Ухвала іменем україни 22 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглядаючи в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002924 від 29 вересня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Бородянки Бородянського району Київської області, зареєстрованого та жителя вищевказаного

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення кримінального процесуального закону, а також на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні кримінального правопорушення. При цьому зазначає, що його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, як на досудовому так і під час судового розгляду кримінального провадження не знайшла свого підтвердження, а призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості. Крім того, засуджений вважає, що суд неправильно вирішив цивільний позов у кримінальному провадженні, оскільки не врахував, що він добровільно відшкодував потерпілим витрати в загальному розмірі 17 000 грн, на що не звернув увагу апеляційний суд і постановив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області
від 17 лютого 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки

з покладенням на нього обовязків, передбачених ст. 76 КК.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди по 25 000 грн кожному; на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1474,2 грн.
Постановлено стягнути з ПАТ «Київський страховий дім» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_8 11349 грн.
Вирішено долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 21 вересня 2014 року приблизно о 16.30 год., керуючи автомобілем марки Opel Astra OTG 69 (реєстр. № НОМЕР_1 ) та рухаючись автошляхом

на 33 км (+800м), сполученням Київ-Ковель з боку м. Києва в напрямку

м. Ковель, усупереч вимогам пунктів 10.1, 12.1. та 14.2. Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, перед зміною напрямку руху, а саме виконанні маневру обгону, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху та зіткнувся з автомобілем марки ВАЗ-2101 (реєстр. № НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_8 , що рухався в зустрічному для ОСОБА_6 напрямку, в межах своєї смуги руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 та пасажир автомобіля під його керуванням ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 червня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 , які кожен окремо підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який вважав, що ухвала апеляційного суду не відповідає ст. 419 КПК, думку потерпілих, які вважали, що постановлені судові рішення є законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

За змістом касаційної скарги засуджений оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які були предметом оцінки суду першої інстанцій і перегляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК, у касаційному порядку не підлягають, а тому колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судом.
Суд обґрунтував свої висновки про доведеність винуватості

ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК відповідними доказами, яким дав належну оцінку в їх сукупності у своєму рішенні.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на показаннях потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про обставини дорожньо-транспортної пригоди, показаннях свідка ОСОБА_11 , які узгоджуються з даними, що містяться у протоколі огляду місця події та схемою до нього, у висновках інженерно-технічної, автотехнічних та судово-медичних експертиз та з іншими наведеними у вироку доказами, яким суд дав аналіз та оцінку у їх сукупності, і якими спростовані твердження у касаційній скарзі

ОСОБА_6 про відсутність об`єктивних доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК.

Крім того, об`єктивність оцінки зазначених у вироку доказів було перевірено апеляційним судом. При цьому порушень процесуального порядку оцінки наведених у вироку доказів з боку суду першої інстанції, апеляційний суд не встановив, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.
При призначенні покарання суд урахував усі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також суд врахував думку потерпілих та ставлення засудженого до вчиненого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд призначив покарання ОСОБА_6 відповідно до вимог статей 50, 65 КК в межах санкції закону, за яким його визнано винним і засуджено; вид та строк основного покарання суд визначив правильно, воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів; доцільність застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання за ч. 1 ст. 286 КК належним чином мотивовано у вироку, а тому підстав для пом`якшення покарання колегія суддів не знайшла.

Цивільний позов у кримінальному провадженні вирішено відповідно до норм кримінального процесуального та цивільного законодавства з урахуванням матеріального становища засудженого, наслідків, що настали, з відповідним посиланням на норми цивільного законодавства. Отже, підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди про що йдеться у касаційній скарзі засудженого, колегія суддів не вбачає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень, колегія суддів не виявила.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 17 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3