Провадження № -
Справа № 11-819/2010 Головуючий в 1-й інстанції Янішевська
Категорія: КК України Доповідач Курдзіль В. Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області у складі:

Головуючого судді Кульбаби В.М.

суддів Курдзіля В.Й., Суслова М.І.

з участю прокурора Лугового О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому матеріали справи за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на постанову Ізяславського районного суду від 24 червня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією постановою засудженому вироком апеляційного суду Запоріжської області від 19 квітня 2002 року за ст. ст. 93 п.п. «а», «і», 86 ч.2, 101 ч.1, 215 ч.2 КК України (1960 р.), 185 ч.2 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна ОСОБА_1 відмовлено в клопотанні про приведення у відповідність з діючим законодавством вироку щодо заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі.

В апеляції засудженого ставиться питання про зміну постанови судді та приведення вироку апеляційного суду Запоріжської області від 19 квітня 2002 року у відповідність з чинним КК України і призначення покарання в межах 15 років позбавлення волі.

Зазначається, що на момент скоєння інкримінованих йому злочинів за чинним на той час Кримінальним Кодексом України до нього могла бути застосована максимальна виключна міра покарання розстріл. Таке покарання як довічне позбавлення волі на той час не було передбачено. А тому, на думку апелянта, йому необхідно призначити покарання на максимальний строк, тобто 15 років позбавлення волі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора на заперечення проти апеляції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає до задоволення.

За вироком Запоріжського апеляційного суду області від 19 квітня 2002 року ОСОБА_1 засуджено засуджено:

-за ст. 93 п.п. «а», «і» КК України 1960 року до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна;

-за ст. 86 ч.2 КК України 1960 року на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

-за ст. 101 ч.1 КК України 1960 року на 7 років позбавлення волі.

-за ст. 215 ч.2 КК України 1960 року на 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами;

-за ст. 185 п.2 КК України 2001 року на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 довічне позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 26 грудня 2002 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

За змістом ч.ч.1 та 2 ст. 409 КПК України питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку включаючи застосування кримінального закону, що має зворотну силу відповідно до ч.ч.2 і 3 ст. 5 КК України, вирішується судом, який постановив вирок, або судом за місцем виконання вироку.

Порядок вирішення зазначених питань визначено ст. 411 КПК України.

Проте, п.12 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 1990 р. „Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, повязаних із виконанням вироків розяснено, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 411 КПК України питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову. Зокрема, не можна у такому порядку уточнити призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку.

В звязку з наведеним та врахувавши те, що вирок відносно ОСОБА_1 є бездоганним, перешкоди для виконання у його змісті відсутні, місцевим судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання засудженого.

Підстав для зміни чи скасування зазначеної постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

постанову Ізяславського районного суду від 24 червня 2010 року про відмову у задоволенні заяви засудженого за ст. ст. 93 п.п. «а», «і», 86 ч.2, 101 ч.1, 215 ч.2 КК України (1960 р.), ст. 185 ч.2 КК України (2001 р.), 42 КК України (1960 р.) ОСОБА_1 про приведення у відповідність вироку апеляційного суду Запоріжської області від 19 квітня 2002 року до положень Кримінального Кодексу України 2001 року залишити без зміни, а апеляцію засудженого без задоволення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2