Справа № 11-а - 324/10 Головуючий у 1 інстанції Постигач Б.А.
Доповідач: Партика І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2010 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі

головуючого - судді Яременка О.Д.,

суддів Партики І.В., Урдюк Т.М.,

за участю прокурора Войценка А.І.,

захисника-адвоката ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_1 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 22 лютого 2010 року

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, неодружений, ІНФОРМАЦІЯ_3, військовозобовязаний, несудимий, засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України на чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком три роки.

Запобіжний захід залишено попередній взяття під варту.

Строк відбуття покарання обчислюється з 10 травня 2009р.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 4 тис. 198 грн. 23 коп. в користь НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області за проведення експертиз, в користь ОСОБА_5 4 тис. моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_3 19 листопада 2006р. біля 5 год. під час керування незареєстрованим в ДАІ автомобілем марки «Ауді-100» з номером 54-30 ЛВБ, який не належить автомобілю, не маючи права на керування транспортним засобом, рухаючись дорогою Тернопіль-Львів в напрямку м. Золочева та проїжджаючи повз с. Підгороднє Золочівського району, порушив вимоги п.п. 1.2, 1.5, 1.10, 2.1, 2.3, 10.1, 11.2, 12.1 ПДР України, не забезпечив безпеки руху, в наслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6, який йшов в попутному напрямку по правому узбіччі дороги, в результаті ОСОБА_6 від отриманих тілесних пошкоджень загинув на місці, а ОСОБА_3 скрився.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, покликається на те, що ОСОБА_3 засуджений підставно, його дії кваліфіковані у відповідності з обставинами справи та законом, однак при призначенні йому покарання судом допущено невірне застосування норм кримінального закону, а призначена судом міра покарання ОСОБА_3 є надто суворою, не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого (т.2 а.с. 231-235).

Вважає, що судом не враховано те, що в судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєному злочині, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, потерпіла ОСОБА_2 його вибачила і шкода, заподіяна їй, відшкодована ( т.2 а.с. 211-225), ОСОБА_3 є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, хворіє і має на утриманні хвору матір ( т.2 а.с. 124-125), відсутні обставини, які обтяжують відповідальність.

Просить вирок районного суду змінити та призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене ст. 286 ч. 2 КК України.

В доповненні до апеляції, окрім зазначених вище, покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у звязку із неправильним застосуванням норм кримінального закону, а саме до ОСОБА_3 застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права водіння транспортними засобами, хоча дане покарання не повинно було застосовуватись, оскільки ОСОБА_3 не має посвідчення водія.

Просить вирок районного суду змінити та призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене ст. 286 ч. 2 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В апеляції потерпіла ОСОБА_2 покликається на те, що не згідно з вироком суду, оскільки має місце невідповідність призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого.

Зазначає, що судом не враховано те, що в судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні з необережності ДТП, декілька разів щиро просив її, як маму загиблого ОСОБА_6, вибачення і в судовому засіданні вона його вибачила, під час досудового слідства сімя ОСОБА_3 їй добровільно відшкодувала завдану внаслідок ДТП матеріальну та моральну шкоду, в звязку з чим нею власноручно написано розписку про відсутність будь-яких претензій до підсудного ОСОБА_3 та її позицію в ході судового слідства та під час судових дебатів про обрання ОСОБА_3 покарання, не повязаного з позбавленням волі.

Наголошує, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю постійного проживання характеризується виключно з позитивного боку, на його утриманні є хвора мама ОСОБА_7 і сам ОСОБА_3 серйозно хворий та потребує лікування, відсутні обставини, які б обтяжували відповідальність.

Просить вирок змінити, застосувавши вимоги ст.ст. 65, 66, 69, 75 КК України, обрати ОСОБА_3 покарання не повязане з реальним позбавленням волі.

В апеляції захисник адвокат ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_3 покликається на те, що з вироком суду в частині призначення покарання не згідний, оскільки таке є надто суворим і не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_3

Наголошує, що суд не врахував, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності (т. 1 а.с. 216), до адміністративної відповідальності не притягувався, до вчинення злочину не займався пияцтвом, наркоманією чи іншою антисоціальною поведінкою, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває (т.2 а.с. 66), є особою молодого віку, характеризується позитивно (т.2 а.с. 125).

Вважає, що суд також не врахував, що на утриманні в засудженого ОСОБА_3 фактично перебувають мати та вітчим (т.2 а.с. 124), мати хворіє, а вітчим є інвалідом ІІІ групи (т.2 а.с. 206-208), він щиро розкаявся, попросив вибачення перед потерпілим та судом за скоєне, мати загиблого в судовому засіданні пробачила його, активно сприяв розкриттю злочину (т.2 а.с. 146-150), відшкодував заподіяну злочином шкоду (т.2 а.с. 126-129), відсутні обставини, які б обтяжували відповідальність.

Зазначає, що призначаючи покарання, суд у вироку не навів мотивів з яких він відхиляє доводи потерпілих, не врахував думку державного обвинувача.

Акцентує, що наведені дані, які характеризують особу засудженого, а також обставини, які пом1якшують відповідальність, дають підстави для призначення покарання ОСОБА_3 нижче найнижчої межі, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Просить вирок районного суду змінити, призначити ОСОБА_3 покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком девять місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки та покласти обовязки, передбачені п.п. 2, 4, ч. 1 ст. 76 КК України.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 покликається на те, що з вироком суду в частині призначення покарання не згідний, оскільки таке є надто суворим і не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі.

Наголошує, що суд не врахував, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягався, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, є особою молодого віку, позитивно характеризується, відсутні обставини, які б обтяжували відповідальність.

Зазначає, що судом також не враховано, що на утриманні в нього фактично перебувають мати та вітчим мати хворіє, а вітчим є інвалідом ІІІ групи.

Акцентує, що він розкаявся у вчиненому, відшкодував шкоду, заподіяну злочином, під час досудового слідства активно сприяв розкриттю злочину, свою вину не заперечував.

Також зазначає, що обираючи вид та розмір покарання, суд не врахував думки потерпілих та державного обвинувача, і не навів у вироку мотивів з яких він вважає, що лише позбавлення волі строком чотири роки необхідне та достатнє покарання і лише таке забезпечить, його виправлення та попередження вчинення злочинів.

Просить вирок районного суду змінити, призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком девять місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційних вимог, виступ захисника-адвоката ОСОБА_1, який підтримав апеляції, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а решта апеляцій задоволенню не підлягають.

Як вбачається зі змісту апеляцій, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, потерпіла ОСОБА_2, засуджений ОСОБА_3 та в його інтересах захисник-адвокат ОСОБА_1 не оспорюють доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненому злочині, як і не оспорюють кваліфікацію злочинних дій.

Колегія судді вважає, що призначаючи ОСОБА_3 покарання, районний суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують покарання.

Ті помякшуючі покарання обставини, на які покликаються апелянти, судом теж враховані.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що покарання засудженому ОСОБА_3 призначено в межах санкції ст. 286 ч. 2 КК України та у відповідності до вимог ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його помякшення.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що слід виключити з резолютивної частини вироку додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком три роки, оскільки, як видно з відповіді начальника Золочівського ВРЕР ДАІ у Львівській області, посвідчення водія ОСОБА_3 не видавалось.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задоволити частково, апеляції потерпілої ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 22 лютого 2010 року відносно ОСОБА_3 змінити.

Відповідно до ст. 365 КПК України виключити з резолютивної частини вироку додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком три роки.

В решті вирок залишити без змін.

Головуючий

Судді