АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/69/15 Справа № 1-10/11 Категорія: Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора засудженого захисника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянула кримінальну справу за апеляціями заступника прокурора м. Умані, ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 червня 2012 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Колодисте, Уманського району Черкаської області, громадянин України, не працюючий, проживаючий в АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше судимого Уманським районним судом Черкаської області:

- 12 вересня 1984 року за ст.ст.19, 140 ч.2 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою покарання на 2 роки;

- 08 липня 1985 року за ч.З ст.81 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 18.06.1988 року по відбуттю строку покарання;

- 11 березня 1991 року за ч.2 ст.229-6 КК України (1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільненого 03.06.1991 року по відбуттю строку покарання;

- 05 квітня 1993 року за ч.2 ст.229-6 КК України (1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 10.07.1995 року по відбуттю строку покарання;

- 19 листопада 1996 року за ч.З ст. 101 КК України (1960 року) до 10 років позбавлення волі, звільненого 19 квітня 2006 року по відбуттю строку покарання;

- 16 серпня 2007 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст.296 КК України до двох років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки, судимості в законному порядку не зняті та не погашені,

засуджений за ч.1 ст. 115 КК України до 11 років 03 місяців позбавлення волі.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 був засуджений за те, що він 15 липня 2009 року, близько 13 години, перебуваючи біля приміщення літньої кухні в дворі будинку АДРЕСА_3 , в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, який переріс в бійку з ОСОБА_10 , діючи умисно та цілеспрямовано, з метою заподіяння смерті іншій особі, наніс один удар ножем в область грудей ОСОБА_10 , чим спричинив останньому проникаючу колото різану рану правої передньої поверхні грудної клітки з пошкодженням серцевої сорочки, стінки правого передсердя та міжпередсердної перетинки, що супроводжувалася масивною внутрішньою кровотечею та призвела до крововтрати та геморагічного шоку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в приміщенні Уманської міської лікарні.

Відповідно до останньої ухвали Вищого спеціалізованого суду Укураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_7 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 лютого 2015 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України до 12 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.71, 72 КК України остаточно визначивши покарання - 12 років 3 місяці позбавлення волі, посилаючись на те, що засудженому призначено занадто м`яке покарання та недостатнє для його повного виправлення, оскільки вчинив злочин в період іспитового строку, в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово судимий, судимості не зняти та не погашені, раніше ОСОБА_7 вже притягувався до кримінальної відповідальності за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть, однак належних висновків для себе не зробив, обставин, які пом`якшують відповідальність не встановлено.

Засуджений ОСОБА_7 , який в своїх апеляційних скаргах та доповненнях до них вважає вирок незаконним з підстав неправильності і неповноти досудового та судового слідства, неправильності застосування кримінального закону, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного і особи засудженого та просить переглянути вирок суду без направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд, перекваліфікувати його дії за ознаками злочину, передбаченого ст.119 або ст.121 КК України, а також про можливість пом`якшення покарання з урахуванням пом`якшуючих вину обставин, а саме з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання та стану його здоров`я, який під час утримання його під вартою практично повністю втратив зір.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги усіх апеляційних скарг, думку засудженого ОСОБА_7 , та діючого в його інтересах захисника, які підтримали подану засудженим апеляційну скаргу та просили її задовольнити, міркування прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково.

Як було встановлено місцевим судом будучи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 15 липня 2009 року перебуваючи біля приміщення літньої кухні в дворі будинку АДРЕСА_3 , в результаті конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що переріс в бійку з ОСОБА_10 , діючи умисно та цілеспрямовано наніс один удар ножем в область грудей ОСОБА_10 , чим спричинив останньому проникаючу колото різану рану правої передньої поверхні грудної клітки з пошкодженням серцевої сорочки, стінки правого передсердя та міжпередсердної перетинки, що супроводжувалася масивною внутрішньою кровотечею та призвела до крововтрати та геморагічного шоку. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в приміщенні Уманської міської лікарні.

Згідно висновку експерта №328 за результатами проведеної у справі судово-медичної експертизи (т.1 а.с.59-62) на тілі потерпілого ОСОБА_10 була виявлена поверхнева різана рана бокової поверхні лівого плечового суглоба, що виникла від дії гострих предметів, цілком можливо від нанесення удару ножем в час та при обставинах вказаних в постанові і відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Отже, на тілі потерпілого було виявлено два травмуючи впливів. Проте, під час подальшого розгляду даної справи місцевим судом не було надано жодної оцінки наявності поранення на лівому плечовому суглобі потерпілого, не було досліджено в результаті чого та ким було нанесено вказане ушкодження.

Крім того, в своїх показаннях свідок ОСОБА_11 вказує, що із спілкування з чоловіком, який зайшов до аптеки та повідомив їй про потерпілого з пораненням вона дізналась, що останній просив у цього чоловіка одну гривню після чого потерпілий пішов у двір буд. АДРЕСА_3 і вийшов через декілька хвилин. Знову підійшов до чоловіка у якого просив гривню і сказав йому, що його підрізали попросив про допомогу і впав на асфальт.

З матеріалів справи вбачається, що органом досудового слідства не було встановлено особу чоловіка в якого потерпілий ОСОБА_10 просив одну гривню та який пізніше повідомив свідка ОСОБА_11 про пораненого потерпілого, на предмет обставин можливості отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 в момент його перебування у дворі буд. АДРЕСА_3 .

У свою чергу, в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вказує на те, що під час дізнання та досудового слідства був умисно позбавлений права на захист всупереч вимогам ст. 21 КПК України. Вказує, що протизаконно був позбавлений можливості мати захисника, що його змусили написати відмову від послуг захисника. При цьому апелянт, як на підставу порушення його права на захист, під час апеляційного розгляду послався на те, що він ще й на досудовому слідстві не міг читати особисто документи з причин наявної у нього сліпоти про що неодноразово наголошував слідчому та у місцевому суді.

Із складеного старшим слідчим СВ Уманського МВ УМВС України в Черкаській області ст. лейтенантом міліції ОСОБА_12 протоколу від 07 вересня 2009 року, що міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.128), вбачається, що після роз`яснення ОСОБА_7 його права мати захисника і побачення з ним до першого допиту, останній відмовився від послуг захисника на даному етапі розслідування та виявив бажання свій захист здійснювати особисто.

Згідно матеріалів справи, суд першої інстанції направляв листа від 14 квітня 2010 року №10270 начальнику СІЗО №30 м. Черкаси в якому йшлося про те, що ОСОБА_7 скаржиться на погіршення зору та необхідність направлення останнього на медичний огляд (т.1 а.с. 240). На що начальник СІЗО №30 м. Черкаси в письмовому вигляді повідомив, що по прибутті до Черкаського СІЗО скарг на погіршення стану здоров`я не висловлював, під час утримання за медичною допомогою не звертався, крім того зазначив, що питання про направлення ОСОБА_7 на проведення спеціалізованого обстеження у лікувальний заклад вирішує орган в провадженні якого перебуває кримінальна справа (т.1 а.с.248).

Проте, в подальшому місцевим судом не було здійснено ніяких дій щодо проведення медичного огляду ОСОБА_7 та відповідно не було перевірено його доводи у частині моменту виникнення у нього сліпоти.

З наданої захисником ОСОБА_8 довідки №69 від 19 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_7 20 березня 2012 року був консультований лікарем-окулістом та встановлено діагноз: ангіопатія сітківки. Станом на 15 травня 2015 року після проведеної консультації окулістом встановлено діагноз: астрофобія обох очних нервів, прогресуюча форма.

Дана обставина свідчить про те, що у засудженого захворювання очей було наявним під час його перебування в СІЗО. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо моменту виникнення в обвинуваченого ОСОБА_7 вади зору, зокрема на час досудового розслідування.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 24 жовтня 2003 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» передбачено, що під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист (п. 2 ч.1 ст. 45 КПК України), необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення. Захисник допускається до участі у справі щодо такої особи з моменту, коли було встановлено наявність у неї зазначених вад.

Виходячи з вищевказаного місцевим судом не було враховано, що засуджений ОСОБА_7 має вади зору і не може самостійно та повноцінно реалізувати право на захист, в свою чергу дана обставина призвела до обмеження підсудного у здійсненні свого права на захист.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 р. № 8 згідно з п. 3 ч. 2 ст. 370 КПК істотне порушення чинного законодавства, яке регламентує право на захист, у передбачених законом випадках тягне скасування судових рішень. Зокрема, вони підлягають обов`язковому скасуванню тоді, коли таке порушення позбавило чи обмежило підозрюваного, обвинуваченого, підсудного або їх захисників у здійсненні цього права і перешкодило чи могло перешкодити суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути справу і постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, при перевірці доводів апеляції обвинуваченого і матеріалів справи колегія судів встановила таку неповноту і неправильність судового розгляду, яку апеляційний суд позбавлений можливості усунути під час апеляційного перегляду, а саме не з`ясування мотивів відмови обвинуваченого від захисника на досудовому розслідуванні та моменту виникнення у нього сліпоти, що є істотним порушенням кримінально процесуального законодавства України, у зв`язку із чим оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

За наявності вищевказаної безумовної підстави для скасування вироку, інші доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів не перевіряє оскільки вважає, що вони мають бути предметом дослідження при новому судовому розгляді, під час якого суду необхідно відповідно до вимог кримінально-процесуального закону дослідити зібрані докази, дати їм всебічну, повну та об`єктивну оцінку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366, 374 КПК України (1960 року), колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 червня 2012 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Запобіжний захист щодо ОСОБА_7 залишити попередній тримання під вартою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :