БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 497/2337/15-к
Провадження № 1-кп/497/159/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.10.2015 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Болград обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000475 від 28.06.2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград, Одеської області, росіянина за національністю, громадянина України, маючого середню освіту, не військовозобов`язаного, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, особу якого встановлено згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області від 28.07.2009 року,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.296 ч.2, 122 ч.1 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Виноградівка, Болградського району Одеської області, гагауза за національністю, громадянина України, не військовозобов`язаного, маючого середню освіту, не одруженого, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, особу якого встановлено згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.296 ч.2, 122 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
25 вересня 2015 року до Болградського районного суду Одеської області в порядку ст. 283 КПК України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ст.296 ч.2, ст. 122 ч.1 КК України, що був переданий на розгляд судді 28.09.2015 року.

Згідно обвинувального акту 25 вересня 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ст.ст.296 ч.2, 122 ч.1 КК України.

Як вбачається з обвинувального акту, у ході досудового розслідування встановлено, що 28.06.2015 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин, на території літнього майданчика біля бару «Ізвор», розташованого в м. Болград по вул. Інзовська, який є закладом громадського відпочинку та харчування, відпочивали і розпивали алкогольні напої жителі м. Болград ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 і жителі с. Виноградівка Болградського району ОСОБА_8 і ОСОБА_12 .

В ході виниклої суперечки між ОСОБА_5 і ОСОБА_13 з одного боку та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з іншого боку, ОСОБА_7 , маючи умисел на вчинення хуліганських дій, знаходячись на території літнього майданчика бара «Ізвор», грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, наблизився до ОСОБА_5 , який сидів на стільці за столом, та, бажаючи проявити свою грубу фізичну силу, особливу зухвалість і протиставити їх існуючим в суспільстві нормам моралі, висловлюючи своїми діями явну неповагу до суспільства, зневажливо ставлячись до громадського порядку, ігноруючи елементарні правила поведінки, благопристойності, заважаючи відпочинку сторонніх осіб, правою долонею завдав один удар в обличчя ОСОБА_5 , внаслідок чого останній впав на підлогу.

Після цього ОСОБА_5 піднявся на ноги, та, підійшовши до ОСОБА_7 , наніс останньому один удар правим кулаком в область обличчя. Далі між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виникла боротьба, яка переросла у бійку, до якої долучився ОСОБА_8 , а також згодом невстановлена слідством особа з власних хуліганських мотивів (матеріали щодо якого виділені в окреме кримінальне провадження), які, діючи спільно та маючи єдиний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, бажаючи виявити свою грубу фізичну силу, особливу зухвалість і протиставити їх існуючим в суспільстві нормам моралі, висловлюючи явну неповагу до суспільства, зневажливо ставлячись до присутніх, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, моральності, благопристойності, грубо порушуючи громадський порядок, заважаючи відпочинку інших осіб, з періодичністю нанесли численні удари руками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_5 , завдавши йому таким чином тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі у внутрішньому куті лівого ока з розповсюдженням на нижнє віко, садно на спині в міжлопаточній області зліва на рівні 5-6-го грудних хребців, садно на задній поверхні лівого ліктя, садно на задній поверхні правого коліна, садно на нижній третині правої голені по передній поверхні, садно в нижній частині третини правої голені по внутрішній поверхні, садно на правій стопі по внутрішній поверхні в проекції першого плюсно-фалангового суглоба, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №52 від 23.09.2015 мають незначні, швидко минаючі наслідки, триваючі не більше 6-ти днів, та за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також, діючи з єдиним спільним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, своїми спільними діями шляхом завдання невстановленим металевим тупим предметом одного удару в область носа ОСОБА_5 спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритого оскольчатого перелому кісток носа з розповсюдженням на передню і медіальну стінку лівої верхньощелепної пазухи зі зміщенням відламків і крововиливом в неї, з крововиливом у лобну пазуху і клітки решітчастого лабіринту, які відповідно до висновку судово- медичної експертизи №52 від 23.09.2015 потягли за собою тривалий розлад здоров`я строком більше трьох тижнів (більше 21 дня) та за цією ознакою відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Далі, з метою з`ясування стосунків до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшла ОСОБА_6 , яка вступила у сварку з останніми. Не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_8 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, моральності, благопристойності, бажаючи виявити свою грубу фізичну силу, правою долонею завдав декілька ударів по обличчю ОСОБА_6 . Далі, під час того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наносили удари ногами по лежачому на землі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з метою припинення фізичного насилля відносно останнього, підбігла та лягла на нього, прикривши його власним тілом, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи вчиняти зазначені дії, нанесли їй декілька ударів ногами по різним частинам тіла. В результаті цього ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі навколо лівого ока, синця на обличчі в лівій виличній області, синця на передній поверхні грудної клітки зліва на рівні третього ребра по окологрудинної лінії, синця в середній третині правого стегна по задній поверхні, синця на задній поверхні лівого коліна, двох синців в середній третині правої гомілки по передній-внутрішній поверхні, синця в нижній третині правої гомілки по передній поверхні лівого коліна, садна у верхній третині лівої гомілки по передній - внутрішній поверхні, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 51 від 28.07.2015 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_14 висловлена думка про необхідність призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, а також заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідків обвинувачення.

Інші учасники: потерпілі, обвинувачені та їх захисник висловились щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, та не заперечували щодо клопотання прокурора про виклик свідків обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_6 заявила клопотання про допит в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_15 .

Також, потерпіла просила долучити до справи звукозапис розмови між нею та ОСОБА_16 , що відбулася 29.06.2015 року о 15:30 годині, при цьому пояснила, що даний звукозапис вона надасть в наступне судове засідання, а також те, що сторонам кримінального провадження цей доказ не був нею відкритий під час закінчення досудового розгляду.

Прокурор підтримав клопотання потерпілої.

Обвинувачені та захисник категорично заперечувала щодо названого клопотання потерпілої.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 кожен окремо подали до суду позовні заяви, які просили прийняти до розгляду.

Інших клопотань не надходило.

Суд, заслухавши думки усіх учасників підготовчого судового засідання, дослідивши обвинувальний акт з додатками, приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Зокрема, п.5 ч.2 ст.291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Вичерпні вимоги до змісту обвинувального акту та його додатків викладені в ст.291 КПК України, а відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 р.) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Втім, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, за наступних підстав.

Так, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, але в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору зі стадії підготовчого провадження.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є не спроможними.

Окрім іншого, слід звернути увагу на те, що згідно п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Однак, як встановлено судом, в обвинувальному акті всупереч наведеним нормам та принципам кримінального процесуального законодавства, фактичні обставини кримінального злочину викладені не повній мірі, не коректно, та абсолютно ідентичні по відношенню до кожного обвинуваченого.

Так з першої частини обвинувального акту вбачається, що « … між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виникла боротьба, яка переросла у бійку, до якої долучився ОСОБА_8 , а також згодом невстановлена особа (матеріали щодо якого виділені в окреме провадження) з власних хуліганських мотивів, діючи спільно та маючи єдиний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій …», а тому незрозумілим є у кого саме із перелічених учасників події виник єдиний умисел.

«…. з періодичністю нанесли численні удари руками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_5 , завдавши йому таким чином тілесні ушкодження …. Що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також, діючи з єдиним спільним умислом … своїми спільними діями шляхом завдання невстановленим металевим тупим предметом одного удару в область носа ОСОБА_5 спричинили останньому тілесні ушкодження … що відносять до тілесних ушкоджень середньої тяжкості».

З огляду на такий виклад фактичних обставин події, не встановленим є та обставина, коли саме до таких дій ОСОБА_7 , долучився ОСОБА_8 , а згодом не встановлена особа, хто з них, яким чином, в якій послідовності, і в які частини тіла потерпілого ОСОБА_5 наносив удари, що призвели до тілесних ушкоджень. З якою періодичністю наносилися удари, протягом якого проміжку часу.

Поза увагою слідчого органу залишилась та обставина, що удари спричиняли три особи, а невстановлений металевий тупий предмет, яким завдавалися удари був один (предмет також не встановлено). Тобто не з`ясовано у кого з цих осіб знаходився названий предмет, і хто саме завдав цей один удар потерпілому ОСОБА_5 , внаслідок якого спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, механізм спричинення цього удару, тощо.

Адже, підозру за ст. 122 ч.1 КК України пред`явлено, як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 , проте не встановлено хто саме з них завдав цього удару, а можливо і третя особа, яка є невстановленою.

Крім того, особливу увагу слід звернути на виклад фактичних обставин, а у подальшому і обвинувачення що стосуються кваліфікацій дій обвинувачених за ст. 296 ч.2 КК України.

Так, ст. 296 ч.2 КК України визначено, що хуліганство це грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.

З об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає тільки дії, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Зміст грубості порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця і тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх віку, стану здоров`я, суттєвості порушення їх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій. Аналіз цих обставин потрібен і для з`ясування наявності особливої зухвалості або виняткового цинізму, що є основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку.

Пленум ВСУ в постанові «Про судову практику у справах про хуліганство» № 10 від 22.12.2006 року, пункт 5 роз`яснив, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.

Слідчим органом при викладенні фактичних обставин події, а відтак і не викладено в обвинуваченні, яким чином в діях обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виражається особлива зухвалість та винятковий цинізм, що є обов`язковими ознаками для кваліфікації вчиненого хуліганства за ст. 296 КК України.

Під явною неповагою до суспільства слід вважати нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону хуліганські мотиви вчиненні.

Аналіз ознак хуліганства дає підставу для висновку, що такі насильницькі дії, як побої, мордування, спричинення різних за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, характеризують особливу зухвалість. Тому хуліганство, яке супроводжується побоями (ст.126 ч.1 КК України) або спричиненням легкого тілесного ушкодження (ст.125 КК України), тілесного ушкодження середньої тяжкості (ст.122 КК України), не потребує додаткової кваліфікації. Однак якщо в такій ситуації вчинені злочини, які за своїми ознаками і ступенем тяжкості суттєво відрізняються від хуліганства, має місце сукупність злочинів, що потребує кваліфікації за ст. 296 та відповідними статтями КК України (121, 122, 125, 126 ч.2…).

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується прямим умислом і мотивами неповаги до суспільства. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього. Не змінює характеру вини і вчинення хуліганських дій за наявності кваліфікуючих чи особливо кваліфікуючих ознак.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є усвідомлене вчинення діяння з мотиву явної неповаги до суспільства. Такий мотив має важливе значення тому, що він, з одного боку, характеризує хуліганські дії, а з другого самим законом визнається обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони. У кожному конкретному випадку хуліганський мотив діяння може знайти свій вияв у певних низьких спонуканнях.

Втім, слідчим органом не приділено уваги даним вимогам кримінального закону, та з викладених фактичних обставин, а з урахуванням і відсутності обвинувачення, не можливо дійти однозначного висновку щодо правового висновку по кваліфікації вчинених злочинів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. Взагалі не можливо встановити тривалість хуліганських дій обвинувачених, чи був розрив у часі між завданням тілесних ушкоджень потерпілим, що має безпосереднє значення для об`єктивної сторони хуліганства.

Далі з обвинувального акту слідує, що «з метою з`ясування стосунків до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшла ОСОБА_6 , яка вступила у сварку з останніми. Не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_8 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується … правою долонею завдав декілька ударів по обличчю ОСОБА_6 . Далі, під час того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наносили удари ногами по лежачому на землі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з метою припинення фізичного насилля відносно останнього, підбігла та лягла на нього, прикривши його власним тілом, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи вчиняти зазначені дії, нанесли їй декілька ударів ногами по різним частинам тіла. В результаті цього ОСОБА_6 були спричинені тілесні ... , що відносяться до легких тілесних ушкоджень».

За викладених обставин слідує, що потерпілій ОСОБА_6 діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинено легкі тілесні ушкодження, проте дії обвинувачених в даному випадку взагалі не кваліфіковані за відповідною статтею кримінального закону, і обвинувачення в цій частині взагалі нікому з цих осіб не пред`явлено.

Таким чином, з аналізу змісту обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що органом досудового розслідування викладені фактичні обставини кримінальних злочинів, які є неконкретними, та містять суперечності, не відповідають визначеній кваліфікації дій обвинувачених за ст. 296 ч.2, 122 ч.1 КК України, і оскільки такі недоліки обвинувального акту щодо обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення носять правову невизначеність щодо захисту, та оскільки обвинувальний акт взагалі не містить обвинувачення, а тому не відповідає вимогам закону, що порушує права обвинувачених на захист.

Тобто обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 фактично не пред`явлено, оскільки обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, що є неприпустимим, перешкоджає подальшому розгляду кримінального провадження судом і є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення зазначеного недоліку і приведення обвинувального акту у відповідність до вимог кримінального процесуального кодексу України.

Слід також зазначити, що реєстр є невід`ємним додатком до обвинувального акту, та має надаватися слідчим прокурору одночасно з обвинувальним актом для його послідуючого затвердження.

Судовою практикою загально визнано, що документ набирає такого статусу лише тоді, коли виконані всі вимоги щодо його змісту та форми. У цьому конкретному випадку, обвинувальний акт стає документом, лише після того, як виконані усі вимоги ст. 291 КПК України, в т.ч. і вимоги щодо додатків.

Проте, відповідно до акту від 25.09.2015 року, складеного в. о. керівником апарату суду ОСОБА_17 та помічником судді ОСОБА_18 , при надходженні обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 реєстр матеріалів досудового розслідування був відсутній.

До суду названий документ надійшов 28.09.2015 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, після його складання слідчим, затверджується прокурором.

Заслуговує на увагу той факт, що даний обвинувальний акт підписаний прокурором, але в ньому відсутня печатка відповідної прокуратури.

Більш того, жоден з матеріалів, які були направлені до суду першої інстанції, не містить відбитку печатки, що свідчить про неналежне затвердження обвинувального акту, а також про відсутність підстав розглядати надані суду матеріали, як офіційні документи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Приймаючи до уваги засади кримінального провадження: - законності (п.2 ч.1), презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (п.10 ч.1), що передбачені ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК України щодо змісту обвинувального акту та його невід`ємної частини додатків, в тому числі щодо відомостей, які вони мають містити, є підставою для визнання обвинувального акту, таким, що не відповідає вимогам КПК України.

Виходячи з наведеного та враховуючи що зазначені порушення кримінального процесуального закону позбавлять суд зберегти об`єктивність та неупередженість судового розгляду, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, тому суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України, та приходить до висновку, що без усунення виявлених недоліків не може бути призначений до судового розгляду і в силу п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню.

Враховуючи, що обвинувальний акт з додатками повертається прокурору з підстав не відповідності вимогам КПК України, тобто підготовка до судового розгляду не проводиться, суд під час підготовчого судового засідання позбавлений можливості вирішити заявлені клопотання в зв`язку з чим клопотання прокурора про виклик до суду певних осіб для допиту, клопотання потерпілої ОСОБА_6 про допит в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_15 , та долучення до справи звукозапису розмови між нею та ОСОБА_16 , що відбулася 29.06.2015 року о 15:30 годині підлягають залишенню без розгляду.

Позовні заяви потерпілих повернути їм, роз`яснивши положення ст. 128 КПК України про підстави і порядок подачі цивільного позову.

Керуючись ст.ст.291, 314 ч.3 п.3, 395 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ст.ст.296 ч.2, 122 ч.1 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000475 від 28.06.2015 повернути прокурору Болградського району Одеської області для усунення виявлених недоліків в розумні строки з моменту набрання даною ухвалою законної сили.

Клопотання прокурора про виклик до суду певних осіб для допиту, клопотання потерпілої ОСОБА_6 про допит в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_15 , та долучення до справи звукозапису розмови між нею та ОСОБА_16 , що відбулася 29.06.2015 року о 15:30 годині залишити без розгляду.

Позовні заяви потерпілих повернути.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Суддя: ОСОБА_1