печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2015 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю слідчого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 щодо неповернення тимчасового вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000258,

В С Т А Н О В И В :

2 листопада 2015 року до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_4 на бездіяльність старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 щодо неповернення тимчасового вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000258, а саме вилучених грошових коштів, ювелірних виробів, золотого зліпку та правовстановлюючих документів, під час проведення обшуку 5 жовтня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вилучені речі та документи є її особистою власністю та будь-якого відношення до кримінального провадження № 0000258 не мають. Тому, вилучене майно має ознаки тимчасово вилученого майна. Оскільки слідчий не звернувся з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на тимчасово вилучене майно на наступний день після його вилучення, то просила повернути вилучене майно.

До судового засідання заявник не з`явилася. Тому, слідчий суддя розглянув скаргу у її відсутність на підставі ст. 26 КПК України.

Слідчий заперечив щодо задоволення скарги, мотивуючи, що ухвалою слідчого судді надано дозвіл на відшукання та вилучення грошових коштів, цінних та правовстановлюючих документів. А тому, підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши пояснення слідчого та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з такого.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000258 від 10.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України надано дозвіл слідчому на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 та ним використовується, з метою виявлення та вилучення речей та документів, де серед іншого зазначено про необхідність відшукання та вилучення нотаріально посвідчених документів, документів щодо придбання у власність та передачі права власності на рухоме та нерухоме майно, а також грошових коштів і цінних паперів, здобутих злочинним шляхом.

Під час проведення обшуку 5 жовтня 2015 року за вказаною адресою було вилучено грошові кошти, ювелірні вироби, золотий зліпок та правовстановлюючі документи.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Оскільки в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку зазначено на необхідність відшукання та вилучення грошових коштів нотаріально посвідчених документів, документів щодо придбання у власність та передачі права власності на рухоме та нерухоме майно, то вилучені грошові кошти та правовстановлюючі документи не є тимчасово вилученим майном у розумінні положень ч. 7 ст. 236 КПК України.

Крім того, будь-яких доказів того, що вилучені грошові кошти із зазначенням їх розміру, серії та номерів купюр, валюти країни, правовстановлюючі документи із зазначенням їх ідентифікуючих даних належать заявнику, у зв`язку з чим вона звернулась до слідчого судді зі скаргою про їх повернення слідчому судді не надано.

Відтак, скарга в частині повернення грошових коштів та правовстановлюючих документів задоволенню не підлягає.

Водночас, ухвалою слідчого судді на проведення обшуку не надавався дозвіл на відшукання та вилучення ювелірних виробів, золотого зліпку, а відтак таке майно відповідно до положень ч. 7 ст. 236 КПК України є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Отже, з вказаної норми вбачається, що тимчасово вилучене майно повинно бути бути повернуто особі, у якої його було вилучено.

З протоколу обшуку від 5 жовтня 2015 року вбачається, що майно вилучалось у ОСОБА_6 , а в ухвалі слідчого судді зазначено, що обшук проводився у житлі, що належить ОСОБА_5 . Тому, відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України вилучене майно у вигляді ювелірних виробів та золотого зліпку повинно бути їм повернуто.

Проте, з урахуванням принципу диспозитивності, передбаченого ст. 26 КПК України, того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до слідчого судді з вказаною скаргою не звертались, відсутність будь-яких доказів того, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де проводився обшук, та що ОСОБА_4 належить вилучене майно у вигляді ювелірних виробів та золотого зліпку не надано, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 171, 169, 303-307, 309 КПК України,
У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 щодо неповернення тимчасового вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000258 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1