Справа № 447/72/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/302/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

підсудних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 10 липня 2014 року про повернення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296, ч.2 ст.146 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України прокурору Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської області для проведення додаткового розслідування,

в с т а н о в и л а:

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 10 липня 2014 року задоволено клопотання захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про скерування кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296, ч.2 ст.146 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України для проведення додаткового розслідування.

Обраний підсудним ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 запобіжний захід підписка про невиїзд залишено без зміни.

Державний обвинувач не погодився з рішенням суду та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та винести ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Апелянт вважає оскаржувану постанову суду незаконною у зв`язку із однобічністю та неповнотою судового слідства та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Так, судом в постанові зазначено, що досудовим слідством не проведено ставки віч-на-віч з участю підсудних та потерпілого ОСОБА_13 , а також між самими підсудними та між підсудними і свідками, які були очевидцями події злочину і брали у його вчиненні активну участь, відносно яких досудовим слідством не прийнято рішення про наявність або відсутність у їхніх діях складу злочину.

Однак як вбачається із матеріалів кримінальної справи, у ході досудового слідства проведено ставки віч-на-віч між самими підсудними, а саме між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.1, а.с.179, т.3, а.с.214), між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (т.1, а.с.180), ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (т.1, а.с.181-183). Крім того, проведено ставки віч-на-віч між підсудними та свідками, а саме між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 (т.2, а.с.60-62), ОСОБА_15 та ОСОБА_6 (т.2, а.с.69-71), ОСОБА_16 та ОСОБА_6 (т.2, а.с.64-67), ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (т.2, а.с.56-58), ОСОБА_19 та ОСОБА_7 (т.2, а.с.215-216). Отже, на думку апелянта, у даному випадку судом залишились не досліджені обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, в оскаржуваній постанові, однією із причин скерування справи на додаткове розслідування вказано невірну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.296 КК України, внаслідок відсутності мотивів явної неповаги до суспільства. Але відповідно до ст.275 КПК України 1960 року розгляд справи проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.

Прокурор вважає безпідставною вказівку суду на те, що без проведення слідчих дій, а саме відтворення обстановки та обставин подій, ставок віч-на-віч, витребування у операторів мобільного зв`язку відомостей про знаходження абонентів по відношенню до базових станцій, часу з`єднань з абонентами, які є безпосередніми учасниками подій під час вчинення злочинів у суду немає можливості встановити істину у справі. Адже досудовим слідством проведено такі слідчі дії, зокрема з участю ОСОБА_7 (т.1, а.с.87-106), ОСОБА_8 (т.2, а.с.151-165), ОСОБА_9 (т.2, а.с.173-191), ОСОБА_6 (т.1, а.с.113-131).

У ході судового розгляду справи, неодноразово нез`являлись потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_20 , а в постанові суду від 10 липня 2014 зазначено, що місце перебування ОСОБА_13 невідоме, а ОСОБА_20 знаходиться за кордоном. Однак, при виконанні постанов суду на привід потерпілих, працівниками Миколаївського РВ ГУ МВС України встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 на момент розгляду справи в суді проживає на території Стрийського району Львівської області, а потерпіла ОСОБА_20 перебуває за кордоном, проте у червні 2014 року повернеться в Україну.

Апелянт також зазначає, що при розгляді вказаної кримінальної справи Апеляційним судом Львівської області за апеляційною скаргою прокурора, в якій він просив вирок Миколаївського районного суду від 03 вересня 2012 скасувати, а справу скерувати в Миколаївський районний суд на новий судовий розгляд в іншому складі суду та за апеляційними скаргами інших учасників процесу, зокрема адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в яких вони просили вирок суду першої інстанції скасувати, а справу скерувати для проведення додаткового розслідування, апеляційні вимоги захисників щодо неповноти та неправильності досудового слідства, яке не може бути усунуто в судовому засіданні, свого підтвердження не знайшли, що вбачається із ухвали Апеляційного суду Львівської області від 21 жовтня 2013 р.

Адвокат ОСОБА_12 захисник підсудного ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких спростовує доводи сторони обвинувачення, і просить апеляцію державного обвинувача залишити без задоволення, а постанову суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, прокурора який просить апеляцію задовольнити, постанову суду скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд, обвинувачених та їхніх захисників, які просять постанову суду залишити без зміни, а апеляцію прокурора без задоволення, обговоривши наведені в апеляції доводи та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задовольнити, виходячи з наступного.

За змістом ст.281 КПК України 1960 року та роз`яснень, що містяться у п.8, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 „Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування", повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні. Якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду шляхом вчинення процесуальних дій, в тому числі давання судових доручень в порядку, передбаченому ст.315-1 КПК України, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції рішення про направлення справи на додаткове розслідування прийняв передчасно, оскільки не дотримався вищезазначених рекомендацій Пленуму Верховного Суду України, не вжив всіх передбачених чинним процесуальним законодавством заходів для встановлення необхідних на його думку обставин справи та необхідних даних про конкретних осіб, для прийняття рішення про винуватість або невинуватість обвинувачених.

Як вбачається із змісту постанови суду про скерування справи на додаткове розслідування, в ньому не вказано з яких підстав справа підлягає додатковому розслідуванню. Однак при цьому, розглядаючи справу за нормами КПК України 1960 року, суд підставою для повернення справи на додаткове розслідування вказав положення ст. 327 КПК України 2012 року принцип розгляду справи в розумні строки.

Колегія суддів вважає, що ті дії, проведення яких вказано в постанові, суд може виконати сам.

З огляду на викладене постанова суду від 10 липня 2014 року підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд.

При розгляді справи суд першої інстанції повинен повно й всебічно дослідити обставини справи та постановити в справі законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст.365,366,367,382 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу державного обвинувача задовольнити.

Постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 10 липня 2014 року про повернення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296, ч.2 ст.146 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України прокурору Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської області для проведення додаткового розслідування скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в той же ж суд в тому ж складі.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Оригінал ухвали.