Справа № 1319/8653/2012
Номер рядка звіту 41
ПОСТАНОВА
судового засідання
16.09.2015року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові питання щодо вилучених грошових коштів, які не визнані речовими доказами по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ст.ст.307 ч.1, 307 ч.2 КК України, -

в с т а н о в и в :
Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 12 квітня 2013 року, який залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2013 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст.307 ч.1 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, за ст.307 ч.2 КК України виправдано.

З листа Управління МВС України на Львівській залізниці ВФЗБО за №2/5800 від 18.08.2015р. вбачається, що при затриманні в ОСОБА_4 було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 38грн., які згідно квитанції №000161 від 06.08.2012р. зберігаються на депозитному рахунку УМВС України на Львівській залізниці, однак вироком суду не вирішено долю зазначених грошових коштів.

Відповідно до ст. 409 КПК України (1960р.), п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків від 21.12.1990р. суд вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, зокрема, про долю речових доказів, якщо її не вирішено.

Відповідно до ст. 81 КПК України (1960р.) питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи. Гроші, цінності та інші речі, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям.

Так, постановою слідчого СВ ЛВ на ст.Львів УМВС України на Львівській залізниці від 04 серпня 2012 року відмовлено у визнанні речовим доказом грошових коштів у сумі 38грн., оскільки такі були власністю ОСОБА_4 та не мали по справі значення речових доказів, однак вирішено передати такі на депозитний рахунок каси СФЗБО Управління МВС України на Львівській залізниці Управління МВС України, як майно, що підлягає конфіскації.

А відтак, грошові кошти в сумі 38 (тридцять вісім) грн. речовими доказами по справі не визнавались, були власністю ОСОБА_4 , та були вилучені з метою забезпечення можливої конфіскації майна засудженого ОСОБА_4 , у разі визнання його винним у вчиненні злочину передбаченого ст.307 ч.2 КК України.

Однак, з врахуванням того, що конфіскація майна до засудженого ОСОБА_4 не застосовувалась, його виправдано за ст.307 ч.2 КК України, грошові кошти в сумі 38 (тридцять вісім)грн., які згідно квитанції №000161 від 06.08.2012р. зберігаються на депозитному рахунку УМВС України на Львівській залізниці, слід повернути їх законному власнику - ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 81, 409, 411 КПК України (1960р.), п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків від 21.12.1990р. ,суд, -

п о с т а н о в и в :
Грошові кошти в сумі 38 (тридцять вісім) гривень, які згідно квитанції №000161 від 06.08.2012р. зберігаються на депозитному рахунку УМВС України на Львівській залізниці, повернути ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом 15 діб з моменту її проголошення.

Головуючий