АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1407/2015 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186, ч.3, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

За участю прокурора ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7

розглянула матеріали провадження у скарзі за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Деснянського району міста Києва ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 6 липня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006433 відносно ОСОБА_9 , якому пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України повернуто прокуророві.

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 6 липня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006433 відносно ОСОБА_9 , якому пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України повернуто прокуророві.

На обґрунтування суд вказав, що формулювання обвинувачення ОСОБА_9 , як воно викладене в обвинувальному акті, є неповним та неконкретним, оскільки вони описані як обладнання приміщення для прийому металобрухту, в той час, як диспозицією ч.1 ст. 213 КК України передбачено кримінальну відповідальність за організацію незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту. Такі ж дії ОСОБА_9 в обвинувальному акті не описані.

Формулювання обвинувачення в частині надання ОСОБА_9 приміщення для розташування незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту не відповідає диспозиції ч.1 ст. 213 КК України, бо в цьому формулюванні лише констатовано факт надання ОСОБА_9 гаражного приміщення для користування іншій особі, однак не сформульовано, що це приміщення було надано саме для розташування незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту.

Не погодившись зі вказаними висновками суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій наполягає, що суд в оскарженій ним ухвалі фактично вийшов за межі своїх повноважень на стадії підготовчого засідання, оскільки фактично вдався до дослідження та оцінки конкретних обставин справи.

Прокурор наполягає, що формулювання обвинувачення ОСОБА_9 за ч.1 ст. 213 КК України відповідає положенням ст. 291 КПК України і на підтвердження наводить формулювання, зазначені в обвинувальному акті.

На цих підставах прокурор просить оскаржену ухвалу скасувати і ухвалити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляційних вимог, а захисника проти їх задоволення, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного провадження в сукупності з матеріалами кримінального провадження, провівши судові дебати, судова колегія визнає наступне.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, крім іншого, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланнями на положення закону і статті (частини статті), закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У цьому конкретному випадку, всупереч міркуванням апелянта, обвинувальний акт містить, як видно з його тексту, про що правильно зауважив суд першої інстанції, істотну неповноту та неправильність у формулюванні обвинувачення, які дійсно полягають у невідповідності цього формулювання диспозиції правової норми, за якою ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення.

Така невідповідність істотно обмежує право ОСОБА_9 на захист, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність повернути обвинувальний акт прокуророві для усунення недоліків.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у формулюванні фактичних обставин кримінального правопорушення та і в формулюванні обвинувачення ОСОБА_9 , як вони описані в обвинувальному акті, детально описані дії особи, яка не притягнута до кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні, що неприпустимо, бо обмежує права та законні інтереси цієї особи.

До того ж, складаючи обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , слідчий, та затверджуючи цей акт прокурор у кримінальному провадженні, не описали діяння, вчинені ОСОБА_9 настільки чітко, щоб можна було провести розмежування зі ст. ст. 164, 16410, 16416 КУпАП та не взято до уваги, що кваліфіковані склади адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 164 і 16416 КУпАП передбачають настання навіть не кримінальної, а адміністративної відповідальності за вчинення дій, що потягли отримання доходу в розмірі, який в одну тисячу і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тоді, як у цьому випадку мова ведеться про отримання доходу особою, не притягнутою до відповідальності в даній справі, в розмірі 33 гривні, що менше від двох розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Деснянського району міста Києва ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 6 липня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006433 відносно ОСОБА_9 , якому пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України повернуто прокуророві залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: