Справа № 405/6546/15-к

в с т а н о в и в :
Під час досудового розслідування 19.08.2015 року слідчий прийняв рішення про відмову у визнанні його потерпілим, із яким останній не згодний, вважає, що статус потерпілого він набув після подання заяви про злочин, яка внесена до ЄРДР, а тому він мав право заявляти клопотання, у тому числі про призначення йому захисника, які слідчим проігноровано, та безпідставно 20.08.2015 року відмовлено.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Слідчим суддею встановлено, що за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР 24.05.2013 року внесено відомості про перевищення своїх службових повноважень слідчим СВ Ленінського ВМС КМВ УМВС України в області, який неналежно розслідував кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 та під час досудового розслідування кримінального провадження працівниками Ленінського ВМ КМВ ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 після внесення відомостей до ЄРДР, подав прокурору Кіровоградської області заяву про визнання його потерпілим від 18.08.2015 року.
Проте, прокурором відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 прийнято 20.08.2015 року рішення про відмову у задоволенні клопотання про визнання його потерпілим.
При цьому, у постанові зазначається про відсутність об`єктивних даних, які б на даний час свідчили про завдання ОСОБА_3 шкоди та стверджується про наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано шкоди.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обовязки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обовязки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Так, з моменту подання ОСОБА_3 заяви про вчинення злочину до слідчого та внесення слідчим відповідних відомостей до ЄРДР, останнє вказує на початок досудового розслідування (ч.2 ст.214 КПК України), та вказана особа в силу ч.2 ст.55 КПК України набуває процесуального статусу потерпілого і в неї виникають права і обов`язки, передбачені ст.56 КПК України.
Отже, зазначаючи у постанові, що об`єктивних даних які б на даний час свідчили про завдання ОСОБА_3 шкоди немає, слідчий допускає, що такі дані можуть виникнути у подальшому, у той же час ч.2 ст.55 КПК України пов`язує момент виникнення прав потерпілого з моментом подання заяви, а не з моментом доведення факту заподіяння шкоди.
За вказаних обставин постанова прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 від 19.02.2015 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, підлягає скасуванню.
Згідно з положеннями ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Разом з тим, ОСОБА_3 просить суд зобов`язати слідчого визнати його потерпілим в рамках даного кримінального провадження.
Відповідно до ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову в задоволенні скарги.
Враховуючи, що у даному випадку скаржник оскаржує рішення слідчого, а не його бездіяльність, підстав для зобов`язання слідчого вчинити певну дію, а саме визнати потерпілим, слідчий суддя не вбачає.
З тих же мотивів, слідчий суддя критично відноситься до визнання дій слідчого неправомірними, як зазначено у поданій ОСОБА_3 скарзі, так як усі заяви та клопотання слідчим розглянуті у строки та в межах чинного кримінально процесуального законодавства України.
Щодо доводів, якими ОСОБА_3 обґрунтовує незгоду із прийнятим слідчим рішенням про відмову у задоволенні клопотання щодо призначення йому захисника від 20.08.2015 року, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.45 КПК України, захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).
Згідно зі ст.48 КПК України, захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.
Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.49 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо:
1) відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника;
2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно;
3) слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.
Згідно із п.8 ч.1 ст.56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право: мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг.
Таким чином, відповідно до ст.55 КПК України, потерпіла особа не має права на призначення захисника.
Разом з тим, потерпіла особа має право мати представника в будь-який момент кримінального провадження (п.8 ч.1 ст.56 КПК України), а тому на думку слідчого судді слідчим було прийнято правильне рішення щодо відмови у задоволенні вказаного клопотання.
Враховуючи вищевикладене, вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303-307, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в :
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
В іншій частині відмовити.
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1