Дата документу Справа № 243/4304/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 243/4304/14 Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/257/15 ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеконференції з приміщення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області:

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Слов`янської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, який має середню освіту, не працюючий, раніше судимий 17 січня 2011 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 297, ст.75 КК України до трьох років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2012 року іспитовий строк скасовано; ухвалою Торезького міського суду Донецької області від 26 грудня 2013 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 25 днів обмеження волі,

визнаний винним в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання по даному вироку частково приєднано невідбуту частину покарання вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2011 року, остаточно визначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід не обирався.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Слов`янська Донецької області, громадянин України, який має середню освіту, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, визнаний винним в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Вироком вирішена доля речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 30 серпня 2014 року, приблизно о 20-00 годині, знаходячись на зупинці «Автовокзал», розташованої на вул. К. Маркса м. Слов`янська Донецької області, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи майном ОСОБА_11 на загальну суму 360 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи правильність висновків суду щодо доведеності вини обвинувачених та кваліфікації їх дій, вважає, що призначене судом покарання обвинуваченим не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та їх особам, внаслідок м`якості.

Просить вирок скасувати, та постановити новий вирок, яким призначити: ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі; ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинувачених і адвоката ОСОБА_9 , які не заперечували проти здійснення дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні зазначеного у вироку злочину ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, а тому, з врахуванням ст. 404 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинувачених, за визнаних судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченим суд виконав вимоги ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, його характер та ступінь його суспільної небезпеки, дані про особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд визнав за обставини, що обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, врахував, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з 2011 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності.», однак взяв до уваги думку потерпілого, який у судовому засіданні претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не пред`являв, просив суворо не карати. У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що суд призначив ОСОБА_7 справедливе покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, в тому числі за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд визнав за обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого, який посередню характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, думку потерпілого, який у судовому засіданні претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не пред`являв, просив суворо не карати, у відповідності до ст. 66 КК України обґрунтовано визнав за обставину, що пом`якшує покарання, відсутність попередніх судимостей.

Саме з урахуванням всіх цих обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст 186 КК України,, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Колегія суддів погоджується із таким висновком суду і вважає, що таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, та можливе без ізоляції від суспільства.

Відмова від надання показань обвинуваченими, про що зазначено в апеляційній скарзі прокурора, не може бути підставою для визначення виду і розміру покарання, оскільки така відмова у відповідності до ст. 63 Конституції України є формою захисту.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченим судом враховані усі обставини, що приймаються до уваги при визначенні даного питання, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі прокурора, а отже підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, а також скасування вироку і призначення обвинуваченим більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Слов`янської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2014 року відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без змін.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді: