Справа № 591/8629/13-к Провадження № 1-кс/591/1145/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2013 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми Міліціанов Р.В., за участю секретаря Бузової Т.І., слідчого Нечипоренка Д.І., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту на автомобіль, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в рамках кримінального провадження № 0000009 до суду з клопотанням, в якому просить скасувати накладений Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду Сибільова О.В. від 21.12.2012р. арешт на автомобіль НОМЕР_1, 2005 року випуску, що належить їй відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО №358145 від 06.11.2012р.

В судове засідання зявився слідчий. Власника майна ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, підозрюваного ОСОБА_3 повідомлено про дату, час та місце розгляду справи секретарем судового засідання телефонограмою та під розписку. Тому, згідно з ч.8 ст.135, ч.1 ст.171, ч.2 ст.174 КПК України враховуючи, що всіх учасників процесу повідомлено про розгляд справи, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя вирішив провести судове засідання за відсутності належним чином повідомлених власника майна ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, підозрюваного ОСОБА_3

В попередньому судовому засіданні ОСОБА_3 та представник ОСОБА_1 клопотання підтримав, зазначили, що власник майна жодним чином не причетна до вчинення злочину, за кермом була інша особа, тому накладення арешту порушує її право власності. Слідчий проти задоволення клопотання заперечував.

Судом встановлено, що 04.10.2013р. представником ОСОБА_2 заявлено відвід всім суддям Зарічного районного суду м. Суми. Дане питання розглянуто Ковпаківським районним судом м. Суми, ухвалою від 13.11.2013р. заяву представника залишено без розгляду на підставі ст.81 КПК України.

29.11.2013р. справу в автоматичному режимі розподілено слідчому судді Міліціанову Р.В. (а.с.48).

Відвід слідчому судді у даній справі не заявлено, підстави для самовідводу відсутні.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи №592/11294/13-к Ковпаківського районного суду м. Суми, встановив наступне.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що 18.12.2012 року, о 18-00 год., громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в районі села Братениця Великописарівського району Сумської області незаконно переправили тринадцять громадян ОСОБА_5 Афганістан через державний кордон України. Кримінальне правопорушення було внесене до ЄРДР за № 0000009. В матеріалах справи міститься інформація, що під час затримання ОСОБА_3 у нього вилучено вищезазначений транспортний засіб.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду Сибільова О.В. від 21.12.2012р. накладено арешт на автомобіль НОМЕР_1, 2005 року випуску, що належить ОСОБА_1, тобто надано правову оцінку відповідності автомобіля критеріям, визначеним ст.167 КПК України, підтверджено правомірність висновків слідчого про те, що даний автомобіль є речовим доказом.

З тексту даної ухвали (а.с.7) судом встановлено, що 19.12.2012р. Постановою слідчого автомобіль «Toyota-Landcruiser» приєднано до справи в якості речового доказу. Вказана постанова підозрюваним, власником транспортного засобу не оскаржувалась.

В судовому засіданні підозрюваний не заперечував проти того, що його та транспортний засіб було затримано 18.12.2012р. поблизу державного кордону України та в його транспортному засобі перебували громадян іншої держави.

Отже, на підставі ч.9 ст.100 КПК України, транспортний засіб, як речовий доказ, повинен зберігатися стороною обвинувачення протягом усього часу кримінального провадження, питання про повернення може вирішуватись виключно судом під час ухвалення вироку по справі.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання подано з двох підстав: необґрунтованість накладення арешту, оскільки власник ОСОБА_1 не є стороною кримінального провадження, а на думку її представника арешт може накладатися лише на майно підозрюваного, а також з підстав тривалості проведення слідчих дій, які проводяться протягом року, та відсутності підстав для подальшого утримання транспортного засобу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Представником власника майна надано на підтвердження своїх вимог експертний висновок №3-10 від 31.10.2013р., складений Директором ТОВ «Лінгво Консалтинг» ОСОБА_6, який є магістром філології української мови та літератури згідно диплому.

На підставі ч.10 ст.101 КПК України, висновок експерта не є обов'язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Відповідно до ч.1 ст.69 КПК України, експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України "Про судову експертизу" на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об'єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Однак, суду не надано доказів атестації експерта як цього вимагає ст.16 Закону України "Про судову експертизу", а також доказів внесення відносно нього відомостей до Реєструатестованих судових експертів.

Крім того, у висновку експерта обов'язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків (ч.2 ст.102 КПК України).

Але такі відомості у наданому висновку відсутні, тому суд критично оцінює викладені в ході дослідження висновки.

Також, висновок стосується виключно лінгвістичних аспектів і не може підміняти юридичного змісту норм законодавства.

Згідно зі ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Суд погоджується з позицією представника з приводу того, що норми ч.1 ст.170 КПК України регламентують перелік осіб, на майно яких може накладатися арешт, а ч.2 ст.170 КПК України критерії, яким має відповідати таке майно.

Так, ч.1 ст.170 КПК України визначено наступне коло осіб майно яких може бути піддано арешту:

· підозрюваний, обвинувачений;

· осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи;

· інші особи, у володінні яких перебуває майно.

Автомобіль «Toyota-Landcruiser» д.н. НОМЕР_2, 2005 року випуску перебував на момент затримання у володінні ОСОБА_3, що підтверджується копіями посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8).

Таким чином, ОСОБА_3, як володілець майна, що було тимчасово вилучено та відповідає визначеним ч.2 ст.167 КПК України критеріям, входить до визначеного ч.1 ст.170 КПК України переліку осіб відносно яких може бути застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту. Шляхом накладення арешту володільцю майна заборонено його використовувати, що відповідає вимогам другого речення ч.1 ст.170 КПК України.

На підставі ч.2 ст.321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тому, суд вважає, що норми КПК України, які надають право обмежити користування майном особи в інтересах кримінального провадження є спеціальними по відношенню до норм ст.321 ЦК України та власне і є визначеним законом випадком обмеження права власності.

В звязку з цим, з огляду на передбачені ст.2 КПК України завдання кримінального провадження, обмеження права власності ОСОБА_1 на транспортний засіб нормативно передбачено.

Також, Ухвала слідчого судді Зарічного районного суду від 21.12.2012р. містить відомості визначені ч.5 ст.173 КПК України, ані підозрюваний, ані власниця майна не скористалися правом на апеляційне оскарження цієї ухвали, тому, підсумовуючи викладене вище, слідчий суддя доходить висновку, що арешт на автомобіль НОМЕР_1, 2005 року випуску накладено обґрунтовано.

З приводу наявності підстав для збереження чинності арешту, суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Питання строків досудового розслідування до моменту повідомлення особі про підозру чітко не регламентовано КПК України, законодавець обмежився поняттям «розумний строк».

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03.10.2013р. (а.с.19) відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_3 про встановлення строку здійснення кримінального провадження № 0000009, тобто вирішення даного питання не входить до компетенції слідчого судді.

28.11.2013р. ОСОБА_3 предявлено повідомлення про підозру, тобто строк досудового розслідування на даний час встановлюється в межах двох місяців (п.2 ч.1 ст.219 КПК України).

Враховуючи, що досудове розслідування не закінчено, ОСОБА_3 предявлено повідомлення про підозру, ним (з показів наданих в судовому засіданні) заявлено клопотання про одночасний допит осіб, слідчий в судовому засіданні пояснив, що транспортний засіб необхідний для проведення відтворення обстановки і обставин події, отже можливе проведення слідчих дій, зокрема, з використанням транспортного засобу.

Повернення транспортного засобу власнику і його безпосередня експлуатація, як джерела підвищеної небезпеки, може спричини пошкодження або знищення, що зашкодить подальшому провадженню слідчих дій.

Тому з огляду на викладені обставини та тривалість визначених КПК України строків досудового розслідування, суд вважає, що скаржником не доведено, що в застосуванні арешту відпала потреба.

Крім того, чинність арешту додаткового обґрунтовується тим, що санкція ч.3 ст.332 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_3, передбачає обовязкову конфіскацію транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину, питання такої конфіскації вирішуватимуться судом при постановленні вироку, тому продовження дії арешту необхідно з метою забезпечення можливої конфіскації майна, що передбачено ч.3 ст.170 КПК України.

Отже, з контексту ч.1 ст.174 КПК України, скаржником не доведено наявність підстав для скасування арешту, тому клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.

Отже, клопотання про зняття арешту може бути повторно розглянуто судом в підготовчому судовому засіданні за клопотанням учасників судового провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 81, 100, 101, 167, 170- 175 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 02.10.2013р. у кримінальному провадженні № 0000009 про скасування накладеного Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду від 21.12.2012р. у справі №1805/13470/2012 арешту на автомобіль НОМЕР_1, 2005 року випуску, що належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО №358145 від 06.11.2012р. відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані в підготовчому судовому засіданні.

Слідчий суддя Р.В. Міліціанов