Справа № 307/2341/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.08.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_8 , розглянув у відкритому засіданні кримінальну справу за апеляцією представника потерпілих ОСОБА_8 на вирок Тячівського районного суду від 15.05.2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , України, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні малолітня дитина, раніше не судимого,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України і призначено йому покарання за ст. 118 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання в виді позбавлення волі строком на два роки внаслідок акту амністії.
Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній-особисте зобов`язання.
Цивільний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 200000 ( двісті тисяч) гривень в відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 4376( чотири тисячі триста сімдесят шість) гривень 94 копійки процесуальних витрат за проведення судово імунологічних та дактилоскопічної експертиз.
Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.
Згідно встановлених судом обставин, ОСОБА_6 18 квітня 2014, близько 02.00 год. ночі на грунті раптово виниклих неприязних стосунків між ним та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишнім мешканцем АДРЕСА_2 , які після спільного розпивання алкогольних напоїв перебували у стані алкогольного сп`яніння та знаходились у напівпідвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка супроводжувалась принизливими словами в адресу обвинуваченого ОСОБА_6 з боку ОСОБА_10 у той час, коли ОСОБА_10 в ході вказаної сварки застосовував прийоми греко-римської боротьби та кинув ОСОБА_6 на підлогу, останній, втікаючи вибіг на подвір`я вказаного будинку та забіг на територію господарського дворика, де ОСОБА_10 його наздогнав і між ними розпочалася бійка, в ході якої ОСОБА_10 застосовуючи прийоми греко-римської боротьби, декілька разів кидав ОСОБА_6 на землю, а саме на спину, та наносив йому удари руками в область обличчя, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді множинних садин чола, обличчя, поперекової ділянки та лівої гомілки, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.
Після того ОСОБА_6 піднявся із землі та, маючи намір втекти від ОСОБА_10 , побіг у напрямку будинку і забіг до напівпідвального приміщення, в якому вони перед цим вживали алкогольні напої. ОСОБА_10 в цей час схопив із землі камінь (бруківку), побіг за ОСОБА_6 і також забіг до вказаного напівпідвального приміщення. ОСОБА_6 , побачивши в руці у ОСОБА_10 камінь, враховуючи поведінку нападника, спрямованість його умислу, інтенсивність і характер його дій, різницю у фізичному розвитку та фізичній силі, внаслідок чого у нього виникли підстави реально сприймати з боку ОСОБА_10 загрозу своєму життю і здоров`ю, проте, внаслідок хвилювання та збудження, не співвіднісши в певній мірі свої майбутні дії з небезпекою посягання з боку ОСОБА_10 , і маючи реальну можливість ефективно відбити таке суспільно небезпечне посягання із заподіянням нападаючому шкоди, необхідної і достатньої у конкретних обставинах для негайного відбиття і припинення посягання, у відповідь на дії ОСОБА_10 , перевищуючи межі необхідної оборони, діючи умисно, схопив зі столу своєю правою рукою кухонний ніж, і в той час коли ОСОБА_10 , тримаючи в руці камінь, замахнувся на нього, ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_10 один удар ножем у ділянку життєво важливих органів - область лівої половини живота, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення бокової поверхні лівої половини живота з ушкодженням нисхідного відділу товстої кишки, брижі тонкого кишківника, аорти та нижньої порожнистої вени, від яких ОСОБА_10 помер через нетривалий проміжок часу і які у відповідності до висновку судово-медичного експерта № 65 від 04.06.2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, так як потягли за собою смерть потерпілого ОСОБА_10 і перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням його смерті.
В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_8 , вважаючи вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить такий змінити перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_6 зі ст.118 КК України на ч.1 ст.115 КК України. В обґрунтування доводів апеляції зазначає, що судовий розгляд в кримінальному провадженні проведено неповно, а висновки суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ст.118 КК України не відповідають фактичним обставинам справи. На його думку, судом не було дано належної оцінки розбіжностям в показах обвинуваченого, даних ним під час досудового слідства та судового розгляду, внаслідок чого зроблено невірний висновок про те, що ОСОБА_6 діяв при перевищенні меж необхідної оборони , а не з прямим умислом на заподіяння смерті потерпілому, про що і було йому пред`явлено первісне обвинувачення. Судом в сукупності з іншими обставинами по справі, на думку апелянта, не перевірено суб`єктивне психологічне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, не дано оцінки, новим обставинам, які виявились під час судового слідства, внаслідок чого також невірно застосовано закон про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, представника потерпілих ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив таку задовольнити, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які також вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, частково відновивши судове слідство по справі, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому, в цілому, проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
В ході судового розгляду та під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 17.04.2014 року під час розпивання спиртного між ним та ОСОБА_10 почалася сварка, в ході якої потерпілий образив його принизливими словами, почав боротися з ним та кинув його на землю, від чого він розбив ліве надбрів`я і у нього почала текти кров. Потім він почав втікати на заднє подвір`я, а потерпілий бігти за ним. В саду між ними відбулася боротьба, і так як ОСОБА_11 був фізично сильнішим за нього, то застосовуючи прийоми боротьби декілька разів кинув його на землю. Також ОСОБА_11 декілька разів вдарив його рукою по обличчю. Після цього обвинувачений підвівся з землі і почав тікати в підвальне приміщення будинку, щоб сховатися, а потерпілий ОСОБА_12 погнався за ним з каменем в руках і кричав, що вб`є його. Коли ОСОБА_11 забіг в підвальне приміщення і замахнувся на нього каменем, то він перелякався, схопив з стола кухонний ніж і наніс потерпілому один неприцільний удар, після чого ОСОБА_13 відразу вибіг на вулицю, а він пішов слідом за ним. Біля сусідського паркану ОСОБА_13 спочатку присів, а потім впав. В цей час його дружина також вийшла на вулицю і вони разом намагалися надати йому медичну допомогу. В подальшому потерпілого відвезли в лікарню. Цивільний позов потерпілої визнає повністю, не бажав настання таких тяжких наслідків.
Крім визнання своєї вини ОСОБА_6 така, в обсязі пред`явленому органом досудового слідства, повністю доведена наступними доказами, дослдженими та перевіреними судом першої інстанції в ході судового провадження.
Показами потерпілої ОСОБА_14 , допитаної під час судового розгляду справи, підтверджується та обставина, що і потерпілий ОСОБА_12 і обвинувачений ОСОБА_15 17.04.2014 року вживали спиртні напої. Зі слів сестри ОСОБА_16 , дружини обвинуваченого, їй відомо, що між її чоловіком та обвинуваченим відбулась бійка, а через деякий час сестра по телефону повідомила її, що ОСОБА_15 порізав ножем ОСОБА_17 . ОСОБА_16 розповіла їй, що між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 виник спір і їх чоловіки почали боротися в напівпідвальному приміщенні будинку, де мешкає обвинувачений, далі продовжили в саду, а потім ОСОБА_15 втік у підвал. Коли за ним в підвал зайшов потерпілий, обвинувачений вдарив його ножем.
Свідок ОСОБА_20 в ході судового слідства, проведеного судом першої інстанції ствердив, що в ніч з 17.04.2014 року на 18.04.2014 року вживав із своїми зятями ОСОБА_19 та ОСОБА_18 алкогольні напої в напівпідвальному приміщенні, яке знаходиться в нього в будинку за адресою АДРЕСА_1 . Під час цього ніяких конфліктів між ними не було. В подальшому він повернувся в будинок, а через деякий час туди забігла його донька ОСОБА_16 , яка повідомила про бійку між обвинуваченим та потерпілим. Вийшовши з будинку, він хотів їх розборонити, однак йому це не вдалось. Фізична перевага була на стороні потерпілого. В подальшому ОСОБА_21 побіг в підвал, а ОСОБА_13 за ним. Свідок бачив у потерпілого в руках якийсь предмет.
Свідок ОСОБА_22 під час судового слідства ствердив факт вживання алкоголю і потерпілим, і обвинуваченим та показав, що близько 03 години ночі 18.04.2014 року йому зателефонувала ОСОБА_16 і повідомила про бійку між ОСОБА_19 та ОСОБА_23 . Він поїхав до будинку, де проживає обвинувачений, щоб зупинити бійку, однак приїхавши на місце побачив, що потерпілий лежить на землі, а обвинувачений разом з дружиною намагаються надати йому першу медичну допомогу.
Показами свідка ОСОБА_24 , який в складі СОГ проводив первинний огляд місця події та опитування свідків по справі стверджено, що 18.04.2014 року, під час огляду подвір`я будинку АДРЕСА_1 він бачив у дворі плями, схожі на кров, які вели від напівпідвального приміщення і до паркану на вулицю, за межі подвір`я. В приміщенні напівпідвального приміщення будь-які сліди боротьби були відсутні. З місця події були вилучені один фрагмент бруківки із плямами крові, один камінь із плямами крові, знайдений на вулиці перед будинком та ніж, на який вказала дружина обвинуваченого.
Показами свідка ОСОБА_25 , даними ним під час судового слідства стверджено, що ОСОБА_15 обробляв рану ОСОБА_26 , плакав та говорив, що не хотів цього.
Показами свідка ОСОБА_16 підтверджено, що потерпілий і обвинувачений того дня вживали алкогольні напої в напівпідвальному приміщенні будинку, де вони мешкають, і конфліктів спочатку між ними не було. ОСОБА_15 та ОСОБА_12 почали розмову про греко-римську боротьбу, а потім почали боротися. Хто саме з них цен розпочав вона вже не пам`ятає. В ході боротьби обидва впали на підлогу і її чоловік розбив надбрів`я. потім вони вийшли в сад, де продовжили боротися і ОСОБА_13 постійно перемагав, так як був фізично сильнішим. Вони разом з батьком ОСОБА_20 намагалися припинити боротьбу між ними,однак їм це не вдалось і вона почала телефонувати ОСОБА_27 . В той час ОСОБА_15 почав тікати від ОСОБА_26 і забіг в напівпідвальне приміщення. Потерпілий забіг за ним, а потім вибіг звідти в напрямку вулиці і впав біля сусідського паркану. Підійшовши ближче вона побачила рану на його череві і разом з чоловіком вони намагались зупинити кровотечу та надати йому першу медичну допомогу, при цьому обвинувачений постійно повторював, що не хотів, щоб так сталось. Після того, як ОСОБА_13 забрали в лікарню, вона знайшла в напівпідвальному приміщенні закривавлений ніж, помила його та прибралась всередині.
Протоколом огляду місця події від 18.04.2014 року та фото таблицею до нього встановлено місце вчинення злочину та зафіксовано, що і звідки було вилучено під час огляду(а.с.10-18 т.1).
Актом медосвідчення від 18.04.2014 року у ОСОБА_6 виявлено алкогольне сп`яніння(а.с.22 т.1),
Висновком судово-медичної експертизи № 65 від 18.04.2014 року стверджено, що смерть ОСОБА_10 настала від гострої, масивної крововтрати, що розвинулася в результаті проникаючого колото-різаного поранення бокової поверхні лівої половини живота з ушкодженням нисхідного відділу товстої кишки, брижі тонкого кишківника, аорти та нижньої порожнистої вени, про що свідчать наявність колото-різаної рани бокової поверхні лівої половини живота з ушкодженням нисхідного відділу товстої кишки, брижі тонкого кишківника, аорти та нижньої порожнистої вени, а також ознак гострої масивної крововтрати (малокрів`я серцевого м`язу та головного мозку, відсутність крові в порожнинах серця і в синусах твердої мозкової оболонки, а також плям Мінакова під ендокардом задньої стінки лівого шлуночка серця).
Час настання смерті ОСОБА_26 вкладається в час події.
Вказані вище тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав гострий кінець (лезо) та обушок, шириною клинка 1.6-2.0 см. та довжиною не менше 12.0 см.
Описані вище тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку із смертю потерпілого і відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, що стали причиною смерті потерпілого.
При подібного характеру ушкодженні аорти та нижньої порожнистої вени, смерть потерпілого від гострої крововтрати настає на протязі від декількох секунд до декількох хвилин і в даному випадку потерпілий після нанесення йому ножових поранення, протягом короткого проміжку часу (від декількох секунд до декількох хвилин) міг здійснювати цілеспрямовані активні дії, в тому числі і рухатися.
При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_10 виявлено 2.78%, етилового спирту і дана концентрація алкоголю в крові живої людини відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння.
Приймаючи до уваги характер вищеописаного тілесного ушкодження, а також дуже короткий інтервал настання смерті, експерт вважає, що навіть при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги врятувати життя потерпілого було б неможливо(а.с.72-76 т.1).
Висновком судово-медичної експертизи № 271 від 25.04.2014 року стверджено, що у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді множинних саден чола, обличчя, поперекової ділянки та лівої гомілки, які могли бути спричинені дією тупих твердих предметів, можливо руками, ногами які вкладаються в строк події 18.04.2014 року (а.с.80-81 т.1). Цим підтверджуються покази обвинуваченого та свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_16 про те, що нанесенню обвинуваченим удару ножем потерпілому, передувало нанесення ОСОБА_19 в ході боротьби множинних тілесних ушкоджень легкої ступені тяжкості ОСОБА_28 (а.с.80-81 т.1).
Висновком судово-психіатричної експертизи від 22.05.2014 року № 75 (а.с.91-94 т.1) підтверджено осудність ОСОБА_6 , в тому числі і під час події і його здатність постати перед слідством та судом.
Висновками судово-імунологічних експертиз № 19/5 від 29.05.2014 року (а.с.113-118 т.1), № 19/7 від 29.05.2014 року (а.с.136-146 т.1), № 19/8 від 29.05.2014 року (а.с.152-162 т.1), № 19/9 від 06.06.2014 року (а.с.169-179 т.1) стверджено, що у змивах з каменю та фрагменту бруківки, вилучених з місця події під час огляду від 18.04.2014 року, на одязі підозрюваного ОСОБА_29 , а саме на джемпері та джинсових брюках, на одязі потерпілого ОСОБА_17 , а саме в вирізках з джемпера, спортивних штанах та трусах, виявлена кров, яка належить людині і може походити як від потерпілого ОСОБА_26 , так і від обвинуваченого ОСОБА_30 .
Протоколами проведення слідчого експерименту від 04.06.2014 року та від 02.02.2015 року(а.с.211-217 т.1, 85-91 т.2), проведеного за участі обвинуваченого, стверджено місце, спосіб і обставини вчинення злочину.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 щодо неправильної юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та наявності підстав для застосування відносно нього більш тяжкого закону про кримінальну відповідальність, а саме ч.1 ст.115 КК україни, колегія суддів такі до уваги не приймає і погоджується з висновками суду першої інстанції з цього приводу, оскільки вони спростовуються вище переліченими доказами, зібраними в матеріалах провадження, яким суд дав належну юридичну оцінку і які сумнівів у колегії суддів не викликають.
Судом першої інстанції, з врахуванням способу та знаряддя злочину, кількості, характеру та локалізації ударів, нанесених обвинуваченим ножем потерпілому, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення розкаяння, намагання надати першу медичну допомогу потерпілому та його спроби самому відвезти ОСОБА_26 до лікарні, що стверджено зібраними в ході досудового та судового слідства доказами, вірно зроблено висновок про те, що протиправними діями ОСОБА_26 молодої фізично розвиненої людини, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння і була налаштована агресивно до оточуючих, було спричинено тілесні ушкодження обвинуваченому, що стверджено висновком судово-медичної експертизи і локазілазція та опис таких, співпадають з показами обвинуваченого та свідків по справі щодо обстановки, яка передувала події, а його подальші дії були спрямовані на заподіяння обвинуваченому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, і створювали останньому реальну загрозу заподіяння шкоди, в тому числі його життю та здоров`ю, у зв`язку з чим у нього виникло право на необхідну оборону.
З огляду на положення п.5 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 1 від 26.04.2002р. «Про судову практику у справах про необхідну оборону» щоб установити наявність або відсутність ознак необхідної оборони, суди повинні врахувати характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалась, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, місце нападу, фізичні данні( вік, стать, стан здоров`я).
В даному конкретному випадку , оцінюючи в сукупності з іншими доказами, мету, з якою обвинувачений вхопив ніж та вдарив ним один раз потерпілого, обставини заподіяння ОСОБА_6 смерті ОСОБА_31 , виявлені на трупі останнього тілесні ушкодження, що стали причиною його смерті, і відсутність на ньому будь-яких інших тілесних ушкоджень, крім колото-різаної рани, спосіб та знаряддя заподіяння такої, співвідношення стану здоров`я, віку, та статі обвинуваченого і потерпілого, суд правильно кваліфікував його дії за ст.118 КК України як умисне вбивство, вчинене пр. перевищенні меж необхідної оборони.
Крім іншого, з матеріалів кримінального провадження та доказів, досліджених в ході судового розгляду також вбачається, що потерпілий в ході боротьби з обвинуваченим поводив себе агресивно, та, перемагаючи його, наносив останньому тілесні ушкодження, що підтверджується показами свідків, і, хоча ОСОБА_6 визнано, що він міг відвернути негативні наслідки дій потерпілого іншим способом, ніж нанесення останньому удару ножем, але в тій ситуації, реально побоюючись за своє життя і здоров`я, він обрав саме цей спосіб самозахисту, оскільки втікти та зачинити за собою двері в напівпідвальне приміщення в нього не було ніякої можливості в зв`язку з несправністю таких, а відтак кваліфікація його дій за ст.118 КК України є вірною.
Оцінюючи доводи апелянта про незаконність дій органу досудового слідства щодо неповідомлення потерпілої ОСОБА_14 про зміну правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України та повідомлення про підозру, колегія суддів констатує, що такі не заслуговують на увагу, позаяк ст.279 КПК України не встановлює обов`язку посадових осіб органів досудового слідства повідомляти про це рішення потерпілого. Що ж стосується процесуального права потерпілого знати сутність підозри та обвинувачення, колегія суддів вважає, що таке не було порушеним, оскільки постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри прийняті 11.06.2014 року(а.с.23-225, 226- 228 т.1), і того ж дня потерпілою ОСОБА_14 отримано повідомлення про відкриття матеріалів сторонам кримінального провадження, про що свідчить її особистий підпис(аю.с.250 т.1), а 12.06.2014 року нею своєю розпискою підтверджено факт надання їй доступу до матеріалів кримінального провадження(а.с.253-254 т.1), при цьому будь-яких заяв та клопотань від неї не поступало.
Твердження апелянта про те, що підставою для зміни раніше повідомленої підозри та правової кваліфікації дій обвинуваченого стало встановлення тієї обставини, що потерпілий схопив в руки бруківочний камінь і погрожував ним вбити ОСОБА_32 , колегія суддів до уваги не приймає, позаяк, як свідчить контекстний аналіз постанови про перекваліфікацію кримінального правопорушення та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри прийняті 11.06.2014 року(а.с.23-225, 226- 228 т.1), підставами для цього стали покази обвинуваченого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_33 , які підтвердили наявність в руках у потерпілого каменю(якогось предмету) під час погоні за обвинуваченим в сторону напівпідвального приміщення з погрозами про вбивство. Ні суд, ні орган досудового слідства не розцінювали бруківочний камінь, вилучений з місця події під час огляду 18.04.2014 року працівником міліції ОСОБА_24 як саме той камінь(предмет), який перебував в руках потерпілого під час події. Крім того, показами даного свідка, даними ним в ході судового слідства, стверджено. Що будь-яких слідів боротьби та крові в напівпідвальному приміщенні на момент огляду виявлено не було.
Доводи апелянта про те, що покази обвинуваченого, дані ним під час досудового та судового слідства є суперечливими, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як під час досудового,так і під час судового та апеляційного розгляду справи обвинувачений ствердив і визнав, що як він, так і потерпілий того дня вживали алкогольні напої, це ж підтвердили і допитані в ході судового слідства в суді першої інстанції свідки по справі. Твердження ж обвинуваченого про те, що він не був п`яним, а потерпілий був, слід розцінювати як його суб`єктивну оцінку власного психсоматичного стану після вживання алкогольних напоїв.
Що ж стосується твердження обвинуваченого про те, що він, заподіюючи удар ножем потерпілому ОСОБА_31 бажав настання його смерті, на що посилається в апеляції представник потерпілих, то такі його покази жодним чином не впливають на правильність правової кваліфікації встановленої органом досудового слідства та судом, оскільки ст.118 КК України кримінально караним діянням визнано саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині при перевищенні меж необхідної оборони. При цьому діяння характеризується вбивством того, хто посягає, при захисті від суспільно небезпечного посягання, але з перевищенням меж необхідної оборони. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Разом з тим, свідомістю винного має охоплюватись той факт, що він діє в умовах необхідної оборони, що і мало місце в даному конкретному випадку і підтверджується як обстановкою, яка передувала кримінальному правопорушенню, так і пост кримінальною поведінкою обвинуваченого, підтвердженими належними та допустимими доказами, перевіреними судом першої інстанції в ході судового слідства.
К контексті вище викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта про неповноту дослідження доказів під час досудового та судового слідства, а також щодо неправильного застосування кримінального закону.
Доводи апелянта про виявлення на судовому слідстві нових, раніше невідомих обставин є голослівними і не відповідають фактичним обставинам справи та доказовій базі, перевіреним повно всебічно та об`єктивно в їх сукупності судом першої інстанції.
Згідно основних засад кримінального провадження, передбачених п.п.10, 15 КПК України та ст.ст.17, 22 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на користь такої особи, і кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами кримінального провадження(стороною обвинувачення) своїх правових позицій, прав, свобод, законних інтересів засобами, передбачених КПК України.
Апеляційний суд констатує, що представником потерпілих не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 умисно наніс удар ножем потерпілому, з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, його показання апелянтом не спростовані, на будь-які належні та допустимі докази, яки би поза розумним суменівом підтверджували винність обвинуваченого в скоєнні умисного вбивства ОСОБА_26 апеляційна скарга посилання не містить.
Дійшовши висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції урахував обставини, що впливають на покарання, позицію потерпілих по справі з цього приводу, позитивні характеристики підсудного з місця проживання тощо. Протягом усього досудового слідства та розгляду справи в суді ОСОБА_6 давав визнавальні показання про обставини заподіяння ним смерті потерпілому, чим сприяв розкриттю злочину, у вчиненому щиро розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності,
Судом також враховано, що інкримінований йому злочин ОСОБА_6 вчинив до набуття чинності цим Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року та на день набрання ним чинності мав на утриманні неповнолітню дитину, інкриміноване йому кримінальне правопорушення не є тяжкими і такий клопотав перед судом застосувати щодо нього акт амністії, в зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 підпадає під дію п. «в» ст. 1 цього Закону, а тому його слід звільнити від покарання внаслідок акту амністії, є законним та обгрунтованим.
Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_9 , з врахуванням повного визнання такого обвинуваченим ОСОБА_6 , вирішено судом у відповідності до вимог ст.ст.128. 129 КПК України.
Будь-яких порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку по справі не встановлено.
Отже, на підставі всього вище викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду щодо ОСОБА_6 без змін.
Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляцію представника потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду від 15.05.2015 року щодо ОСОБА_6 , яким його визнано винним за ст.118 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: