Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_1 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, перекваліфіковуючи дії засудженого з ч. 4 ст. 368 на ч. 1 ст. 190 КК України, безпідставно послався на відсутність у ОСОБА_1 повноважень першого заступника начальника слідчого відділення Маловисківськівського РВУ МВС України в Кіровоградській області та те, що він не був суб'єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. При цьому суди належним чином своїх рішень не мотивували. Крім того, суд апеляційної інстанції послався на норму закону, яка на час вчинення злочину засудженим втратила свою чинність.

Вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 травня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2015 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 190 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання.

На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення від засудженого ОСОБА_1, в яких він просить відмовити в задоволенні скарги прокурора, а судові рішення залишити без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за вчинення наступних обставин.

ОСОБА_1 наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №430о/с від 20 вересня 2011 року призначений на посаду начальника слідчого відділення Маловисківського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №396о/с від 07 листопада 2012 року - на посаду виконуючого обов'язки першого заступника начальника відділу - начальника СВ Маловисківського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №4о/с від 04 січня 2013 року призначений на посаду першого заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Маловисківського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області.

Згідно з наказом МВС України від 22 квітня 2013 року № 387 та наказу УМВС України в Кіровоградській області від 04 червня 2013 року № 616 з 04 червня 2013 року ОСОБА_1 перебував поза штатом.

При цьому ОСОБА_1, будучи обізнаним про обставини вчинення кримінальних правопорушень, які розслідувались у кримінальних провадженнях №0000663 і №0000661 від 21 травня 2013 року, та знаючи, що у їх вчиненні підозрюється ОСОБА_2, який має непогашену судимість за вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2011 року, зрозумів, що у зв'язку з цим ОСОБА_2 може загрожувати реальне позбавлення волі.

За таких обставин, ОСОБА_1, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, 06 червня 2013 року організував зустріч з ОСОБА_2, під час якої вони домовились про те, що останній за надання йому допомоги у вигляді сприяння в отриманні більш м'якого покарання, не пов'язаного з позбавленням волі, долучення до матеріалів кримінального провадження за фактом виявлення та вилучення обрізу мисливської гладкоствольної рушниці якомога більше даних, що позитивно характеризують його особу, та за закриття кримінального провадження за ст. 125 КК України, надасть ОСОБА_1 кошти в сумі 16 000 грн.

07 червня 2013 року під час зустрічі ОСОБА_1 з ОСОБА_2, яка відбулась в будівлі Маловисківського РВ УМВС України в Кіровоградській області за адресою: вул. Жовтнева, 81, м. Мала Виска Кіровоградської області, останній за вказівкою засудженого в приміщенні туалету на 1-му поверсі райвідділу поклав до шухляди тумбочки кошти в сумі 3 600 грн, якими ОСОБА_1 в подальшому розпорядився на власний розсуд. При цьому під час зустрічі вони домовились про те, що 12 червня 2013 року ОСОБА_2 передасть ОСОБА_1 решту коштів в сумі 12 000 грн.

12 червня 2013 року на виконання домовленості ОСОБА_2 приніс решту грошових коштів в сумі 10 000 грн та поклав їх у запропонованому ОСОБА_1 місці на території внутрішнього двору Маловисківського РВ УМВС України. Після чого ОСОБА_1 був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Положенням ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів.

Однак суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_1 та ухвалення вироку.

Так, під час судового розгляду суд першої інстанції прийняв від сторони обвинувачення докази в обсязі шести томів кримінального провадження, проте на підтвердження встановлених обставин у вироку зазначив та проаналізував лише незначну їх частину. Мотиви неврахування інших доказів обвинувачення, наявних у долучених матеріалах, суд першої інстанції у вироку не навів.

Зокрема, не знайшли своєї оцінки надані стороною обвинувачення докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 у період інкримінованих йому діянь фактично був службовою особою та вчиняв дії, які відносились до компетенції начальника слідчого відділення.

Оскільки суд апеляційної інстанції при розгляді провадження за апеляційною скаргою прокурора не усунув недоліки, допущені судом першої інстанції, та постановив ухвалу, яка фактично є копією вироку, підлягає скасуванню й ухвала суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх належність, допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5