Справа № 296/5015/14-к
У Х В А Л А
Іменем України

13 листопада 2015 року Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

адвоката: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001884 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Житомира, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Ухвалою суду від 21.09.2015 року обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 19 листопада 2015 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено.

У зв`язку із закінченням обраного судом строку тримання під вартою 19 листопада 2015 року виникла необхідність його продовження з ініціативи суду.

В судовому засіданні прокурор вказав про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, вказавши про наявність визначених в ст. 177 КПК України ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вказаної статті.

В судовому засіданні потерпілий наполягав на продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечили проти продовження строку тримання під вартою, попрохали замінити запобіжний захід на домашній арешт, вказавши про відсутність ризиків, що могли б вплинути на хід судового розгляду. Також вказали, що захворювання наявні в обвинуваченого та необхідність отримання лікування унеможливлюють утримання обвинуваченого в умовах СІЗО, а тому просять змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт за останнім місцем проживання обвинуваченого.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.331 КПК України - до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положенням статті 178 КПК України закріплено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію, обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Суд, на виконання вимог ст. 178 КПК України, приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не одружений, не має утриманців, суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим правопорушення та те, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, стан здоров`я обвинуваченого відповідно до документів, які були надані суду під час розгляду справи не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, також на даний час не дослідженні в судовому засіданні письмові докази.

Крім цього суд взяв до уваги про виникнення ризиків, які стали основою прийняття рішення щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому із домашнього арешту на взяття під варту ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 10.06.2014 року, які на даний час не змінилися.

За таких обставин суд переконаний в необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України щодо можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню, із ступеня тяжкості інкримінованих злочинів, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали, докази в судовому засіданні не перевірені в повному обсязі.

Щодо посилань сторони захисту на погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 через неналежне надання медичної допомоги під час його перебування в СІЗО, то суд вважає, що наявність у обвинуваченого хвороби (діагноз: сечокислий діатез. Хронічний пієлонефрит в ст. ремісії. Перегин ніжки жовчого міхура. Хірургічної патології не виявлено.), сама по собі не може бути обставинами, що усували б ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та слугувати підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки стороною захисту не надано документів які б вказували на неможливість обвинуваченого перебувати у місці попереднього ув`язнення.

Водночас суд звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про переднє ув`язнення» медичне обслуговування та лікувально-профілактична робота в місцях попереднього ув`язнення проводиться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про переднє ув`язнення» адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана забезпечити медичним обслуговуванням осіб взятих під варту.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ст. 177 КПК України, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою строком до двох місяців.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що досліджені докази щодо зазначеного клопотання не в повній мірі підтверджують доводи обвинуваченого та його захисника щодо необхідності зміни запобіжного заходу.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченому під час розгляду справи, а підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331, 350 КПК України, суд ,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під варти на домашній арешт - відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК України, строком на 60 днів, а саме до 10 січня 2016 року (включно).

Копію ухвали направити учасникам судового провадження та СІЗО Житомирської УВП №8.

Ухвала суду є остаточною, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

.