Справа №212/7690/14-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі Головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу кримінальну справу № 212/7690/2014-к (провадження № 1-кп/212/9/16 ) за звинуваченням :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, що має середню освіту, не працюючого, раніше судимого 09 червня 2009 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу за ст. 186 ч.2 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільненого 28 лютого 2012 року умовно достроково на один рік п`ять місяців та два дні, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

У скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.185 КК України,

за участі прокурора Криворізької міської прокуратури № 2 ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілих - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у тому що він, 24.10.2012 року приблизно о 23.00 годині, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, зустрівши біля зупинки громадського транспорту Ставки по вул. Ногіна в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, раніше незнайомих йому ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , маючи умисел направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, пішли за останніми у двір будинку АДРЕСА_2 .

Діючи із корисливих мотивів направлених на реалізацію свого злочинного наміру, знаходячись біля першого під`їзду вказаного будинку, напали на ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , при цьому ОСОБА_3 застосувавши насилля небезпечне для життя і здоров`я до потерпілого ОСОБА_9 , яке виразилося в нанесенні йому одного удару ногою в область руки і голови, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді перелому дистального епіфіза променевої кістки з заповідальним стоянням уламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2390 від 12.11.2012 року відносяться до середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби.

Після чого, ОСОБА_9 , в результаті ударів завданих ОСОБА_3 впав та втратив свідомість, чим скористався ОСОБА_3 та заволодів його майном, а саме: сумкою спортивного типу, сірого кольору, вартістю 60 гривень, в якій знаходились документи на ім`я ОСОБА_9 , а саме: водійське посвідчення, техпаспорт, пенсійне посвідчення, посвідчення Ветерана праці, а також ключі від квартири та гаражу в кількості З штук загальною вартістю 250 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майновий збиток на загальну суму 310 гривень.

Після чого ОСОБА_3 , розвернувшись до гр. ОСОБА_6 , якого раніше збили з ніг невстановлені слідством особи, які діяли за попередньою змовою з ОСОБА_3 , в момент коли останній лежав на землі, наніс йому декілька ударів в область тулуба та рук, чим заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця лівого передпліччя, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2341 від 06.11.2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Після чого заволодів належним йому майном, а саме: сумка з синтетичного матеріалу, чорного кольору, вартістю 100 гривень, в якій знаходились ключі в кількості З штук загальною вартістю 100 гривень, гроші в сумі 170 гривень, мобільний телефон Nokia 1280, корпус синього кольору, вартістю 199 гривень, з Сім-картою мобільного оператора Київстар, з абонентським номером № НОМЕР_1 , вартістю 30 гривень, на рахунку якої були грошові кошти в сумі 10 гривень, футляр від окулярів, чорного кольору, вартістю 30 гривень, манікюрні ножиці вартістю 10 гривень. Крім того документи на ім`я ОСОБА_6 , які знаходилися в сумці: паспорт та ідентифікаційний код, пенсійне посвідчення, трудова книжка, профспілковий квиток, банківська картка Укрсиббанку, завдавши потерпілому ОСОБА_6 майновий збиток на загальну суму 649 гривень.

Після чого ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, чим завдав потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 майновий збиток на загальну суму 959 гривень.

Він же, ОСОБА_3 , повторно 28.10.2012 року приблизно о 17:50 годині, перебуваючи біля будівлі ЗОШ № 125, яка розташована на мкр-ні 5-й Зарічний в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, маючи намір на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, скориставшись відсутністю можливих свідків та очевидців події, а також відкритими дверима автомобіля Хонда - Легенда д/н НОМЕР_2 . що належить ОСОБА_10 , таємно викрав звідти ноутбук, який не представляє матеріальної цінності для потерпілого, що належить ОСОБА_11 , гроші в сумі 1700 доларів США, які належать гр-ну ОСОБА_12 , що станом на 28.10.2012 року, 100 доларів США в еквіваленті до гривні становить 799,3 гривень, чим заподіяв останньому майновий збиток на загальну суму 13588,10 грн., а також майно, яке належить гр. ОСОБА_7 , а саме: сумку вартістю 500 грн., гаманець вартістю 200 грн, гроші в сумі 40 грн., косметичне приладдя на загальну суму 815 гривень, чим заподіяв останній майновий збиток на загальну суму 1555 гривень, з місця злочину втік звернувши викрадене майно на свою користь.

Досудовим слідством злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб та ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що 01 листопада 2012 року він прийшов до районного відділу внутрішніх справ на відмітку. Співробітники міліції провели його до кабінету та почали показувати якісь фото, раптово надягли наручники і сказали, що він скоїв злочин. До нього застосовувалися недозволені методи фізичного впливу, тому він написав усе, що йому казали робітники міліції. Факт крадіжки він визнав тоді коли вже знаходився в КУВП. Де він сам знаходився в день злочинів, він не пам`ятає, можливо знаходився вдома. Окрім того, в жовтні 2012 року він пошкодив ногу та постійно ходив на прийом до лікаря і тому навіть фізично не міг би нанести удари потерпілому, які спричинили такі пошкодження. Телефони які продавали разом із ОСОБА_13 , належали йому. Телефон ОСОБА_14 йому відав його співробітник, два інших він купив у 2007-2008 році у валютників. Саме ці телефони вони продали разом із ОСОБА_15 . Він дав йому 100 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
За положенням частини 4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь цієї особи. Обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на сторону обвинувачення, і дані положення також відповідають Конституції України, Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.
Відповідно до ст.. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Приписи ч. 4 ст. 95 КПК України забороняють суду обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них та вказують на обґрунтування своїх висновків лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.
Доказами, на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованих злочинах, державне обвинувачення вважає:

По епізоду розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_6 від 24.10.2012 року:

Протокол огляду місця події від 25 жовтня 2012 року, в якому описане місце, території двору будинку АДРЕСА_2 , де невідомі особи напали на ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , застосувавши насилля небезпечне для життя і здоров`я до потерпілого ОСОБА_16 , заволоділи його майном (а.с. 74-75 т.1).

Аналізуючи вказаний доказ, суд вважає, що вказаний процесуальний документ складений слідчим СВ Жовтневого РВ КМУ УМВС України ОСОБА_17 відповідно до вимог ст.. 190-191 КПК України (в редакції 1960 року) є доказом на підтвердження встановлення місця та факту скоєння злочину стосовно потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_6 24 жовтня 2012 року.

Суд вважає, що вказаний процесуальний документ не є підтвердженням скоєння вказаного злочину саме обвинуваченим ОСОБА_3 , тому не визнається судом як доказ скоєння ОСОБА_3 розбійного нападу.

Доказом винності ОСОБА_3 державне обвинувачення вважає пояснення потерпілого по справі ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що з обвинуваченим він не знайомий, вперше побачив його у суді. На досудовому засіданні також не бачив його, так як у впізнанні він участі не брав.

24 жовтня 2012 року пізно ввечері повертався додому з гаражу зі своїм знайомим ОСОБА_18 . Коли вони знаходилися між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 на них напали троє хлопців та почали бити. Його вдарили по голові, після чого він впав. ОСОБА_19 сказати вдарив його обвинувачений, чи інший хлопець, пояснити не може, обличчя теж не бачив, бо удар був миттєвий. Хлопці забрали у нього особисті речі: документи та мобільний телефон синього кольору марки «Нокія». Написав заяву до міліції, де купував телефон не пам`ятає, але через три дні приніс до слідчого чек, а вже на 5 чи 6 день слідчий зателефонував і повідомив, що телефон знайшли. При огляді він впізнав свій телефон по явним пошкодженням, але співробітники міліції його не повернули. Цивільний позов не заявляє.

Таким чином, пояснення потерпілого ОСОБА_6 щодо обставин нападу на нього та потерпілого ОСОБА_16 , яке відбулось 24 жовтня 2012 року між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , суд, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 91 КПК України, не може визнати як належний доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вказаного злочину.
Потерпілий по справі ОСОБА_16 у судове засіданні не з`явився. Відповідно до ст. 134-135 КПК України судом, за клопотаннями учасників процесу вживалися заходи щодо явки потерпілого до суду, однак, потерпілий ОСОБА_16 з невідомих причин у судове засідання не з`явився.

В силу ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому і прокурору або посилатись на них.
Таким чином, суд не досліджує показання потерпілого ОСОБА_16 надані на досудовому розслідуванні.
Державне обвинувачення наполягає на тому, що протоколи відтворення обставин події злочину за участю ОСОБА_3 від 02.11.2012 року, в ході якого обвинувачений на місці скоєння злочину та в приміщенні Жовтневого РВ КМУ, показав і розказав як саме він вчиняв розбійний напад на потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , а також протокол відтворення обставин події злочину за участю потерпілого ОСОБА_16 , в ході якого останній на місці скоєння злочину, показав і розказав як саме стосовно нього було скоєно розбійний напад, є належним доказом скоєння розбійного нападу.

Аналізуючи вказані докази, суд вважає, що вказані процесуальні документи складені слідчим СВ Жовтневого РВ КМУ УМВС України ОСОБА_17 відповідно до вимог ст.. 85, 190-192, 195 КПК України (в редакції 1960 року) за участю понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що з обвинуваченим не знайом, вперше його побачив у міліції при проведенні слідчого експерименту. Він приймав участь у якості понятого, був присутній ще один понятий, слідчий та сам обвинувачений. Вони зайшли до кабінету де вже був обвинувачений, далі обвинувачений показав на манекені як бив людину та як нападав на чоловіка, при цьому сам добровільно усе показував. Обвинувачений був у наручниках, які були застібнуті попереду. Де саме це відбувалося обвинувачений не пояснював, лише розповідав про удари, конкретно показав удар ногою в пах. Після експерименту він підписав документи. На досудовому слідстві слідчий його не допитував, лише у суді давав пояснення. Наполягав на тому, що 06 вересня 2013 року він не був допитаний слідчим, хоча оригінальність свого підпису у судовому засіданні під протоколом підтвердив.

З огляду на вимоги ст.. 94 КПК України, вказані процесуальні документи та покази свідка ОСОБА_24 суд не визнає доказами скоєння вказаного злочину обвинуваченим ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 свою провину у скоєному злочині не визнав, потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що він не бачив хто саме вчинив вказаний злочин, та конкретно вказати на ОСОБА_3 , як на особу, яка здійснила на них з ОСОБА_16 напад, не може.

Протокол відтворення обставин події злочину за участю потерпілого ОСОБА_16 , за глибоким переконанням суду не є доказом скоєння вказаного злочину ОСОБА_3 , а тільки підтверджує факт та місце нападу на потерпілих, який ніким із учасників процесу не заперечується.

Прокурор як сторона обвинувачення не забезпечив можливість дослідження безпосередньо під час судового розгляду показань потерпілого ОСОБА_16 , свідків обвинувачення ОСОБА_23 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , незважаючи на вжиті судом заходи забезпечення кримінального провадження.
При цьому суд враховує, що згідно ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Суд повністю використав всі можливості збирання доказів, вжив всі передбачені законом заходи забезпечення судового провадження шляхом винесення ухвал про виклик потерпілого ОСОБА_16 та привід свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , доручав провести слідчі (розшукові дії) щодо даних свідків обвинувачення в порядку ст. 333 КПК України, проте ці ухвали суду залишились невиконаними.
На думку державного обвинувачення, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_6 підтверджується висновком судово-медичної експертизи № -2341 від 06 листопада 2012 року згідно якого потерпілому ОСОБА_6 заподіянні тілесні ушкодження у вигляді синця лівого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки, та висновком судово-медичної експертизи № - 2390 від 13 листопада 2012 року згідно якого потерпілому ОСОБА_16 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому дистального епіфіза променевої кістки з заповідальним стоянням уламків, які відносяться до середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби.

Суд вважає, що вказані експертні дослідження підтверджують факт спричинення потерпілим ОСОБА_8 і ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, однак не підтверджують спричинення вказаних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_3 .

Також, при призначенні судово-медичної експертизи встановлення ушкоджень у потерпілого ОСОБА_6 , досудовим розслідуванням були грубо порушені права обвинуваченого ОСОБА_3 на захист.

Так, згідно протоколу ознайомлення обвинуваченого ОСОБА_3 з постановою про призначення експертизи, відповідно до ст.. 197 КПК України (в редакції 1960 року), обвинувачений має право: - завити експертові відвід; - просити про призначення експерта з числа вказаних ним осіб; - просити про постановку перед експертом додаткових питань; - давати пояснення експерту; - пред`являти додаткові документи; - знайомитися з матеріалами експертизи і висновком експерта після закінчення експертизи; - заявляти клопотання про призначення нової або додаткової експертизи.

З вказаним протоколом та своїми правами ОСОБА_3 був ознайомлений 07.11.2012 року, тобто після проведення експертного дослідження 06.11.2012 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив, що з обвинуваченим він знайомий з дитинства. Приблизно два чи три роки тому обвинувачений запропонував йому купити у нього три мобільні телефони: марки «Самсунг» чорного кольору, марки «Сони Ериксон» кольоровий та марки «Нокия» синього кольору. Телефон марки «Сони Ериксон» він запропонував своєму другу, який погодився його купити за 100 гривень, а телефони марки «Самсунг» і марки «Нокия» вони разом з обвинуваченим продали валютникам у місті за 40 та 50 гривень. Гроші забрав ОСОБА_26 .. Обвинувачений пояснив, що усі телефони його знайомих співробітників.

Державне обвинувачення наполягає на тому, що показання вказаного свідка підтверджують факт скоєння ОСОБА_3 розбійного нападу та заволодіння телефоном ОСОБА_6 марки «Нокия».

Суд не може погодитись з тим, що свідчення свідка ОСОБА_25 підтверджують винність ОСОБА_3 у скоєнні злочину, оскільки сам факт пропонування свідкові продати три мобільні телефони, серед яких був телефон марки «Нокия», яких в користуванні населення країни перебуває велика кількість, ніяким чином не підтверджує, що ОСОБА_3 пропонував продати саме телефон потерпілого.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснила, що з обвинуваченим не знайома. У вересні 2013 року вона знаходилася біля магазину «173 квартал», до неї підішли працівники міліції і попросили бути свідком при вилученні у магазині мобільного телефону. В її присутності та присутності ще однієї жінки і як вона зрозуміла власника телефону, два міліціонера провели вилучення, був складений протокол, який вона підписала. Телефон нібито був марки «Нокія» синього кольору, власник розглядав інші телефони, так як їх було багато і по зовнішньому вигляді він впізнав свій. При ній співпадіння ОСОБА_28 не перевіряли. Вся процедура була проведена приблизно за пів години. В міліції ніяких показів вона не давала, їй дали підписати документи і вона підписала., що написано в протоколі допиту вона не читала. Її не допитували, надали чистий лист аркушу, продиктували, що треба написати, вона написала і підписала. При огляді протоколу допиту у судовому засіданні у неї виникли сумніви щодо оригінальності її підпису.

Відповідно до протоколу огляду приміщення магазину Flash mobile розташованого по вул.. Тухачевського в м. Кривому Розі, в якому був виявлений і вилучений мобільний телефон Нокія 1280 з корпусом синього кольору під задньою панеллю. Вказана процесуальна слідча дія проведена слідчим СВ Жовтневого РВ КМУ УМВС України ОСОБА_29 відповідно до вимог ст.. 104-106, 234, 237, 223 КПК України (в редакції 2012 року), однак ніяким чином не підтверджує винність обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та заволодіння вказаним телефоном, а підтверджує факт встановлення викраденого телефону та його вилучення, який ніким із учасників процесу не заперечується.

Протокол пред`явлення речей на впізнання від 03 жовтня 2013 р., в ході якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав мобільний телефон Нокія 1280, який 24 жовтня 2012 року в наслідок розбійного нападу на нього був у нього викрадений, проведений слідчим СВ Жовтневого РВ КМУ УМВС України ОСОБА_29 відповідно до вимог ст.. 104-106, 234, 237, 223 КПК України (в редакції 2012 року).

Вказана слідча дія проведена у відповідності до вимог КПК України, однак, у відповідності до ст.. 94 КПК України, не підтверджує винність обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_6 .

Таким чином, аналізуючи надані державним обвинуваченням докази на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у скоєнні розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що надані державним обвинуваченням докази підтверджують факт розбійного нападу на потерпілих, який відбувся 24.10.2012 року, та який ніким із учасників процесу не заперечується, однак, за глибоким переконанням суду, свідчать про недоведеність скоєння злочину ОСОБА_3 ..

По епізоду крадіжки чужого майна, від 28 жовтня 2012 року,

Протокол огляду місця події, з якого видно що, працівниками міліції був оглянутий автомобіль Хонда Легенда реєстраційний номер якого НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , звідки було таємно викрадене майно, що належить потерпілим ОСОБА_30 , та ОСОБА_7 .

Вказана слідча дія проведена у відповідності до вимог КПК України, однак ніяким чином не підтверджує винність обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні крадіжки майна, що належить потерпілим ОСОБА_31 , та ОСОБА_7 ..

При огляді місця скоєння злочину були вилучені відбитки пальців.

Відповідно до висновків судових дактилоскопічних експертиз від 14.11.2012 року № 52/01-214 та від 15.11.2012 року № 52/01-219 сліди пальців рук, вилучені з поверхні пасажирської двері автомобіляХонда Легенда реєстраційний номер якого НОМЕР_2 , пригодні для ідентифікування особи та залишені не ОСОБА_3 а іншими особами.

Досудове слідство та державне обвинувачення вважають, і це викладено в явці із повинною, протоколах допитів у якості підозрюваного та обвинуваченого та в обвинувальному акті, що ОСОБА_3 28.10.2012 року приблизно о 17:50 годині, перебуваючи біля будівлі ЗОШ № 125, яка розташована на мкр-ні 5-й Зарічний в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, маючи намір на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, скориставшись відсутністю можливих свідків та очевидців події, а також відкритими дверима автомобіля Хонда - Легенда д/н НОМЕР_2 . що належить ОСОБА_10 , таємно викрав звідти ноутбук, який не представляє матеріальної цінності для потерпілого, що належить ОСОБА_11 , гроші в сумі 1700 доларів США, які належать гр-ну ОСОБА_12 , що станом на 28.10.2012 року, 100 доларів США в еквіваленті до гривні становить 799,3 гривень, чим заподіяв останньому майновий збиток на загальну суму 13588,10 грн., а також майно, яке належить гр. ОСОБА_7 , а саме: сумку вартістю 500 грн., гаманець вартістю 200 грн, гроші в сумі 40 грн., косметичне приладдя на загальну суму 815 гривень, чим заподіяв останній майновий збиток на загальну суму 1555 гривень, з місця злочину втік звернувши викрадене майно на свою користь.

В той же час, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що восени 2012 року вона працювала перекладачем канадських спостерігачів під час виборів. 28 жовтня 2012 року вона з двома канадцями приїхали до виборчої дільниці на автомобілі та зайшли до будівлі. Коли повернулися до машини відкрити дверцята не змогли, відкриття здійснювали за допомогою пульта блокіровки, тоді вона зателефонувала власнику автомобіля і він порадив смикнути за ручку двері і тільки після цього вони відчинилися. Пульт блокіровки був у неї, чи існував дублікат вона не знає. Після цього вони помітили, що з машини зникла її сумка, а канадець ОСОБА_32 повідомив про зникнення особистих грошей у сумі приблизно 1000 доларів. Суму грошей вона знає, так як перекладала усе, що він казав. Також з салону зник ноутбук, який належав водію, але чи писав він заяву про викрадення до міліції, вона не знає. Під час крадіжки, водія в машині не було, бо коли він їх привіз до дільниці, то погано себе почував, тому поїхав додому, а далі керувати повинен був її чоловік. При визначенні покарання обвинуваченому поклалася на розсуд суду.

З огляду на покази потерпілої ОСОБА_7 , суд робить висновок, що особа, яка скоїла крадіжку, повинна була відчинити двері автомобіля за допомогою ключа, викрасти речі, а потім закрити двері на ключ, в той час як досудове слідство та державне обвинувачення наполягають на тому, що ОСОБА_3 скориставшись відкритими дверима автомобіля Хонда - Легенда таємно викрав чуже майно.

Безумовно, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому і прокурору або посилатись на них.
Суд не мав можливості допитати у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_33 , оскільки від є громадянином Канади та мешкає в АДРЕСА_4

Однак, не досліджуючи покази потерпілого ОСОБА_33 , суд звертає увагу, що у протоколі допиту потерпілий вказує, що його сумка з грошима та документами знаходилась не в салоні автомобіля, звідки її, на переконання обвинувачення викрав ОСОБА_3 , а в БАГАЖНИКУ автомобіля.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_34 пояснив, що з обвинуваченим він знайомий давно, разом навчалися у школі. Приблизно у 2012 році вони зустрілися на ринку ОСОБА_35 , де ОСОБА_26 запропонував йому обміняти 1700 доларів на гривню по курсу 8 гривень. Йому долари були не потрібні, тому він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_36 . ОСОБА_37 приїхав на автомобілі, він сів до нього, вони перерахували гроші, обмінялися з ОСОБА_38 і розійшлися.

Свідок ОСОБА_34 підтвердив наявність у ОСОБА_3 1700 доларів США, та факт обміну валюти на гривню, однак суд не приймає вказані свідчення як доказ скоєння крадіжки, оскільки ОСОБА_3 заперечує вказані обставини, досудовим слідством знайомий ОСОБА_39 на ім`я ОСОБА_37 , який гроші обмінював не встановлений, гроші не вилучені.

Крім того, як зазначила у своїх показах ОСОБА_7 , ОСОБА_32 повідомив про зникнення особистих грошей у сумі приблизно 1000 доларів. Вона перекладала з його слів, сума доларів, яка була викрадена у ОСОБА_40 , вказана з його слів, однак документальних підтверджень наявності у ОСОБА_33 вказаної суми, суду не надано.

Оцінюючи досліджені письмові докази, покази потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_39 , суд приходить до висновку, про наявність суттєвих суперечностей у висновках слідства та державного обвинувачення щодо вини ОСОБА_3 у скоєнні крадіжки та встановлених під час судового слідства доказах які, з точки зору достатності та взаємозв`язку свідчать про недоведеність скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_3 ..

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_41 пояснила, що ОСОБА_26 її цивільний чоловік. У лютому 2012 року він звільнився з місць позбавлення волі і проживав за адресою: АДРЕСА_5 разом з нею та його сестрою. У 2012 році він працював, але не офіційно. У неї є дитина, батьком якої він не є. Окрім того у сестри також є дитина, і обвинувачений часто сидів з дітьми вдома, так як їй та сестрі потрібно було працювати у районі Червоної, а він на той момент мав травму ноги і тому залишався з ними. ОСОБА_26 працював по будівельним роботам підсобним. Травма ноги сталася восени, вона ходила з ним до 16 лікарні к лікарю ОСОБА_42 та до фізкабінету, велику операцію обвинуваченому не робили, але відкачували рідину з колінного суглобу, особисто з лікарем вона не спілкувалася.. По характеру обвинувачений врівноважений, спокійний, часто дарував солодке, квіти та одяг, дорогі подарунки не купував.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 посилався на застосування до нього недозволенних методів слідства.

За заявою ОСОБА_3 було проведено перевірку старшим слідчим прокуратури Жовтневого району м Кривого Рогу А.Красіковим щодо застосування щодо нього тиску з боку працівників міліції.

Проведеною перевіркою не підтвердились твердження ОСОБА_3 про застосування до нього недозволенних методів слідства, що відображено в постанові від 23.01.2013 року про закриття кримінального провадження.

Однак суд вважає, що вказана перевірка проведена поверхово, є формальною та невмотивованою.

Відповідно до п.8 Перехідних Положень до нового КПК України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку , що діяв до набрання ним чинності.
Згідно п.10 ч.1, ст..7, частин 1,2,4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки ї вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, провівши судовий розгляд даної кримінальної справи у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дійшов висновку, про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 .
Суд дійшов висновку, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 , ґрунтується на припущеннях і суб`єктивній позиції сторони обвинувачення.
Зазначена позиція сторони обвинувачення абсолютно суперечить встановленим під час судового провадження обставинам справи і наведеним вище нормам Конституції України і КПК України, які зобов`язують сторону обвинувачення доводити винуватість особи і не встановлюють обов`язку обвинуваченого доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Отже з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_3 за не доведеності вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
За положеннями ч. 4 даного закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи. До закінчення судового слідства, клопотань від учасників процесу про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім тих, що досліджено в судових засіданнях, не надійшло. В судових дебатах прокурор просив визнати винним ОСОБА_3 в пред`явленому обвинуваченні, обвинувачений просив його виправдати.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Прокурор як сторона обвинувачення не забезпечив можливість дослідження безпосередньо під час судового розгляду показань потерпілого ОСОБА_16 , свідків обвинувачення ОСОБА_23 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , незважаючи на вжиті судом заходи забезпечення кримінального провадження.
При цьому суд враховує, що згідно ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Суд повністю використав всі можливості збирання доказів, вжив всі передбачені законом заходи забезпечення судового провадження шляхом винесення ухвал про виклик потерпілого ОСОБА_16 , та привід свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , доручав провести слідчі (розшукові дії) щодо даних осіб в порядку ст. 333 КПК України, проте ці ухвали суду залишились невиконаними.
Таким чином, вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочинів, передбачених ч.2 ст.187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб та ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно на переконання суду не доведена в суді прокурором в рамках дотримання принципу змагальності, визначеного ст.22 КПК України, з урахуванням доказів, які були досліджені в ході судового розгляду та оцінені з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Наявність таких обґрунтованих сумнівів не узгоджується з принципом доказування поза розумним сумнівом. При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Аналогічна позиція зазначена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.07.2011 року, що дає підстави відповідно до п.1 ч.1 ст.373 КПК України для постановлення виправдувального вироку .

Відповідно до ст.. 100 КПК України, речові докази по справі мобільний телефон «Nokia - 1280», в корпусі синього кольору, IMEI НОМЕР_3 який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області повернути власнику за належністю.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 - домашній арешт закінчився.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Керуючись ст.ст. 369-371, п. 1 ч.1 ст. 373, ст. 374, 375 КПК України, суд УХВАЛИВ:
ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.185 КК України визнати невинним та виправдати на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_44 .
Строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_43 , домашній арешт закінчився.
Речові докази по справі - мобільний телефон «Nokia - 1280», в корпусі синього кольору, IMEI НОМЕР_3 який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області повернути власнику за належністю.

Цивільний позов по справі не заявлено.
Зняти арешт з усього майна, яке належить обвинуваченому ОСОБА_3 , де б воно не знаходилось, накладений постановою ст.. слідчого СВ Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_45 від 14.11.2012 року.
Роз`яснити виправданому ОСОБА_3 право на поновлення в його правах, обмежених під час кримінального провадження.
Матеріали кримінального провадження № 0003480 - залишити на зберіганні при обвинувальному акті.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України, копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_46