Провадження № 1-кс/344/3367/15
У Х В А Л А
10 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , вивчивши адміністративний позов ОСОБА_2 до прокуратури Івано-Франківської області про визнання протиправними діянь та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду з адміністративним позовом до прокуратури Івано-Франківської області про визнання протиправними дії старшого радника юстиції ОСОБА_3 , що виявилось у відмові внести до ЄРДР відомості за фактом неправомірних дій ОСОБА_4 , зобов`язання відповідача внести до ЄРДР відомості за фактом неправомірних дій ОСОБА_5 .

Відповідно до п.4 ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач просить суд визнати протиправними дії щодо відмови внести до ЄРДР відомості за фактом неправомірних дій ОСОБА_4 та зобов`язання прокуратури Івано-Франківської області внести до ЄРДР відомості за фактом неправомірних дій ОСОБА_5 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.07.2015 року надіслав в обласну прокуратуру заяву про вчинення кримінального провадження, в якій посилався на відповідні норми діючого законодавства та вимагав зареєструвати в ЄРДР випадок неправомірних дій, а саме погрози вбивством від ОСОБА_4 , який допитувався як свідок обвинувачення під час судового засідання в справі щодо нього, яке відбувалося 17.07.2015 року. Крім цього, просив обласну прокуратуру здійснити розслідування неправомірної поведінки прокурора ОСОБА_6 . На заяву отримав лист-відповідь від 18.07.2015 року, підписаний в.о. начальника управління обласної прокуратури старшого радника юстиції ОСОБА_7 про відмову у внесенні відомостей про неправомірні дії ОСОБА_5 до ЄРДР.

Тобто, позивач оскаржує дії прокурора, які полягають у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 ч.1 ст.17 КАС України встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб`єкт владних повноважень - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Отже, однією із визначальних ознак публічно-правового спору є реалізація посадовою чи службовою особою владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001 року роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не можуть бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена також і в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 12.03.2011 №334/8/13-11 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.03.2011 № 259/0/4-11.

13 квітня 2012 року прийнятий у новій редакції КПК України, ст.1 якого встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів.

Частиною 1 ст.24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пунктом 1 ч.1 ст.303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Таким чином, якщо позивач не погоджуються із діями прокурора, які полягають у відмові внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, то він не позбавлений права звернутись з відповідною заявою до суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України, про що також було роз`яснено у листі в.о. начальника управління прокуратури області ОСОБА_7 від 12.08.2015 року, а саме роз`яснено, що бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, може бути оскаржена до суду згідно ст.ст.303-304 КПК України.

Разом з цим, імперативний припис п.2 ч.3 ст.17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, даний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.6 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що даний спір може бути розглянутий в порядку кримінального судочинства.

Аналогічна позиція наведена й у Рішенні Конституційного суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011.

Враховуючи викладене, -

П О С Т А Н О В И В :
у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_2 до прокуратури Івано-Франківської області про визнання протиправними діянь та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Копію ухвали разом із адміністративним позовом та доданими до нього документами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1