Справа №549/542/13-к
Провадження №1/549/1/13

ПОСТАНОВА
19 червня 2014 року Чорнухинський районний суду Полтавської області

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинувачених - ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Лубни Полтавської області справу за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.5 ст.185, ч.5 ст.186 КК України,

Встановив:

В провадженні Чорнухинського районного суду перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ТА ОСОБА_7 за ч.5 ст.185, ч.5 ст.186 КК України.

Під час судового розгляду справи адвокатом підсудного ОСОБА_7 ОСОБА_4 заявлено клопотання, в якому просить змінити підсудному міру запобіжного заходу у виді взяття під варту на підписку про невиїзд.

Дане клопотання обґрунтовує тим, що при обранні міри запобіжного заходу ОСОБА_7 судом не було враховано дані щодо стану його здоровя, оскільки останньому 17.03.2014 р. первинним медичним оглядом встановлено діагноз: кардіосклероз постміокардитичний, виразкова хвороба 12-палої кишки в стадії загострення, та взято на диспансерний огляд.

В період з 28.04.2014 р. по 05.05.2014 р. ОСОБА_7 знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні Лубенській ЦРЛ з приводу постміокардитичного склерозу (2008), пролапсу мітрального клапану з мітральною недостатністю, СН-ІІ А, синусова бракардія, хронічний не обструктивний бронхіт в стадії ремісії, ДН-О.

З 16.05.2014 р. ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в медичній частині з діагнозом: ішемічна хвороба серця, постміокардитичний міокардіофіброз (2008-2011), пролапс передньої створи мітрального клапана, синусова аритмія, атеросклероз аорти, коронарний артерій, СН-ІІ А з систолічною загрузкою, легенева гіпертензія, гіпертонічна хвороба 2 ст., виразкова хвороба 12 палої кішки.

Зазначено, що постміокардитичний міокардіофіброз підпадає під п.8.1.6., 8.1.7, 8.1.8, 9.1 Переліку захворювань, на підставі яких особа не може перебувати в умовах слідчого ізолятора, затверджений наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров`я України від 18.01.2000 N 3/6.

У зв`язку з наявними захворюваннями ОСОБА_7 потребує оперативного лікування виразкової хвороби тільки в умовах високоспеціалізованого медичного закладу з наявністю змішаної реанімації, а згідно листа Полтавського слідчого ізолятора від 03.06.2014 р. доцільне планове лікування в умовах спеціалізованого закладу МОЗ України.

Також останньому для виявлення загрози для життя оперативного лікування необхідно проведення велоергометрії у вузькоспеціалізованому закладі.

Крім того вказано на те, що ОСОБА_7 став батьком, його дружина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку, за місцем проживання він характеризується виключно позитивно.

Посилаючись на вищевикладене, а також на ті обставини, що в матеріалах справи відсутні жодні дані, які б вказували, що ОСОБА_7 перешкоджав встановленню істини у справі, впливав на потерпілих і свідків, ухилявся від явки до суду, вчиняв нові злочини, а при обранні йому міри запобіжного заходу у виді взяття під варту було грубо порушено вимоги КПК України 1960 р., вважає, що на даний час відпала потреба у застосуванні найбільш суворого запобіжного заходу, про що зазначено в п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположний свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо розумного строку тримання під вартою.

Суд, заслухавши клопотання захисника, думку прокурора, який заперечував і просив відмовити у задоволені зазначеного клопотання, підсудного ОСОБА_7 та інших присутніх учасників процесу, які заявлене клопотання підтримали, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.148 КПК України (1960 року), запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний буде намагатися ухилитися від слідства і суду або виконання процесуальних рішень, перешкодити встановленню істини у справі або продовжити злочинну діяльність.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий, в тому числі, і за вчинення корисливих злочинів проти власності, на теперішній час обвинувачується в скоєнні декількох корисливих злочинів, за які передбачена міра покарання тільки у виді позбавлення волі.

Відповідно до листа Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 24.03.2014 р., ОСОБА_7 також підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який вчинено до застосування судом відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся явки до суду і у зв`язку з цим ухвалами Чорнухинського районного суду від 02.10.2013 р. його було оголошено в розшук, а 06.02.2014 р. - обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи такі обставини та беручи до уваги те, що підсудний обвинувачується у скоєнні декількох корисливих злочинів, в тому числі і особливо тяжких, обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд не забезпечив його належної процесуальної поведінки, перебував у розшуку та ухилявся від явки до суду, знаходячись на волі може продовжити злочинну діяльність, тому підстав для зміни міри запобіжного заходу у виді взяття під варту, яка є необхідною і достатньою для забезпечення розгляду справи, немає.

Що стосується захворювань ОСОБА_7 , то це не може бути підставою для зміни йому міри запобіжного заходу.

Перелік захворювань, на підставі яких особа не може перебувати в умовах слідчого ізолятора, затверджений наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров`я України від 18.01.2000 N 3/6.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28.09.73 №8 із змінами, законним приводом до розгляду питання про звільнення від відбуття покарання засудженого, який захворів на тяжку хронічну хворобу, є подання начальника виправно-трудової установи чи слідчого ізолятора, спецчастини яких обслуговують лікарні для засуджених.

Це стосується і вирішення питання щодо зміни міри запобіжного заходу.

Такі хвороби встановлюються висновком відповідної спеціальної лікарської комісії, якого, як і відповідного подання начальника слідчого ізолятора стосовно ОСОБА_7 ,- до суду не надходило.

Захисником та підсудним не надано суду відповідних доказів про те, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може перебувати в умовах СІЗО, а сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкової зміни міри запобіжного заходу.

Таким чином, на даний час суд не має можливості задовольнити дане клопотання з вищезазначених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.148, 150, 155, ст..165-2 КПК України,

Постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну підсудному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту на підписку про невиїзд відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий