Справа № 556/1598/15-к

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2015 року. Володимирецький районний суд Рівненської області під головуванням судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
за ст. 336 КК України,-
в с т а н о в и в:
Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні оголошено часткову мобілізацію.
09 червня 2015 року військовозобов`язаний ОСОБА_4 призначений до команди № НОМЕР_1 . Того ж дня він був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 було надано повістку про явку 22 липня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для призову на військову службу за мобілізацією.
Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст.. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, без поважних причин, та у складі команди № НОМЕР_1 в розташування військової частини для подальшого проходження військової служби не вибув.
Таким чином військовозобов`язаний ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразилися в ухиленні від призову за мобілізацією вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст.. 336 КК України.
23 жовтня 2015 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав вину у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.
Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме: ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки; на підставі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік. На підставі ст.76 КК України: зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч.2 ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468, ч.4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання, при цьому останній беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України в обсязі підозри та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ст. 336 КК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом з`ясовано, що прокурор та ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.
За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 ухилявся від призову за мобілізацією, а тому кваліфікує його дії за ст. 336 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 23 жовтня 2015 року про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України і призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання - два роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з однорічним іспитовим строком.
Покласти на засудженого такі обов"язки, згідно ст.76 КК України: протягом іспитового строку не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_1