Справа № 522/3279/16-к
Провадження по справі № 1-кс/522/3541/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого 1-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий 1-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим із прокурором, про накладення арешту на автомобіль HUMMER H3, 2006 року випуску, номер шасі: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , з забороною розпоряджатися або користуватися арештованим майном, та передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000092.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на наступне.

Першим слідчим відділом слідчого управління прокуратури Одеської області розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Допитаний під час досудового слідства як потерпілий ОСОБА_4 показав, що у 2013 ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволодів належним йому автомобілем марки «Хамер Н3" 2007 року випуску, держномерними знаком НОМЕР_3 при наступних обставинах.

У серпні 2010 року ряд осіб, в тому числі і діючих співробітників МВС, в смт. Затока спробували викрасти його малолітнього сина ОСОБА_6 , 2007 року народження. За даним фактом прокуратурою Одеської області було порушено кримінальну справу, яку в подальшому направили для розслідування в слідчий відділ прокуратури області. На той час вказаний слідчий відділ очолював ОСОБА_5 . В один з днів вересня 2010 року йому на мобільний телефон подзвонив ОСОБА_5 і запросив до себе в слідчий відділ, розташований по вул. Щорса. Там його провели в службовий кабінет ОСОБА_5 , що розташовувався на другому поверсі будівлі відділу. У ході бесіди ОСОБА_5 повідомив, що встановлені особи, які брали участь у викраденні його сина, троє з яких діючі співробітники міліції Київського, Малиновського та Суворовського райвідділів міліції м. Одеси. Тоді ж ОСОБА_7 поінформував його, що за вказаними співробітниками міліції стоять більш серйозні особи, які організували викрадення його сина з метою отримання в подальшому грошового викупу. Також ОСОБА_5 заявив, що йому необхідна підтримка великих людей в м.Києві та згадував заступника Генерального прокурора України ОСОБА_8 . Тоді ж ОСОБА_5 пояснив, щоб справа швидко і якісно було розслідувана ОСОБА_5 потрібно 4-5 доларів США для поїздки в м. Київ.

У зв`язку з тим, що вирішувалося питання про притягнення всіх винних до кримінальної відповідальності і в цьому він був зацікавлений, тому що боявся повторного викрадення сина, то він погодився з цією пропозицією ОСОБА_5 і передав останньому в службовому кабінеті 4 тис. доларів США. Після поїздки до м. Києва ОСОБА_5 йому повідомив, що домовився з керівництвом Генеральної прокуратури України і що для подальшої роботи у кримінальній справі треба передати керівництву 10 тис. доларів США.

З цією вимогою ОСОБА_5 він теж змушений був погодитися, тому що боявся за життя і здоров`я сина. Ця розмова відбувалася в належному йому ресторані «Одін», розташованому по вул. Польська, 12. В ході розмови він запитав ОСОБА_5 , як довго буде розслідуватися справа, на що ОСОБА_5 відповів, що слідство пройде швидко і що після їх розмови поставить керівництво прокуратури області до відома, що він з ними співпрацює. У ресторані він передав ОСОБА_5 необхідні 10 тис. доларів США. і картку зі 100% знижкою ресторану «Одін». Приблизно через два тижні ОСОБА_5 знову викликав його до себе і заявив, що справу за викрадення сина зажадали в м. Києві в Генеральну прокуратуру України і щоб вони за скаргою одного з підозрюваних не припинили цю кримінальну справу, ОСОБА_5 заявив, що працівникам Генеральної прокуратури України необхідно завезти 15 тис. дол. США. На наступний день він приїхав на роботу ОСОБА_5 - в слідчий відділ і передав йому необхідні 15 тис. дол. США, які він зняв зі свого рахунку в банку «Райфайзен Банк». Всього за 6-7 місяців він передав ОСОБА_5 близько 100 тис. доларів США. Потім він припинив давати йому гроші, тому що зрозумів, що ОСОБА_5 витягує з нього таким чином гроші. Крім того, за час спілкування з ОСОБА_7 він змушений був подарувати йому мисливську рушницю марки «Бенелі» вартістю 25 тис. дол. США, золоті командирський годинник, вартістю 7 тис. дол. США, 5-ть ноутбуків, три Айпади і т.д. Крім цього, на початку 2012 р ОСОБА_5 звернувся до нього з проханням надати для постійного проживання одну з його квартир. На той час ОСОБА_5 проживав в санаторії «Магнолія». Так як на той час він був залежний від ОСОБА_5 розслідуванням справи з викрадення сина, він змушений був погодитися з вимогою останнього і надав ОСОБА_5 трикімнатну квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 . У цій квартирі ОСОБА_5 зі своєю сім`єю - дружиною і двома дітьми, проживав до початку 2015 г. При цьому комунальні послуги по квартирі оплачував особисто він. Всі ці факти зможуть підтвердити сусіди. У 2012 р він придбав у дочки свого знайомого ОСОБА_9 автомобіль марки «Хамер Н3" 2007 р випуску, держномерний знак НОМЕР_4 за 35 тис. дол. США. Офіційно угоду з купівлі-продажу він не оформляв, як це і дозволяє законодавство України, а після передачі грошей, ОСОБА_9 віддала йому техпаспорт на автомобіль і дві пари ключів від автомобілю. Близько року він їздив на автомобілі і оформленням його на себе не займався. На той час у нього було три автомобілі - «Вольво», Інфініті »і« Мерседес ». У 2013 р ОСОБА_5 звернувся до нього з проханням дати покористуватися один з автомобілів, тому що ОСОБА_5 по роботі треба часто їздити, а особистого автомобіля немає. Тоді він дав ОСОБА_5 в тимчасове користування автомобіль «Хамер». При цьому він передав ОСОБА_5 ключі і техпаспорт на цей автомобіль. Зазначеним автомобілем «Хамер» ОСОБА_5 користувався з 2013 по грудень 2015 р. У 2013 році ОСОБА_5 попросив його оформити на останнього автомобіль «Хамер», тому що останній нібито часто їздить за кордон і виникають проблеми при його перетині. У цьому він йому відмовив, тому що йому це прохання тоді не сподобалося. Вже у 2014 р ОСОБА_5 йому повідомив, що під`їхав без нього до ОСОБА_9 і переоформив на себе його автомобіль. Коли він запитав його навіщо це зробив, то останній відповів, що так легше при постійних поїздках, але якщо він хоче, то ОСОБА_5 під`їде з ним до нотаріуса і переоформить автомобіль на нього. Він домовився з ним, що це вони зроблять пізніше, тому що хотів, щоб ОСОБА_5 закінчив кримінальну справу, але потім у ОСОБА_5 почалися на роботі неприємності і його звільнили. У ОСОБА_9 він з`ясував, що автомобіль ОСОБА_7 остання не переоформляла і нікуди з цього приводу з ОСОБА_5 не їздила. Як ОСОБА_5 зміг отримати техпаспорт на вказаний автомобіль на прізвище ОСОБА_5 , йому не відомо.

Допитана як свідок ОСОБА_10 показала, що приблизно у 2008 році вона придбала автомобіль «Hummer H3» 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_5 . Зазначений автомобіль у 2011 році вона продала ОСОБА_4 за 35 000 доларів США. Автомобіль при цьому вона з обліку не знімала. У січні 2016 року, ОСОБА_4 повідомив її, що даний автомобіль шахрайським шляхом на себе оформив ОСОБА_5 . При цьому вона ніяких доручень ОСОБА_5 не надавала, автомобіль з обліку не знімала, ніяких документів з цього приводу не підписувала. Нікому дані дії здійснювати не доручала. Автомобіль вона передала ОСОБА_4 і була впевнена, що автомобіль знаходиться у нього у власності.

Враховуючи, що автомобіль HUMMER H3, 2006 року випуску, номер шасі : НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , є предметом кримінального правопорушення та зберіг на собі сліди його вчинення, керуючись ст. ст. 170, 171 КПК України, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на вищевказаний автомобіль.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2016 клопотання слідчого було задоволено та судом накладено арешт на майно, а саме автомобіль HUMMER H3, 2006 року випуску, номер шасі : НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 .

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотання слідчого майно.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених підстав.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши слідчого приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 170 КПК України треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Згідно до п.3 ч.2 ст. 170 КПК України відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно до ч. 7 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно до п.2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого 1-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на автомобіль HUMMER H3, 2006 року випуску, номер шасі: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , з забороною розпоряджатися або користуватися арештованим майном, та передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000092.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого 1-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
24.02.2016