<Справа № 1-60/11 Номер провадження 593
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2011 Рокитнянський районний суд Київської області в складі головуючого судді Нечепоренка Л.М., при секретарі Киричок В.В., за участю прокурора Сахно Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, працюючого ТОВ «Інкобуд», не судимого

за ст.122 ч.1 КК України

У С Т А Н О В И В:

02.05.10 біля 15 год. підсудний проїздив на велосипеді по вул..Шевченка,47 с.Ольшаниця Рокитнянського району, коли його запросив допомогти відремонтувати огорожу потерпілий ОСОБА_2. На відмову підсудного між ними почалася сварка, в ході якої підсудний вдарив рукою потерпілого в область грудної клітини, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді крововиливу на передній поверхні грудної клітини зліва; перелом 7-8 ребер, крововилив на тильній поверхні правої кисті у основи 1 пальця, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як спричинили довгостроковий розлад здоров»я більше ніж 21 день.

В судовому засіданні підсудний визнав себе винним частково у предявленому йому обвинуваченні та показав, що 02.05.10 він їхав велосипедом мимо домоволодіння ОСОБА_3, коли його покликав ОСОБА_2, який був у нетверезому стані і попрохав помогти відремонтувати огорожу. Він відмовився і ОСОБА_2 почав ображати його. Він підійшов ближче і потерпілий намагався вдарити його палицею, але він ухилився і вдарив потерпілого рукою в груди. Після чого поїхав далі.

Також підсудний частково визнав цивільний позов в частині стягнення з нього матеріальної шкоди на лікування потерпілого, у стягненні моральної шкоди та інших витрат не визнав.

Крім часткового визнання вини підсудним його вина повністю підтверджується показами потерпілого, свідка та іншими матеріалами справи.

Так, потерпілий ОСОБА_2 суду показав, що 02.05.10 вранці він на прохання ОСОБА_4 ремонтував огорожу біля її будинку. В цей час мимо проїздив велосипедом підсудний і він попрохав його допомогти зняти хвіртку, на що підсудний відмовив. Він обізвав підсудного і той підійшов та вдарив його рукою в грудну клітину, від чого він упав. Внаслідок удару у нього були зламані 2 ребра і він біля місяця не міг сам нічого робити по господарству та наймав сусідку, за що заплатив 2 тис. грн.. Також його возив таксист у лікарню, на експертизу, за що він заплатив йому 800 грн. Він витратив кошти на лікування і йому завдана моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 25 тис. грн.. Просить стягнути вказані суми з підсудного, але не позбавляти його волі зважаючи на його молодий вік.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що 02.05.10 ОСОБА_2 допомагав їй ремонтувати огорожу і попросив допомогти підсудного, внаслідок чого між ними виникла сварка. Вона намагалася їх розборонити, але підсудний вдарив потерпілого в груди і той впав.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №145-д від 29.07.10 у ОСОБА_2 мали місце тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на передній поверхні грудної клітини зліва; перелом 7-8 ребер зліва; крововилив на тильній поверхні правої кисті у основи 1 пальця.

Крім того, вина підсудного у вчиненні злочину підтверджується:

протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього;

протоколами відтворення обстановки та обставин події із підсудним та потерпілим та фототаблицями до них, де підсудний та потерпілий показали на місці та розповіли про обставини вчинення злочину;

Суд вважає доказаною винність підсудного у вчиненому злочині.

Суд кваліфікує дії підсудного по ст.122 ч.1 КК України як умисне нанесення середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров»я.

При обранні міри покарання підсудному суд бере до уваги як помякшуючі обставини щире каяття, його активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику, що потерпілий просить не позбавляти підсудного волі.

Суд вважає, що підсудному необхідно обрати покарання у виді обмеження волі.

Але враховуючи особу підсудного, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Відповідно до ст.28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі предявити до обвинуваченого цивільний позов.

Аналогічна вимога мається в ст.50 КПК, що цивільним позивачем визнається громадянин, який зазнав матеріальної шкоди від злочину і предявлено вимогу про відшкодування збитків відповідно до ст.28 КПК.

Ст.49 КПК України передбачено, що потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ст.1167 ЦК зазначено, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, при наявності її вини.

При визначенні грошового відшкодування моральної шкоди, у відповідності до ст.23 ЦК України суд враховує глибину душевних страждань потерпілих, ступеня вини підсудного, а також інших обставин, які мають істотне значення з врахуванням вимоги розумності і справедливості.

В звязку з цим суд вважає за можливе задовольнити частково цивільний позов, заявлений потерпілим в частині відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з витрат на лікування, вартість яких підтверджена фіскальними чеками та касовими ордерами.

Суд вважає. що долучені до позовної заяви розписки про отримання коштів від потерпілого на поїздки та прибирання будинку не є доказом витрат, так як вказані в розписках особи в судовому засіданні допитані не були, а розписка не є доказом по кримінальній справі.

Також потерпілим не підтверджені в повному обсязі витрати на лікування 715 грн. 80 коп., так як долучені тільки два фіскальних чека на суми 386 грн. та 80 грн.

Суд вважає за можливе частково задовольнити моральну шкоду, заявлену потерпілим, так як надані розрахунки про розмір моральної шкоди не підтверджені документально та не вказано, якими доказами це підтверджується (Постанова Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. із змінами від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди), а також враховує поведінку потерпілого.

Підстав для накладення арешту на майно підсудного суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком два роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Стягнути з засудженого ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 466 грн. витрати на лікування, 360 грн. витрат на правову допомогу та 5 тис. грн. моральної шкоди. Всього підлягає стягненню з підсудного на користь потерпілого 5826 грн.

До набрання вироком законної сили залишити засудженому ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

На вирок суду може бути подана апеляція протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя