Справа № 713/145/12
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у закритому засіданні кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_7 з доповненнями захисника ОСОБА_5 , на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 02.11.2010 року , яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українця, із середньою освітою, неодружений, непрацюючий, не судимий,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять ) років.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки з покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

ОСОБА_6 за ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 153, ч.1 ст. 187 КК України виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні даного злочину; за ч.3 ст. 135 КК України виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину.

Запобіжним заходом до набрання виром законної сили залишено заставу.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 81 КПК України.

Згідно вироку : ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що 21.08.2009 року приблизно о 05 годині 50 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись неподалік будинку № 63 по вул. Гвардійській у м. Хуст наздогнав ОСОБА_8 , яка йшла на роботу та маючи намір примусити потерпілу до статевих зносин усупереч її волі та задоволити статеву пристрасть неприродним способом, силоміць затягнув її в провулок, що веде до Хустського філіалу Дрогобицького університету. Знаходячись у безлюдному місці , ОСОБА_6 з метою подолання опору ОСОБА_8 вдарив її кулаком в обличчя, спричинивши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та пригрозив потерпілій більш тяжкими наслідками в разі неприпинення нею опору , а саме тим, що долучить до вчинення насильницьких дій сексуального характеру стосовно потерпілої ще двох осіб , які з його слів знаходяться неподалік Подолавши опір потерпілої, ОСОБА_6 зґвалтував її. Продовжуючи свої злочинні дії із застосуванням фізичного насильства з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом ОСОБА_6 , усупереч волі ОСОБА_8 , вступив із нею в аногенітальний контакт.

Крім цього, ОСОБА_6 , застосувавши до потерпілої ОСОБА_8 небезпечне для її здоров`я фізичне насильство , відкрито викрав у ОСОБА_8 сумочку , вартістю 56 гривень та гроші в сумі 1300 гривень, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 1356 гривень.

Крім того, 19.09.2009 року приблизно о 02 годині 15 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись по вулиці Свободи в м. Хуст, підійшов до ОСОБА_9 , яка поверталася з ресторану Наталі та опинилася на вулиці одна. Маючи намір примусити потерпілу до статевих зносин ОСОБА_6 , усупереч її волі силоміць затягнув її на подвір`я господарського двору диско-бару ІНФОРМАЦІЯ_2 , де грубо та настирливо вимагав від потерпілої вступити з ним у статевий зв`язок . ОСОБА_9 відповіла відмовою та намагалася втекти , вчинивши фізичний опір. ОСОБА_6 завдав удару головою в голову ОСОБА_9 та декілька ударів кулаком у голову, утримуючи її іншою рукою за волосся. Після цього, ОСОБА_6 декілька разів ударив потерпілу головою в будівлю господарської споруди , повалив її на землю, де продовжував бити кулаками та ногами в живіт. Не припиняючи наносити потерпілій побої, ОСОБА_6 зняв із потерпілої весь одяг та зґвалтував. У процесі насильницьких дій потерпіла продовжувала опиратися, кричала, намагалася втекти. ОСОБА_6 , для того щоб не бути поміченим сторонніми людьми, силоміць відволік ОСОБА_9 на задню частину двору, де продовжив побиття та насильницькі дії сексуального характеру, доки потерпіла знепритомніла . Насильницькими діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження., що являлися небезпечними для життя і при ненаданні їй своєчасної кваліфікованої медичної допомоги привели б до її смерті.

Усвідомлюючи , що внаслідок його насильницьких дій ОСОБА_9 перебувала в небезпечному для життя стані через отримані травми й позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження , внаслідок безпорадного стану, ОСОБА_6 , допускаючи можливість настання смерті потерпілої чи інших тяжких наслідків, маючи реальну можливість надати їй допомогу , викликавши швидку медичну допомогу, чи повідомивши про необхідність допомоги потерпілій іншим особам , з місця злочину втік, завідомо залишивши непритомну ОСОБА_9 в безлюдному місці в нічний час доби.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку та постановлення апеляційним судом нового вироку, яким засудити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 152 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 153 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 187 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 152 КК України на 9 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 135 КК України на 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Зазначає , що вирок підлягає до скасування через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування кримінального закону та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Прокурор звертає увагу на те, що при призначенні ОСОБА_6 виду та розміру покарання судом не у повній мірі враховано: тяжкості вчиненого злочину, характеру та способу його вчинення, даних про особу винного і його ставлення до вчиненого. З цих підстав вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства. Крім того, вказує на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального Закону, в тому числі при дослідженні , оцінці доказів та обґрунтуванні прийнятих рішень .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора , на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення захисника та обвинуваченого , які вважають апеляційну скаргу безпідставною, а призначене обвинуваченому покарання таким , що відповідає вимогам кримінального закону , тобто, достатнім та справедливим, перевіривши та дослідивши матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирок це основний акт кримінального судочинства. Тільки суд своїм вироком, постановленим у результаті судового розгляду, у разі доведення вини підсудного має право визнати особу винною у вчиненні злочину і піддати кримінальному покаранню (ст.62 Конституції України). У судовому вироку вирішуються і всі інші питання у справі. Саме тому вирок є найважливішим актом правосуддя. Звідси особливі вимоги, що до нього пред`являються.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України №3 від 04.06.1993 та №12 від 03.12.1997 Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку вказано, що вирок, постановлений ім`ям України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення необхідно підходити з винятковою відповідальністю, неухильно дотримуючись вимог статей 321-339 КПК.

Таким чином, постановлений з дотриманням закону, на основі ретельного вивчення доказів, за внутрішнім переконанням суддів судовий вирок, що підсумовує розгляд справи в суді, складає найважливішу частину судового процесу.

Тобто, вирок суду, який постановляється іменем України, є найважливішим актом правосуддя у кримінальних справах і повинен відповідати вимогам статей 321-339 КПК України 1960 року.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 323 КПК України 1960 року, суд повинен оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і постановити законний та обгрунтований вирок.

Згідно ст. 334 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку наводяться докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного , з зазначенням мотивів , з яких суд відкидає інші докази.

За змістом ч.1 ст. 344 КПК України (в редакції 1960 року) мотивувальна частина обвинувального вироку повинна починатися з викладу формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

3аконність вироку це його абсолютна відповідність вимогам кримінального і кримінально-процесуального законів. Законним може бути визнаний тільки той вирок, який містить рішення, що відповідають всім вимогам Загальної і Особливої частин кримінального кодексу і інших кримінальних законів.

Для забезпечення законності вироку не менше значення має дотримання порядку судочинства, встановленого кримінально-процесуальним законом. Якщо в ході провадження у справі були допущені істотні порушення кримінально-процесуального закону, то вирок також буде незаконним.

Вирок є обґрунтованим, якщо він постановлений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину, винуватість або невинуватість підсудного у вчиненні злочину, про призначення йому покарання, про вирішення цивільного позову, а також інші істотні питання, які виникли у кримінальній справі, є достовірними і випливають з матеріалів розглянутої справи. Обґрунтованість вироку означає, що виключається можливість постановлення іншого рішення, крім прийнятого судом. Для цього, у вироку повинні бути проаналізовані і оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, котрі як підтверджують висновок суду, так і свідчать проти нього.

Іншими словами, обґрунтованим може бути тільки вирок, в якому виражена встановлена судом у справі об`єктивна істина. Якщо ж вирок не виражає істини, містить судову помилку, то він необґрунтований.

Однією з умов постановлення законного і обгрунтованого вироку у кримінальному провадженні є суворе дотримання судом визначених законом вимог до його змісту та форми.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України вирок повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Вирок буде законним лише в тому випадку, коли він ухвалений з дотриманням всіх матеріальних законів, які підлягали застосуванню, та відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а саме: його ухваленню передувало проведення передбачених законом процесуальних дій, а зміст вироку викладено у відповідній закону формі.

Надаючи великого значення формі вироку, законодавець враховував, що тільки у правильній формі зміст вироку може бути зрозуміло як обвинуваченому, іншим учасникам процесу, органам, що фактично виконуюють вирок, так і всім присутнім у залі судового засідання громадянам .

Форма вироку передбачає певний порядок як розташування всіх складових частин вироку, так і викладу кожної його частини, а також логічність викладу всіх елементів вироку з приведенням відповідного мотивування .

Форма рішення - одна з рис, притаманних процесуальній формі судочинства в цілому, а тому точне дотримання передбаченої законом форми судового рішення - неодмінна умова законності судочинства та законності судового рішення в цілому.

Зміст мотивувальної частини вироку визначається предметом доказування у кримінальному провадженні, також складом кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому і який визнано доведеним (або недоведеним) судом. У цій частині суд обґрунтовує рішення, яке буде викладене ним у резолютивній частині вироку, і воно повинно відповідати резолютивній частині.
Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства не дотримався.
Так, у резолютивній частині вироку суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначив йому покарання. Однак, у мотивувальній частині вироку відсутнє формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину, а вказано лише фактичні обставини , що були встановлені в ході досудового розслідування .
Таким чином , мотивувальна частина вироку суперечить його резолютивній.

Крім того, суд першої інстанції мав належним чином проаналізувати усі дослідженні у судовому засіданні докази та навести у вироку їх оцінку на обґрунтування того, чому одні з них він приймає і покладає в основу вироку, а інші відкидає.

Тобто, вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обгрунтованого і вмотивованого судового рішення.
Вказаних вимог законодавства судом не дотримано. Так , у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 відмовилася від дачі показань. Суд, у порушення вимог закону , щодо оцінки та перевірки всіх здобутих доказів , не дослідив показання потерпілої , отриманих під час досудового слідства , а застосував вимоги кримінально-процесуальної норми ст. 67 КПК України в редакції 1960 року не у відповідності її точному змісту , ухилившись від дослідження та перевірки доказу.

Тільки судові докази, зібрані, досліджені й оцінені відповідно до закону, можуть обґрунтовувати висновки суду і постановлені відповідно до них рішення.

Також судом першої інстанції визнано як недопустимий доказ - протокол впізнання особи за її голосом поза візуальним спостереженням від 16.10.2009 року проведений за участю потерпілої ОСОБА_8 .

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Вимогами дотримання процесуальної форми закон має на меті отримання доброякісних доказів, здатних з достовірністю встановлювати обставини справи. Зв`язок форми і змісту діалектичний. Форма не має значення, якщо вона не відповідає змісту.
Критерії допустимості доказів визначаються у такий спосіб: 1) законність джерела (перелік процесуальних джерел доказів вказаний у кримінальному процесуальному законі) ; 2) законний спосіб отримання доказів; 3) дотримання процесуального оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій ; 4) незалежний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.
Таким чином, визнаючи недопустимим доказ , суд першої інстанції повинен навести критерії його допустимості та порушення цих критерій допущені органом досудового розслідування.
Суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався , у вироку відсутня оцінка доказу щодо критеріїв його допустимості.
При постановленні ухвали апеляційний суд також враховує, що мотивувальна частина апеляційної скарги прокурора з вимогою постановити новий вирок, не містить вимоги щодо порядку , обсягу та процедури оцінки та переоцінки доказів судом апеляційної інстанції , тобто, сформульована таким чином, що позбавляє апеляційний суд , з дотримання вимог КПК України ухвалити судове рішення.

Такі порушення вимог кримінально-процесуального закону перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний , обґрунтований та справедливий вирок, а тому, згідно ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 370, ч. 2 ст. 374 КПК України тягнуть за собою його скасування і повернення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції .

При новому розгляді справи суду необхідно усунути зазначені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи , дати належну оцінку доказам в їх сукупності та ухвалити законне рішення.

Якщо за результатами розгляду справи суд прийде до висновку про обґрунтованість доводів прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості злочину в наслідок застосування вимог ст. 75 КК України , то призначене йому покарання за цим вироком слід вважати м`яким.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України , розділом ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року, апеляційний суд Закарпатської області ,-

у х в а л и в:

апеляцію старшого прокурора Хустської міжрайонної прокуратури задовольнити.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 08.09.2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати , а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Запобіжним заходом щодо ОСОБА_6 залишити заставу.

Судді: