Справа № 639/1094/16-к
Провадж. № 1-КС/639/144/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2016 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, в інтересах якої подана скарга ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 на порушення прав його підзахисного ОСОБА_4 , 1976 року народження, який тримається під вартою в Харківській установі виконання покарань УДПтС України в Харківській області №27, -

В с т а н о в и в :

01.02.2016 року адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить визнати незаконним утримання ОСОБА_4 під вартою. При цьому захисник зазначив, що 04.07.2012 року апеляційний суд Харківської області визнав ОСОБА_4 винним у вчиненні 27.06.2008 року вбивства з корисливих мотивів за п.6 ч.2 ст.115 КК України та призначив йому покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. 22.01.2013р. ВССУ залишив вирок апеляційного суду Харківської області без змін. Провадження у кримінальній справі ОСОБА_4 відбувалося за правилами КПК України (1960р.) 18.06.2015 року Європейський суд з прав людини у справі «Ушаков та Ушакова проти України» визнав порушення статті 3 та статті 6 §§1 та 3 (с) Конвенції з прав людини та основоположних свобод з боку держави Україна, яке набуло остаточного статусу 18.09.2015 року. 21.12.2015 року Верховний суд України за його заявою про перегляд судових рішень в порядку ст.ст.445,453-455 КПК України (2012р.)своєю постановою скасував судові рішення у справі ОСОБА_4 , а саме: вирок апеляційного суду Харківської області від 4 липня 2012 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.01.2013р. Таким чином, з часу проголошення постанови Верховного суду України від 21.12.2015р., яке є остаточним, ОСОБА_4 утримується під вартою за відсутності відповідного судового рішення. Посилаючись на норми Конвенції про захист прав людини та основних свобод та практику застосування їх в рішеннях Європейського суду з прав людини, норми кримінально-процесуального кодексу України, зокрема ст.206 КПК України, захисник просить звільнити ОСОБА_4 з-під варти, так як його тримання під вартою вважає незаконним.

Захисник ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали за вищенаведених обставин.

Прокурор та представник ХУВП №27 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечували, оскільки на даний час наявне судове рішення, на підставі якого ОСОБА_4 тримається під вартою, що відповідно свідчить про необґрунтованість поданої скарги.

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , думку прокурора, представника ХУВП №27, дослідивши матеріали судової та особової справ, надані докази в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

При вирішенні скарги на незаконність тримання під вартою ОСОБА_4 слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні 27.06.2008 року вбивства з корисливих мотивів за п.6 ч.2 ст.115 КК України.

21.12.2015 року Верховний суд України за заявою захисника ОСОБА_5 про перегляд судових рішень в порядку ст.ст.445,453-455 КПК України (2012р.)своєю постановою скасував всі судові рішення у справі ОСОБА_4 , а саме: вирок апеляційного суду Харківської області від 4 липня 2012 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.01.2013р.,справу направив на новий розгляд до компетентного суду першої інстанції. В матеріалах особової справи наявна ухвала Фрунзенського райсуду м.Харкова від 28.01.2016р.,з якої вбачається про надходження у січні 2016р. вказаної кримінальної справи в провадження саме цього суду та переведення підсудного ОСОБА_4 з ХВК №18 в ХУВП №27 для розгляду по суті вказаної кримінальної справи.

Слідчим суддею також встановлено та матеріалами особової справи підтверджено, що провадження у кримінальній справі стосовно ОСОБА_4 відбувалося за правилами КПК України (1960р.) Постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 21.07.2008р. під час проведення досудового слідства по вищевказаній кримінальній справі ОСОБА_4 було змінено міру запобіжного заходу з підписки про невиїзд на утримання під вартою в СІЗО №27 м.Харкова, тобто запобіжний захід стосовно нього у даній справі під час досудового слідства обирався судом також згідно положень КПК України 1960 р., де не передбачено, на відміну від положень КПК України ( в редакції 2012р.) перевірку наявності підстав для продовження слідчим суддею або судом кожні шістдесят днів запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положення п.9 розділу XI « Перехідні положення » Кримінального процесуального кодексу України (2012р.), застосовані під час дізнання, досудового слідства запобіжні заходи до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Моментом зміни, скасування, припинення запобіжного заходу на теперішній час може вважатись час після винесення відповідного судового рішення у вигляді ухвали в порядку ст.273 КПК України(1960).

Таким чином, п.9 розділу XI « Перехідні положення » Кримінального процесуального кодексу України вказує на те, що запобіжні заходи, обрані до 19.11.2012 року включно, продовжують свою дію до моменту їх припинення і можуть бути змінені або скасовані, лише в порядку, передбаченому КПК України I960 р.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя при вирішенні відповідної скарги захисника позбавлений процесуальної можливості керуватись положеннями Кримінального процесуального кодексу України, що визначають порядок зміни його підзахисному міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані питання може розглядати суд, в провадженні якого натепер перебуває вказана кримінальна справа (нині це є Фрунзенський райсуд м.Харкова), під час проведення попереднього розгляду кримінальної справи в порядку ст.237 КПК України (1960р.)

Виходячи із вищевикладених обставин, доводи скарги захисника адвоката ОСОБА_5 щодо незаконності утримання під вартою в умовах ХУВП №27 його підзахисного ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час розгляду зазначеної скарги, у зв`язку з чим у задоволенні скарги необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст.206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, - У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах слідчо-заарештованого ОСОБА_4 , 1976 року народження, на незаконність утримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань УДПС України в Харківській області №27- відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1