У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні 10 грудня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року.

Вироком Миронівського районного суду Київської області від

05 грудня 2014 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця АДРЕСА_1 ,
неодноразово судимого, востаннє 06 травня 2010 року
за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням статей
69, 71 КК України до позбавлення волі строком
на 4 роки 2 місяця з конфіскацією 1/2 майна,
засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року зазначений вирок скасовано у частині призначеного ОСОБА_6 покарання. Призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 13 червня та 14 серпня 2014 року, перебуваючи у приміщенні будинку за місцем свого проживання, умисно, незаконно, з корисливих мотивів збув оперативному покупцю ОСОБА_7 особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований вагою 0,1431 г у перерахунку на суху речовину, а також наркотичний засіб, обіг якого обмежено,(фетамін метадон вагою 0,0108 г у перерахунку на суху речовину, отримуючи кожного разу винагороду у сумі 150 грн.
20 серпня 2014 року під час особистого огляду ОСОБА_6 працівниками міліції було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований вагою 0,0609 г у перерахунку на суху речовину, який ОСОБА_6 незаконно придбав і зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на суворість призначеного покарання. Вважає, що судом не в повній мірі враховано пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, інвалідність, наявність туберкульозу та ВІЛ інфекції. Просить змінити вирок та звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив залишити скаргу без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Як видно з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання суд визнав пом`якшуючою обставиною стан здоров`я ОСОБА_6 , який є інвалідом ІІІ групи, хворіє на туберкульоз та є ВІЛ інфікованим. Крім того, суд послався на відсутність обтяжуючих покарання обставин та дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені обставини є підставою для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, чим передбачено санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

Апеляційний суд, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання, яке слід відбувати у місцях позбавлення волі, зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги суспільну небезпеку та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, а також дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, однак на шлях виправлення не став, не працює та не навчається, за місцем проживання характеризується посередньо. На підставі зазначеного апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства є сумнівним, а звільнення його від відбування покарання не сприяє попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Отже, покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, його касаційну скаргу без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3