Код суду 233 Справа № 233/4529/15-к
Вирок
Іменем України
11 вересня 2015 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Григорівка Світловодського району Кіровоградської області, громадянина України, має вищу освіту, неодружений, дітей не має, не працює, заступник командира роти охорони з озброєння військової частини польова пошта НОМЕР_1 , молодший лейтенант, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, суд -
В травні 2014 року ОСОБА_4 було призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 454/2014 від 6 травня 2014 року.
Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №9 від 21 травня 2014 року з того ж дня молодшого лейтенанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду заступника командира роти охорони з озброєння військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
У червні 2014 року особовий склад військової частини НОМЕР_1 , у тому числі і молодший лейтенант ОСОБА_4 , прибув до м. Костянтинівка Донецької області для виконання бойових завдань за призначенням у зоні антитерористичної операції.
Протягом часу з червня 2014 року по один з днів наприкінці липня - на початку серпня 2014 року молодший лейтенант ОСОБА_4 проходив військову службу у визначеному командуванням місці служби - на блокпосту, що знаходився поблизу АДРЕСА_3 .
В один з днів наприкінці липня - на початку серпня 2014 року, більш точної дати не встановлено, молодший лейтенант ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення місця служби з метою ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, вирішив самовільно залишити місце служби - блокпост, що знаходився поблизу АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне залишення місця служби з метою ухилення від військової служби, молодший лейтенант ОСОБА_4 в один з днів наприкінці липня - на початку серпня 2014 року, більш точної дати не встановлено, самовільно залишив місце служби з метою ухилитися від військової служби, та продовжує не з`являтися на службу з тією самою метою дотепер, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання батьків: АДРЕСА_2 , та в інших місцях.
Протягом зазначеного періоду нез`явлення на службу молодший лейтенант ОСОБА_4 з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав.
12 липня 2015 року молодшого лейтенанта ОСОБА_4 було розшукано оперативними підрозділами органів внутрішніх справ на виконання доручення військової прокуратури Кіровоградського гарнізону вдома за місцем проживання батьків: АДРЕСА_2 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, та пояснив, що він був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на початку травня 2014 року. Після навчання на початку червня 2014 року його разом з іншими військовослужбовцями відправили в зону АТО до м. Костянтинівка Донецької області. Він перебував на посаді заступника командира роти по озброєнню, відповідав за забезпечення роти озброєнням, контролював видачу та поповнення запасів боєприпасів, є офіцером молодшим лейтенантом. Блокпост, на який його було призначено, був розташований у с. Калиново Костянтинівського району Донецької області. Спочатку він сумлінно ніс службу, виконував всі розпорядження командирів, але наприкінці червня 2014 року він вирішив залишити місце несення служби, оскільки, на його думку, він як військовослужбовець Збройних сил України, не був належним чином забезпечений матеріально-технічно, засобами захисту та зброєю. До цього він писав рапорти своєму командиру з проханням звільнити його від проходження військової служби, але йому було в цьому відмовлено. Пояснив, що коли він йшов служити, то очікував іншого, на справі виявилося, що для безпосередньої участі в бойових діях командири відряджають молодих, погано підготовлених бійців, при чому бійці не були забезпечені касками та бронежилетами. На блокпості, де він служив, був заклинений кулемет, не здатний до виконання пострілів. Коли їм видали прибор нічного бачення, то не дали до нього батарейки. Саме через це він зневірився у військовій службі. Так, коли в один з днів наприкінці червня на початку серпня 2014 року він поїхав ремонтувати автомобіль в розташування батальйону в АДРЕСА_3 , вирішив звідти поїхати додому, не повідомивши при цьому нікого. Зброю він залишив в автомобілі, на дорозі зупинив попутний автомобіль та доїхав на ньому до м. Олександрія, а звідти вже до м. Кіровоград. Потім він поїхав до своїх батьків, де почав постійно проживати. Іноді їздив до м. Кіровоград до своїх друзів. Через певний час він зрозумів, що проявив слабкість духу та боягузтво, але повернутися до військової частини не міг, оскільки дуже соромився свого вчинку. 12 липня 2015 року до нього додому прийшов дільничний інспектор міліції та забрав його до відділу міліції. В теперішній час повністю усвідомив протиправність свого діяння, щиро розкаявся у скоєному, виразив бажання продовжити військову службу, але в будь-якій іншій військовій частині.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, при встановлених судом обставинах, та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів у повному обсязі стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 408 КК України (в редакції на час скоєння злочину) як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, конкретні обставини вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках в диспансерах за місцем проживання не перебуває, за місцем несення служби характеризується посередньо.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченого повинно бути пов`язано з позбавленням волі на строк в межах санкції статті (в редакції на час скоєння злочину), оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Беручи до уваги те, що обвинувачений скоїв злочин вперше, щиро розкаявся в скоєному, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки відсутні відомості щодо нього, які б давали підстави стверджувати про його підвищену суспільну небезпеку, як особистості,і до нього необхідно застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Речові докази не долучені, запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд ,-
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на командира військової частини за місцем проходження служби, а після звільнення з військової служби на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області черезКостянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя