Номер провадження:1-кп/521/687/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2015 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі: головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2014 року за № 0000217, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 ч 2 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Малиновського районного суду міста Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 ч 2 КК України.

Прокурор під час підготовчого судового засідання висловив думку, щодо можливості призначення судового розгляду за вказаним обвинувальним актом.

Обвинувачений та захисник заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, та просили суд повернути обвинувальний акт, так як він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вислухавши думку прокурора, адвоката та обвинуваченого суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт підсудний Малиновському районному суду міста Одеси, підстав для закриття кримінального провадження за обвинувальним актом немає, однак обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а саме вимогам пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 291 КПК України встановлені вимоги до обвинувального акту та до реєстру матеріалів досудового розслідування. Так, обвинувальний акт має містити такі відомості (серед іншого): 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статі) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як встановлено з обвинувального акту від 27.08.2015 року в ньому фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_5 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо предявленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними.

Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, є безпідставним, оскільки обвинувачення йому висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18 грудня 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Також із обвинувального акту вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217 від 04.10.2014 року, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України проводилось слідчим в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області.

Відповідно до вимог частини 2 статті 216 КПК України, якщо під час розслідування злочинів, передбачених статтями 328, 329, 422 Кримінального кодексу України, будуть встановлені злочини, передбачені статтями 364, 365, 366, 367, 425, 426Кримінального кодексу України, вчинені особою, щодо якої здійснюється досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані із злочинами, вчиненими особою, щодо якої здійснюється досудове розслідування, вони розслідуються слідчими органів безпеки, крім випадків, коли ці злочини віднесено згідно з цією статтею до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Наведене, на думку суду, свідчить про те що злочин, передбачений статтею 364 Кримінального кодексу України не віднесений до підслідності слідчих органів безпеки.

Згідно вимог ч.3 ст. 315 КПК України, судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_5 до 60 діб, так як згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, 21 липня 2015 року слідчим суддею Приморського районного суду міста Одеси, до підозрюваного ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який припиняє свою дію 19 вересня 2015 року.

Прокурор вважав за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так як існують ризики передбачені ст.177 КПК України.

Захисник-адвокат ОСОБА_4 просив суд обрати більш м`який запобіжний захід.

ОСОБА_5 підтримав думку захисника, та просив суд не продовжувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думки учасників судового провадження, суд вважає, що доцільно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_5 з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. ч. 1,3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного терміну з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи обставини скоєного кримінального правопорушення, особу ОСОБА_5 , суд вважає, що є всі законні підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на строк 60 діб.

Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованих ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що ОСОБА_5 може вдатися до спроб будь-яким чином перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.177,183,186,194,314,315 КПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:
Повернути обвинувальний акт та додані до нього матеріали у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України прокурору відділу прокуратури Одеської області у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, для усунення виявлених недоліків.

Запобіжний захід, обраний під час досудового розслідування у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 продовжити до 60 діб, і обчислюється з моменту закінчення строку попередньої ухвали суду, тобто з 19 вересня 2015 року. Ухвала суду про продовження строку домашнього арешту припиняє свою дію 18 листопада 2015 року.

Ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала суду, може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення, через суд, який ухвалив судове рішення.

Копія ухвали негайно після її проголошення вручається учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1