Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2440/15-к
Провадження № 1-кп/376/155/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"21" грудня 2015 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області кримінальне провадження № 0000268 від 07 травня 2015 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каменськ Уральський Свердловської області Російської Федерації, росіянина, громадянина України, освіта середня технічна, не одружений, пенсіонер, інвалід ЧАЕС 2 групи, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України , -

встановив:

Згідно виконавчого листа № 2/376/918/2013, який видано Сквирським районним судом Київської області, ОСОБА_6 зобов`язаний надати ОСОБА_5 право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 та вселити її у житловий будинок. Незважаючи на роз`яснення та неодноразові попередження державного виконавця органу державної виконавчої служби Сквирського районного управління юстиції, ОСОБА_6 відверто ігноруючи рішення суду, яке набрало законної сили 08.12.2013 року, заборонив колишній дружині ОСОБА_5 в праві користування житловим будинком та вселитися їй до вказаного будинку та надалі в період часу з 08.12.2013 року по теперішній час продовжує перешкоджати ОСОБА_5 в праві користуватися будинком без будь яких поважних причин.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованих йому діях визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин викладених в обвинувальном акті та додатково пояснив , що рішення суду не виконав тому, що разом у будинку з колишньою дружиною жити не може, оскільки з її боку чиняться перешкоди.

Потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений не виконав судове рішення. Вона декілька разів приходила в будинок АДРЕСА_1 разом з державним виконавцем щоб вселитися та користуватися будинком відповідно до рішення суду, однак обвинувачений їх не пускав до будинку. Також обвинувачений викинув з будинку на вулицю її особисті речі. Щодо міри покарання потерпіла свою думку не висловлювала, залишила на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ним не оспорюються і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позицій, заслухавши думку прокурора, потерпілої, захисника та роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого про обставини вчинення ним кримінального правопорушення і приходить до висновку, що злочинні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування по ст.382 ч. 1 КК України як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили та перешкоджанні його виконанню.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

ОСОБА_6 по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, тяжких наслідків від дій обвинуваченого не наступило, злочин класифікується як середньої тяжкості, обвинувачений є інвалідом 2 групи, а тому суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства і тому відносно нього необхідно застосувати ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Пленум Верховного Суду України неодноразово звертав увагу на те, що якщо виправлення і перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства, то судам не слід направляти таких осіб в місця позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілою не заявлено. Витрати на залучення експертів відсутні.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

засудив:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 382 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнити від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом одного року визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки передбачені пунктами 2, 3, ст. 76 КК України, а саме:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1