Дата документу Справа № 10-267/11
Дата документу Справа № 10-267/11
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 10 267/2011 р. Головуючий в 1-й інстанції Кучеренко Н.В.
Категорія ст. 236-8 КПК України Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2011 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кузьмічова В.Ю.

суддів: Фоміна В.А., Грі паса Ю.О.

за участю: прокурора Барановського Е.Н.

розглянула в апеляційному порядку, у відкритому судовому засіданні, в м. Запоріжжі матеріал за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2011 року, якою

задоволена скарга ОСОБА_2 і скасована постанова Мелітопольського міжрайонного прокурора Запорізької області радника юстиції ОСОБА_3 від 23 лютого 2011 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

Як зазначено в постанові, ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову Мелітопольського міжрайонного прокурора Запорізької області радника юстиції ОСОБА_3 від 23 лютого 2011 року про порушення відносно нього кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, згідно якій він, будучи 29.10.2008 р. призначений на посаду інспектора ДПС взводу ДПС ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Мелітополя, Мелітопольського району та АТІ УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, протягом 2010 року, з метою покращення показників роботи, діючи у власних інтересах та всупереч інтересам служби, зловживаючи службовим становищем систематично складав протоколи про вчинення адміністративних правопорушень відносно осіб без певного місця проживання та неіснуючих громадян. ОСОБА_2 посилаючись у скарзі на незаконність зазначеної постанови, внаслідок того, що кримінальна справа порушена без достатніх на то приводів і підстав, та законних джерел отримання даних, які б вказували на наявність в його діях ознак вказаних злочинів, просив її скасувати.

Приймаючи рішення по скарзі, суд першої інстанції, мотивував свої висновки тим, що в порушення вимог ст. ст. 94 п.5, 98 КПК України постанова про порушення кримінальної справи не містить приводів і підстав для її винесення, оскільки винесена міжрайонною прокуратурою, а не посадовою особою чи органом дізнання, при цьому в ній не вказано, які саме джерела отримання даних, і яка посадова особа цього органу їх отримала послугували до її винесення, що перешкоджає встановити їх законність чи незаконність. Окрім того, дійшов висновку, що матеріали дослідчої перевірки не містять достатніх даних, які б вказували на ознаки злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України в діях ОСОБА_2, що підтверджується висновками спеціаліста про неможливість встановлення виконання записів та підписів від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ними, ОСОБА_2 чи іншими особами, внаслідок чого скасував постанову про порушення кримінальної справи.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, посилаючись на незаконність зазначеної постанови, невідповідність викладених у ній висновків, фактичним обставинам справи і порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить постанову суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Вказуючи, що розглядаючи скаргу, суд вийшов за межі своїх повноважень, надавши на даній стадії оцінку висновкам судово-почерковедчеських досліджень, які при цьому в судовому засіданні навіть не досліджувались та навів в своїй постанові висновки щодо незаконності постанови про порушення кримінальної справи, які не відповідають вимогам закону та матеріалам дослідчої перевірки. При цьому не врахував, що постанова про порушення кримінальної справи винесена уповноваженою особою міжрайонним прокурором, за наявності приводів і підстав для її винесення, на підставі зібраних співробітниками прокуратури під час дослідчої перевірки законних даних, які вказували на ознаки злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України в діях ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення і аргументи апеляції, прокурора, який підтримав апеляцію, перевіривши матеріали провадження по скарзі та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.98 КПК України при наявності приводів і підстав, зазначених у ст.94 КПК України, прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані винести постанову про порушення кримінальної справи, вказавши приводи та підстави до порушення кримінальної справи, статтю кримінального закону, за ознаками якої порушується справа, а також її подальше спрямування.

На необхідність дослідження наявності приводів та підстав на час порушення справи, звертається увага і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 6 "Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи".

Відповідно до ч.15 ст. 236-8 КПК України, розглядаючи скаргу на постанову про порушення справи, суд повинен перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отримання даних, які стали підставою для винесення постанови про порушення справи, і не вправі розглядати й заздалегідь вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи по суті.

У свою чергу суд, в порушення вимог закону та без урахування положень Пленуму Верховного Суду України, даних постанові від 04 червня 2010 року № 6 не правильно з'ясував наявність мотивів і підстав для порушення кримінальної справи, передбачених ч.1ст.94 УПК України; а саме, достатність даних, вказуючих на наявність ознак злочину стосовно характеру і об'єму /наявність події, що відноситься до злочинної/ в діях конкретної особи /ч.2 ст.94 УПК/ законність отримання цих даних; компетентність особи, що ухвалила рішення про порушення кримінальної справи, і чи був їм дотриманий встановлений ст.98 УПК порядок.

Судом обґрунтовано зазначено у постанові, що згідно ч.5 статті 94 КПК України, приводами до порушення кримінальної справи є безпосереднє виявлення органом дізнання, слідчим, прокурором або судом ознак злочину.

Однак далі у цій постанові вказано, що Мелітопольська міжрайонна прокуратура не відноситься ні до одного з цих посадових осіб чи органу дізнання.

Разом з тим, постанова від 23 лютого 2011 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.366 КК України порушена прокурором Мелітопольської міжрайонної прокуратури Запорізької області радником юстиції ОСОБА_3 який є особою в повноваження якої відноситься право на порушення кримінальної справи, тобто є уповноваженою особою.

Крім того розглядаючи підстави згідно яких була порушена кримінальна справа, суд вдався до перевірки даних, наявних в матеріалах, оцінюючи їх як докази, що є неприпустимим.

Отже, рішення про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 прийнято уповноваженою особою, при наявності приводів і підстав, передбачених ст. 94, 98 КПК України та на підставі матеріалів дослідчої перевірки які вказували на наявність ознак злочину, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України.

Матеріали, які знаходилися в розпорядженні прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_2 стали приводом для винесення постанови про порушення кримінальної справи щодо неї, оскільки вимагали проведення слідчих дій в передбаченому КПК України порядку, що неможливо без порушення кримінальної справи.

Викладене свiдчить, що постанова Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2011 року, якою задоволена скарга ОСОБА_2 і скасована постанова Мелітопольського міжрайонного прокурора Запорізької області радника юстиції ОСОБА_3 від 23 лютого 2011 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2В за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, належним чином не мотивована, а вимоги ст.236-8 КПК України не виконані, а тому на думку колегії суддів вона не може вважатися законною, обґрунтованою, і є такою, що підлягає скасуванню і направленню на новий судовий розгляд, при якому необхідно врахувати наведені зауваження апеляційного суду, доводи апеляції, та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2011 року, якою задоволена скарга ОСОБА_2 і скасована постанова Мелітопольського міжрайонного прокурора Запорізької області радника юстиції ОСОБА_3 від 23 лютого 2011 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.366 КК України - скасувати, а скаргу направити на новий судовий розгляд до того ж суду але в іншому складі.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_1 ОСОБА_9