У Х В А Л А

Іменем України

25.12.2013

ОСОБА_1

Слідчий суддя Деснянського районного суду м.Києва Котович О.Л., розглянувши клопотання про арешт майна по матеріалах досудового розслідування № 0004583 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ :

25 грудня 2013 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_2, узгоджене з прокурором Ковальчуком О.С., про накладення арешту на речі і документи, вилучені при обшуку 24 грудня 2013 року будинку № 99-А по вул.Березанській в м.Васильків Київської області за місцем проживання ОСОБА_3

Клопотання повертається прокурору з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя повертає клопотання прокурору для усунення недоліків, коли клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 КПК України.

Клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 КПК України.

Так, згідно п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено підстави, у звязку з якими потрібно здійснити арешт майна.

При складанні такого клопотання мають бути враховані наступні положення закону :

ч.1 ст.170 КПК України, за якою арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого можливості відчужувати певне майно, або заборона розпоряджатися і використовувати майно,

ч.2 ст.170 КПК України, за якою слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України,

ч.3 ст.170 КПК України, за якою арешт може бути накладений на нерухоме і рухоме майно, яке перебуває у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебуває у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову,

ч.4 ст.171 КПК України, за якою вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

п.1 ч.2 ст.173 КПК України, за яким при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна,

п.2 ч.2 ст.173 КПК України, за яким при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення,

п.3 ч.2 ст.173 КПК України, за яким при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову,

п.4 ч.2 ст.173 КПК України, за яким при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наслідки арешту майна для інших осіб,

п.5 ч.2 ст.173 КПК України, за яким при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження,

ч.5 ст.132 КПК України, за якою під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Отримане клопотання не відповідає зазначеним вимогам закону.

Так, арешт майна передбачає тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого можливості відчужувати певне майно, або заборону розпоряджатися і використовувати майно.

При цьому слідчий суддя згідно ч.4 ст.173 КПК України повинен застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Автор клопотання запропонував спосіб арешту майна у вигляді заборони на розпорядження і використання, але не довів належність цього майна підозрюваному, зазначеному у витягу з ЄРДР.

Згідно п.5 ч.5 ст.173 КПК України при арешті майна має визначатись порядок виконання ухвали слідчого судді.

Автор клопотання не пропонує прийнятний для нього порядок виконання ухвали слідчого судді в разі задоволення клопотання про арешт майна і, відповідно, не мотивує таке своє прохання, а слідчий суддя не може вийти за межі клопотання і самостійно визначити порядок виконання ухвали.

Не узгоджено з положеннями ст.173 КПК України прохання автора клопотання арештувати майно з метою надання слідчому часу для зясування питання, чи зберегли вилучені речі і документи сліди злочину, та для встановлення власників вилученого майна.

Законом не тільки не передбачена така можливість взагалі, а також на слідчого суддю не покладається обовязок при ухваленні рішення про арешт майна обирати запропонований автором клопотання підхід у визначенні строку арешту майна до моменту настання певної події до зясування слідчим певних обставин справи.

Згідно п.3 абз.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

Ці документи в клопотанні не тільки не зазначені, а і слідчий посилається в клопотанні на відсутність інформації про власників вилученого майна, участь яких при розгляді клопотання має бути забезпечена судом.

З положень ст.170 КПК України не вбачається можливість арешту майна особи, якій не оголошено про підозру.

Законом (ч.2 ст.170 КПК України) передбачена можливість накладення арешту на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, зокрема, було використано як засоби вчинення кримінального правопорушення, але така можливість не дозволяє розширити коло осіб, яким таке майно належить і на яке може бути накладено арешт.

Автор клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.170 КПК України не обгрунтовує потребу в арешті майна, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Автор клопотання відповідно до вимог ч.4 ст.171 КПК України не зазначив вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, і не обгрунтовує її співмірність із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Слідчий суддя позбавлений можливості виконати вимоги п.4 ч.2 ст.173 КПК України, оскільки з клопотання і доданих документів не вбачаються наслідки арешту майна для інших осіб.

Також на виконання вимог п.5 ч.2 ст.173 КПК України з клопотання і доданих документів неможливо зробити висновок про розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Клопотаття слідчого не може бути задоволено також з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.168 КПК України під час обшуку може здійснюватись тимчасове вилучення майна.

Згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України володілець тимчасово вилученого майна на досудовому провадженні може оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України.

Згідно ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено :

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним,

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна,

3) у випадках, передбачених ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 КПК України,

4) у разі скасування арешту.

Таким чином, за змістом п.1 ч.1 ст.303 КПК України і ч.1 ст.169 КПК України питання про повернення тимчасово вилученого при обшуку майна може вирішуватись лише в наступних випадках :

1) слідчий не повертає майно, вилучення якого прокурор визнав безпідставним і виніс про це постанову,

2) слідчий не повертає майно, щодо якого слідчий суддя чи суд виніс ухвалу, якою відмовив прокурору у задоволенні клопотання про арешт цього майна,

3) (а) слідчий не повертає майно, про арешт якого він не подав клопотання слідчому судді, суду протягом наступного робочого дня після вилучення майна,

(б) слідчий не повертає майно, про арешт якого слідчий суддя, суд не постановив ухвалу протягом 72 годин із дня надходження до суду клопотання про арешт майна.

З глави 17 (Арешт майна) КПК України вбачається, що потребу в арешті тимчасово вилученого майна визначають слідчий, прокурор, цивільний позивач.

З глави 17 (Арешт майна) КПК України не вбачається, що слідчий з метою забезпечення кримінального провадження може утримувати тільки те тимчасово вилучене майно, яке арештовано за передбаченою законом процедурою.

Згідно ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч.2 ст.167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України тимчасове вилучення майна і арешт майна є різними (окремими) заходами забезпечення кримінального провадження.

З даних норм закону вбачається, що не все тимчасово вилучене майно підлягає арешту для забезпечення кримінального провадження.

Згідно доданої до клопотання копії протоколу обшуку, перелічені у клопотанні речі і документи були вилучені слідчим при обшуку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 170, 171, 172 КПК України,

УХВАЛИВ :

Повернути старшому прокурору прокуратури Деснянського району м.Києва ОСОБА_4 клопотання від 25 грудня 2013 року слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_2 про накладення арешту на речі і документи, вилучені при обшуку 24 грудня 2013 року будинку № 99-А по вул.Березанській в м.Васильків Київської області за місцем проживання ОСОБА_3

Ухвала набирає законної сили негайно, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя :