Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 1-363/2010
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Височин Ю.В.,

за участю прокурора Фастова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не одруженого, не військовозобов'язаного, тимчасово не працюючого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого та зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4,-

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в :

31.05.2010 року, о 18 год. 34 хв., перебуваючи в тамбурі вагону електропотягу №6817, сполученням «Яготин-Київ», під час його прибуття на залізничний вокзал станції Бориспіль Південно-Західної залізниці, що у м. Бориспіль Бориспільського району Київської області, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу відкрито викрав у ОСОБА_2 мобільний телефон, марки «Nokia 6300» (ІМЕІ 87493), вартістю 1120 грн., з картою пам'яті на 1 гб, вартістю 66 грн. 50 коп., та SIM-картою мобільного оператора "Life" №, вартістю 20 грн., з нульовим рахунком на SIM - картці.

В результаті протиправних дій ОСОБА_1 спричинив матеріальні збитки гр. ОСОБА_2 на загальну суму 1206 грн. 50 коп.

Такі дії ОСОБА_1 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст. 186 КК України, як умисні дії, які виразилися у відкритому викрадені чужого майна (грабіж).

Матеріали кримінальної справи розглянуті судом в порядку, визначеному ст. 431 КК України, оскільки матеріали кримінальної справи від прокурора надійшли у виді протокольної форми. Порушень при її складенні судом не виявлено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, та надав згоду на проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч.3 ст. 299 КПК України, оскільки він не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальних висновках. При цьому судом встановлено, що підсудний правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позицій. Тому заслухавши думку підсудного та прокурора, й розяснивши їм положення ст. 299 КПК України, про те що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються за виключенням документів, що характеризують особу підсудного, речові докази у справі, судові витрати та речові докази у справі.

Підсудний ОСОБА_1 під час судового розгляду показав, що він дійсно 31.05.2010 року, він на протязі дня відпочивав разом зі своїми друзями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 біля озера в с. Морозівка Баришівського району Київської області, неподалік зупиночної платформи "Новотроянда". Близько о 18.00 год., він разом з вищевказаними особами на зупиночній платформі "Новотроянда" здійснив посадку у другий вагон електропотягу №6817, сполученням «Яготин-Київ» (з голови потягу). В тамбурі вагону до них підійшов юнак та звернувся до них з проханням, щоб вони його пригостили сигаретою. Після цього він побачив у цього хлопця мобільний телефон марки «Nokia 6300», оскільки останній через нього щось прослуховував, тобто використовував його як плеєр. Через деякий час ОСОБА_1 попросив у хлопця зателефонувати з його мобільного телефону, на що той погодився та надав свій телефон. Отримавши телефон у ОСОБА_1 виник умисел на заволодіння ним, оскільки останній йому сподобався. З цією метою, коли відкрились двері на зупинці він з телефоном пішов на вихід за своїми друзями, а потім втік від юнака, який намагався його зупинити, однак йому цього не вдалось. Ввечері він заніс телефон собі додому та там зберігав. В подальшому він сам повернув телефон працівникам міліції на пропозицію надати його їм. Вину визнав, щиро розкаявся та просив суворо його не карати.

Враховуючи покази підсудного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому органами досудового слідства злочині доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 186 кваліфіковані правильно, оскільки останній вчинив умисні дії, які виразились в відкритому викраденні чужого майна (грабежі) мобільного телефону «Nokia 6300», що належав ОСОБА_2

Санкцією ч.1 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі до чотирьох років.

Зважаючи на вказане та згідно з вимогами ст. 12 КК України ОСОБА_1 вчинив умисний злочин середньої тяжкості.

Згідно медичних довідок ОСОБА_1 на обліку у психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває (а.с. 49, 50).

Підсудний характеризується за місцем свого проживання посередньо (а.с. 46), раніше притягався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини (а.с. 54-57), також притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Інших характеризуючих ознак в матеріалах кримінальної справи немає.

Призначаючи покарання за вчинений ОСОБА_1 злочин, судом враховано ступінь тяжкості, обставини його вчинення, дані про особу підсудного й обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Визнання вини підсудним, його щире каяття у скоєному та активне сприяння ним розкриттю злочину, суд визнає обставинами, які помякшують його відповідальність.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 по справі не встановлено.

Потерпілий ОСОБА_2 претензій матеріального та морального характеру не має (а.с. 32)

З цих підстав, суд вважає за можливе обрати ОСОБА_1 за ч.1 ст. 186 КК України покарання повязане з позбавленням волі та призначити його у виді позбавлення волі на строк два роки.

Крім того, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Таким чином суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки із застосуванням іспитового строку терміном 1 рік з встановленням обовязків згідно наведених вище пунктів ст. 76 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення підсудного та попередження скоєння ним нових злочинів.

При вирішенні питання про речові докази, суд враховує, що останніх по справі немає. Судових витрат у справі не виявлено, про них не зазначив і прокурор.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_1 слід встановити підписку про невиїзд, а після набрання вироком суду законної сили, - такий запобіжний захід слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 322, 323, 324, 340 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, наступних обовязків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

До вступу вироку в законну силу встановити ОСОБА_1 міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання. Після набрання вироком законної сили запобіжний захід скасувати.

Мобільний телефон «Nokia 6300» (ІМЕІ 87493), вартістю 1120 грн., - залишити в користуванні власника ОСОБА_2.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 15 діб через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції.

Суддя С.М.Вознюк