому ОСОБА_9 по відношенню до нього (свідка) був настроєний не агресивно, сказав, що був неправий, оскільки не треба було цього робити на роботі. Він взяв ОСОБА_9 за руку і відвів в сторону. Не може сказати, чи чув він запах алкоголю від ОСОБА_9 , але останній розсуждав адекватно.
Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.10.2014 р. потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що 17.10.2014 року близько 14.30 год. в приміщенні Миколаївської обласної станції переливання крові за адресою: м. Миколаїв, пров. Радіо, 1 невідома особа заподіяла йому тілесні ушкодження.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.11.2014 р., свідок ОСОБА_24 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка 17.10.2014 року близько 15.00 год. в коридорі Миколаївської обласної станції переливання крові заподіяла тілесні ушкодження ОСОБА_8 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2015 р., свідок ОСОБА_25 впізнала ОСОБА_9 як особу, яка в жовтні 2014 року близько 15.00 год. в коридорі Миколаївської обласної станції переливання крові знаходилася біля ОСОБА_8 і висловлювала образи на його адресу.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.03.2015 р., свідок ОСОБА_26 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка в жовтні 2014 року близько 15.00 год. в коридорі Миколаївської обласної станції переливання крові знаходилася біля ОСОБА_8 і висловлювала образи на його адресу.
Згідно з протоколом огляду місця події від 05.03.2015 року з таблицею зображень встановлено, що місцем події є коридор, розташований на першому поверсі Миколаївської обласної станції переливання крові за адресою: м. Миколаїв, вул. Радіо, 2.
За висновками експерта №1841 від 16.12.2014 року встановлено, що у ОСОБА_8 наявні тілесні ушкодження у вигляді множинних саден обличчя, забія м*яких тканей обличчя, голови і грудної клітини, гематоми в лівій завушній області, втиснутого перелома правої кістки вилиці з гемосинуситом, посттравматичного неврита лівого лицевого нерва з лагофтальмом, перелома луски лівої скроневої кістки з субарахноідальним крововиливом в ліву скроневу область і пневмоцефалією, забія головного мозку 2 ступеню. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії не менше ніж п*яти ударів тупими твердими предметами і могли утворитися незадовго до первинного надходження до стаціонару. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя. Не виключається утворення тілесних ушкоджень в результаті ударів кулаками, взутими ногами. Утворення наявних у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень під час падіння тіла на площині з положення стоячи з подальшим ударом виключається.
Відповідно до висновка експерта №9/1841-14 р. (додатково) від 12.01.2015 р. встановлено, що у ОСОБА_8 наявна тяжка черепно-мозкова травма у вигляді множинних саден обличчя, забія м*яких тканин обличчя, голови, гематоми в лівій завушній області, втиснутого перелома правої скроневої кістки з гемосинуситом, посттравматичного невриту лівого лицевого нерва з лагофтальмом, перелома луски лівої скроневої кістки з субарахноідальним крововиливом в ліву скроневу область і пневмоцефалією, забія головного мозку 2 ступеню, забія грудної клітини. За ступенем тяжкості тяжка черепно-мозкова травма наявна у ОСОБА_8 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознаками небезпеки для життя, забої грудної клітини відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень кожний (їх кількість і локалізація не вказані в наданій медичній документації). Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, удари потерпілому в оласть голови наносилися спереду і зліва. Відсутність локалізації забоїв в області грудної клітини ОСОБА_8 не дозволяє судити про точки застосування сили (ударів) нанесених йому. Судово-медичних даних, що дозволяють судити про взаємне разтошування потерпілого і нападника в момент заподіяння тілесних ушкоджень, немає.
Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, особу обвинуваченого.
Так, злочин, вчинений ОСОБА_9 є тяжким. Обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно. Переглянутий в судовому засіданні диск з відеозаписом автомобільного відео-реєєстратора, наданий потерпілим, не містить об*єктивної інформації про поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 .
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття; добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди, добровільне відшкодування витрат в розмірі 978,80 грн. за лікування потерпілого від кримінального правопорушення за позовом прокурора.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до ст. 67 КК України, в судовому засіданні не встановлено.
Посилання потерпілого та його захисника на те, що ОСОБА_9 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності суд до уваги не приймає. Стаття 67 КК України містить вичерпний перелік обставин, які враховуються судом при призначенні покарання, як такі, що його обтяжують. Серед них відсутні така обставина, як вчинення особою правопорушення, за яке її було піддано адміністративному стягненню. Тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючу і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею.
В судовому засіданні не було встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_9 злочину у стані алкогольного сп*яніння. Суд не приймає до уваги на підтвердження цієї обставини у якості належного доказу покази допитаних свідків, які встановили стан, в якому перебував ОСОБА_9 17.10.2014 року виключно на підставі власної суб`єктивної думки. Встановлення стану алкогольного сп`яніння є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження) для виявлення наявності чи відсутності відповідного стану. Відповідного медичного висновку про стан ОСОБА_9 17.10.2014 року в матеріалах кримінального провадження немає, а надана потерпілим копія картки виїзду швидкої медичної допомоги від 17.10.2014 року Миколаївського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф містить інформацію лише про попередній діагноз ОСОБА_9 .
З огляду на вказані обставини, суд вважає що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе з призначенням покарання у виді позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України без відбування покарання, з випробуванням, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім.
Цивільній позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_9 майнової шкоди в сумі 3911,30 гривень підлягає задоволенню, з врахуванням підтвердження розміру матеріальної шкоди чеками на придбання ліків.
Позовні вимоги ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вчинення протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_8 , заподіяння фізичного болю ОСОБА_8 в момент вчинення злочину, беручи до уваги характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав потерпілий, погіршення здібностей потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, встановлення причино-наслідкового зв*язку між діями ОСОБА_9 та заподіянням шкоди потерпілому, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 15 000 гривень, розмір якої є співмірним з стражданнями та негативними явищами, що зазнав потерпілий.
Цивільний позов прокурора Заводського району м. Миколаєва до ОСОБА_9 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення залишається без розгляду внаслідок добровільного відшкодування обвинуваченим ОСОБА_9 978 грн. 80 коп.
Речові докази та процесульні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368,370, 371,373-376 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченогоч. 1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п*яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, зобов`язавши його на підставі ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 матеральну шкоду в сумі 3 911,30 (три тисячі дев*ятсот одинадцять грн. тридцять коп.) гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 (п*ятнадцять тисяч) гривень.
Цивільний позов прокурора Заводського району м. Миколаєва до ОСОБА_9 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення залишити без розгляду.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1