Справа № 442/2565/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/95/15 Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

та засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові кримінальну справу за апеляцією представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року,

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Дрогобича Львівської обл., українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, який не працює, має на утриманні троє малолітніх дітей, житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.121 на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 підписку про невиїзд залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину, в розмірі 6598.96 грн. та 40000 грн. моральної шкоди.

Після вступу вироку в законну силу повернути ОСОБА_8 внесені ОСОБА_7 на депозитний рахунок суду кошти 6 598.96 грн. В рахунок відшкодування матеріальної шкоди та частково моральної шкоди в сумі - 401.04 коп., згідно квитанції № 233 від 12.02.2015 року, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 28 травня 2012 року близько 17 год 00 хв біля входу у під`їзд будинку АДРЕСА_2 , під час виниклого конфлікту з ОСОБА_8 , наніс останньому численні удари руками та ногами в різні частини тіла, а саме: в голову та тулуб, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, закритої травми органів грудної клітки у вигляді закритого перелому восьмого ребра зліва з розвитком пневмотораксу, правобічної посттравматичної пневмонії, закритої травми органів черевної порожнини у вигляді розриву правої долі печінки з розвитком внутрішньої кровотечі, формування позачеревинної гематоми, що супроводжувалось розвитком важкого шокового стану; забійної рани па чолі справа, садна на чолі зліва, в ділянці хвостовика лівої брови, на спинці носа зліва, в ділянці нижнього краю нижньої орбіти, в ділянці гребеня клубової кістки зліва, в ділянках лівого стегна, обох колінних суглобів, крововиливів під сполучні оболонки обох очних яблук, синців н ділянках обох очниць, на спиці на кінчику носа, в ділянках правої вилиці, на слизовій оболонці верхньої губи, на передній поверхні грудної клітки з обох сторін, які згідно висновку судово-медичної експертизи №512 від 25 червня 2012 року відносяться до категорії тяжких, як такі, що супроводжувались розвитком загрозливих для життя явищ - важкого шокового стану.

На вирок суду представник ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 подав апеляцію в якій покликається на те, що категорично не погоджується із призначенням ОСОБА_7 мінімальної міри покарання за ч.1 ст.121 КК України та ще й із застосуванням ст.75 КК України. Вважає, що суд грубо порушив вимоги ст.ст. 65, 75 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини злочину, його наслідків і даних про його особу. Застосовуючи ст.75 КК України суд не конкретизував які саме обставини справи про особу винного визнано такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення. У вироці суд не посилається на обставини, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину з особливою жорстокістю в стані алкогольного сп`яніння, не вирішено його клопотань про виклик в судове засідання та допит свідків, судове слідство було проведено поверхнево і фактично без допиту свідків. Покликається на те, що визнання вини під тиском зібраних доказів в справі не свідчить про щире каяття винного, засуджений жодної допомоги не надав у лікуванні потерпілого та не вибачився перед батьками, працювати не бажає, має троє малолітніх дітей, а живе за рахунок батьків своєї дружини. Покликання суду, на те, що ОСОБА_7 згідний добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, є безпідставними, оскільки лише під його тиском засуджений вніс 7000 грн., що складає лише 10% від його фактичних витрат, а тому він відмовився їх отримувати. Просить скасувати вирок суду у зв`язку з м`якістю призначеного покарання. а справу направити на новий розгляд в іншому складі суду.
Заслухавши доповідача, представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляцію, прокурора у справі ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_7 , які заперечили апеляцію представника потерпілого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій, ґрунтується на ретельно досліджених в судовому засіданні та перевірених в сукупності доказах.

Так вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, стверджується показаннями самого засудженого, який повністю визнав вину у вчиненому, згідний повністю відшкодувати завдану шкоду та показаннями свідка ОСОБА_9 , які пояснили, що 28.05.2012 року перебували у гостях в ОСОБА_10 , коли ОСОБА_8 вдарив свою дружину кулаком по обличчі після чого в неї потекла кров з носа, засуджений ОСОБА_7 зробив йому зауваження та між ними почалася сутичка, яка продовжилася на вулиці. ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_8 по обличчю та в область тулуба, це тривало декілька хвилин, тоді вони повернулися в квартиру після чого помили потерпілого, викликали таксі та завезли його додому, від швидкої допомоги потерпілий відмовився.

Як на досудовому так і судовому слідстві їх покази не змінювалися, були взаємоузгодженими та не суперечили зібраним по справі доказам.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, підтверджується рядом письмових доказів по справі: протоколами відтворення обстановки і обставин події від 05.07.2012 року, від 18.07.2012 року, висновком експерта № 512 від 25.06.2012 року, який підтримав в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_11 та висновком експерта № 588 від 18.07.2012 року, протоколом очної ставки між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , на якій ОСОБА_13 підтвердив покази останнього.

На підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст.67 КПК України в редакції 1960 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_7 і вірно кваліфікував його дії за ч.1 ст.121 КК України, як умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Доводи апеляції представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 про те, що судове слідство проведено поверхнево без виклику в судове засідання та допиту свідків, визнаються колегією суддів безпідставними, виходячи з наступного.

Місцевий суд під час судового розгляду справи прийшов до вірного висновку про необхідність проведення спрощеного порядку дослідження доказів у справі, оскільки засуджений ОСОБА_7 повністю визнав вину у вчиненому злочині, погоджується із встановленою кваліфікацією злочину та повністю згідний з визначеним розміром цивільного позову.

Під час апеляційного розгляду справи засуджений ОСОБА_7 пояснив, що він вніс кошти на депозитний рахунок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в розмірі 6 598, 96 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та частково моральної шкоди, оскільки представник потерпілого відмовився отримувати кошти.

Крім того, засуджений пояснив, що влаштувався на роботу, працює два місяці та зобов`язується повністю відшкодувати моральну шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_8 .

Доводи апеляції представника ОСОБА_6 про те, що покарання призначене засудженому є занадто м`яким, визнаються колегією суддів необґрунтованими, оскільки призначаючи покарання засудженому ОСОБА_7 , місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу засудженого, те що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, його молодий вік, наявність на утриманні троє малолітніх дітей, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та прийшов до правильного висновку, що засуджений може бути виправлений без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства при розслідуванні та розгляді даної справи в районному суді, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 364, 366, 379 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 - залишити без зміни, а апеляцію представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 - без задоволення.

Головуючий:

Судді: