АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/780/15 Справа № 705/3376/15-к Категорія: ст. 86 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7 (відеоконференція)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про застосування до неї положень Закону України «Про амністію в 2014 році», -

в с т а н о в и л а :
Засуджена ОСОБА_7 подала до Уманського міськрайонного суду Черкаської області заяву про застосування відносно неї положень Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року.

Ухвалою судді від 07 липня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_7 відмовлено.

В ухвалі суддя вказав, що згідно з ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2013 року вирок Брянського обласного суду від 10.03.2011 року з урахуванням змін, внесених постановою Совєтского районного суду м. Брянська від 05.04.2012 року Російської Федерації, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Кіровограда Кіровоградської області Україна, засуджено за ч. 3 ст. 30, п. «а» ч. 3 ст. 228.1; ч. 3 ст. 30. п.п. «а», «г» ч. 3 ст. 228.1, ч. 4 ст. 188 КК Російської Федерації, було приведено у відповідність до законодавства України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з вказаною ухвалою вважається засудженою за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до 10 років позбавлення волі з штрафом 30 000 рублів РФ.

Суддя також зазначив, що з матеріалів, доданих представником УВК № 129, вбачається, що засуджена на момент набрання чинності та застосування ЗУ «Про амністію в 2014 році» перебувала на території Російської Федерації.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про амністію в 2014 році», дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюються на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

В даному випадку, вказує суд першої інстанції, засуджена, хоча і підпадає під дію ЗУ «Про амністію в 2014 році», однак, враховуючи п. 2 ст. 12 даного Закону, не підлягає звільненню. В цій нормі закону вказано, що особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до цього Закону підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніше ніж протягом трьох місяців після опублікування цього Закону.

Не погодившись з ухвалою, засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до неї ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році» та звільнити її від подальшого відбування покарання.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вона була засуджена 10.03.2011 року Брянським обласним судом Російської Федерації за ч. 3 ст. 228, ч. 4 ст. 188, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до 10 років позбавлення волі зі штрафом 30 000 карбованців РФ.

Відбувши значну частину покарання, ОСОБА_7 звернулась з клопотанням про переведення для подальшого відбування покарання на територію України, оскільки вона являється громадянкою України.

Краснодарським крайовим судом РФ винесено судове рішення від 17.01.2014 року про екстрадицію ОСОБА_7 до України. 04.03.2015 року її було переведено до СІЗО м. Харкова, а в подальшому до СІЗО м. Кіровограда.

До Уманської ВК № 129 ОСОБА_7 прибула 17.04.2015 року.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про амністію в 2014 році», амністія не поширюється на осіб, які вчинили злочин після набрання чинності цим Законом. Проте, апелянт зазначає, що процес екстрадиції тривав надто довго, оскільки на територію України вона потрапила лише 04.03.2015 року.

У судовому засіданні засуджена ОСОБА_7 підтримала вимоги апеляційної скарги з підстав, які в ній наведені.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, прокурора, засуджену, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1 жовтня 1996 року № 392/96-ВР, а також відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року № 1185-VII, рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про амністію у 2014 році», особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до цього Закону підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніше ніж протягом трьох місяців після опублікування цього Закону (20 квітня 2014 року).

На час подання засудженою заяви та її розгляду судом першої інстанції вказаний строк вже минув, що було вірно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Вказаний строк минув не лише з моменту фактичного опублікування вказаного вище закону про амністію, коли засуджена дійсно ще перебувала на території Російської Федерації, однак він минув й з моменту приїзду засудженої на територію України. Як вказує сама засуджена, й це підтверджується матеріалами кримінального провадження, вона фактично прибула на територію України 04 березня 2015 року. Своє клопотання про застосування амністії вона адресувала суду 09 червня 2015 року (дата на клопотанні), й воно було отримане судом 12 червня 2015 року (понад три місяці).

Таким чином, навіть якщо припустити, що причина відсутності засудженої на території України на час набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» була поважною, й обраховувати вказаний вище тримісячний строк треба з дня прибуття засудженої до України (04 березня 2015 року), цей строк все одно був нею пропущений.

Таким чином, суд першої інстанції не мав законних підстав для задоволення клопотання засудженої, й обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Керуючись положеннями ЗУ «Про амністію у 2014 році», колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про застосування до неї положень Закону України «Про амністію в 2014 році» залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :