Справа № 352/2501/13-к
Провадження № 11-кп/779/391/2015
Категорія ч. 1 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

виправданого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Тисменицького районного суду від 15 липня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК У країни,-

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, українця, громадянина України, -

визнано невинуватим та виправдано за ч.1 ст.185 КК України.

Цивільний позов потерпілого залишено без розгляду.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за таких обставин.

17.12.2012 року ОСОБА_8 , надаючи послуги по перевезенню бруківки власним вантажним автомобілем марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підприємстві по виготовленню бруківки, належного підприємцю ОСОБА_10 , що розташоване у м. Івано- Франківськ, був двічі завантажений і отримав товар відповідно до накладної на загальну суму 20768 грн. Він двічі здійснював доставку вантажу в с. Підлісся до покупця бруківки ОСОБА_11 , однак під час другої доставки у нього з метою наживи виник умисел на вчинення крадіжки частини бруківки чорного кольору в кількості 30 квадратних метрів, вартістю 2460 грн., а разом з піддонами - 2580 грн. У подальшому три піддони бруківки ОСОБА_8 незаконно збув підприємцю ОСОБА_12 за 2000 грн., доставивши до магазину за адресою: АДРЕСА_2 . Щоб погасити недостачу бруківки, вчинену ОСОБА_8 , ОСОБА_10 додатково поставив ОСОБА_11 30 м2 бруківки чорного кольору, що призвело до понесення ним матеріальних збитків на суму 2580 грн.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_13 просить вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 120 годин громадських робіт. Вважає, що суд за наявності суперечливих показань, що мають істотне значення для висновків суду, необґрунтовано взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду законним і обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції при повторному розгляді провадження дано належну оцінку показанням потерпілого та свідків зі сторони обвинувачення, а також матеріалам провадження. Просить вирок суду залишити без задоволення та звернути увагу апеляційного суду на те, що при повторному розгляді даного кримінального провадження судом першої інстанції в повному обсязі спростовано про його безпідставне обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив скасувати вирок суду та ухвалити обвинувальний вирок, доводи обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок законним та обґрунтованим і просили залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 KПK України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Постановляючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не надано достовірних доказів вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а показання потерпілого та свідків обвинувачення не містять об`єктивних, конкретних і неоспорюваних доказів вчинення ОСОБА_8 таємного викрадення майна ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.909 Цивільного Кодексу України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента) або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Однак договорів перевезення між ОСОБА_8 та підприємством, на якому виготовлялася бруківка, у тому числі із ОСОБА_10 , не укладалося, про що не заперечував сам ОСОБА_10 .

При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про точну кількість бруківки, яку було навантажено 17.12.2012 року на автомобіль ОСОБА_8 на підприємстві ОСОБА_10 з відміткою про ознайомлення про кількість завантаженої бруківки ОСОБА_8 , як перевізника, стороною обвинувачення не представлено.

Згідно ст.668 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари (або) упаковки товарів у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений - у розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товарів.

Як стверджував свідок ОСОБА_11 про нестачу бруківки він дізнався від свого сина, однак до продавця ОСОБА_10 негайно не телефонував, а повідомив лише через 6 місяців під час викладення бруківки, а свідок ОСОБА_14 - син ОСОБА_11 заявляв, що його батько в той час хворів, тому він особисто здійснював прийом товару, а про кількість привезеної бруківки записував на звороті накладної і претензій до обвинуваченого не було.

Вимогами ч.9 ст.8 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом 14 днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.

Також судом було взято до уваги досліджені в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_15 , який вказав, що нібито ОСОБА_16 хвалився йому, що залишив собі три піддони з бруківкою, однак коли саме і з якої партії не уточнив.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до ст.99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий зобов`язані надати суду оригінал документа, який відповідно до ст.100 КПК України повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. Доказ, який не відповідає нормам КПК України не можна вважати допустимим.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано недопустимим як доказ обвинувачення копію накладної від 03.12.2012 року, видану покупцю ОСОБА_11 , оскільки оригінал накладної у матеріалах кримінального провадження відсутній та не був представлений суду.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.99 КПК України для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо оригінал документа втрачений або знищений, крім випадків, коли він втрачений або знищений з вини потерпілого або сторони, яка його надає.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано визнано недопустимим як доказ обвинувачення копію накладної від 03.12.2012 року, яка, як зазначив суд, є сумнівного походження, оскільки така не може являтися дорожнім листом, вона підписана невідомо ким, з виправленням дати, а також належним чином не завірена. При цьому суд дав належну оцінку оригіналам накладних від 23.05.2012 та 13.09.2012 р. згідно яких саме обвинуваченим було придбано бруківку у ОСОБА_17 .

Не відповідає дійсності покликання прокурора і про те, що нібито судом не взято до уваги та не враховано вказівки апеляційного суду, так як при повторному розгляді провадження судом в повному обсязі проведено дане кримінальне провадження у якому з`ясовано обставини та дано їм оцінку, зокрема і показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та інших, як і те, що судом достеменно встановлено, що ОСОБА_16 на законних підставах придбав у ОСОБА_17 бруківку і якою вправі був розпорядитися на власний розсуд, про що свідчать надані ним накладні від 23.05.2012 та 13.09.2012 p., а тому показання свідка ОСОБА_12 про те, яку кількість і якого кольору бруківки він придбав у ОСОБА_16 , як і показання свідка ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_14 говорив йому про нестачу 30м2 бруківки, суд обґрунтовано не взяв до уваги.

Виходячи із наведеного, у суду не було і підстав для проведення експертизи бруківки.

Крім того, клопотання прокурора в апеляційній скарзі про дослідження апеляційним судом доказів колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки зазначеним у апеляційній скарзі доводам суд першої інстанції у їх сукупності дав належну правову оцінку, зазначивши при цьому, що сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого усунути неможливо, і у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення виправдав останнього.

Також прокурор в апеляційній скарзі покликається на те, що суд в порушення вимог ч.2 ст.314 КПК України 25.07.2014року у відсутності обвинуваченого, не врахувавши заперечення прокурора, призначив справу до судового розгляду, що є підставою до скасування відповідно до п.3 ч.2 ст.412 КПК України, а саме, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою тягне за собою скасування судового рішення судом апеляційної інстанції. Однак дане твердження прокурора є необґрунтованим, оскільки відповідно до ч.3 ст.409 КПК України суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого. Надалі обвинувачений був присутнім на усіх судових засіданнях.

Отже, твердження прокурора про те, що суд не дав належної оцінки всім зібраним в провадженні доказам, а окремі з них не взяв до уваги, є необґрунтованим і не свідчить про наявність підстав для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідив всі докази і обставини провадження і обґрунтовано прийшов до висновку про невинуватість ОСОБА_16 .

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тисменицького районного суду від 15 липня 2015 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4