Ухвала

іменем україни

3 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15,
суддів: ОСОБА_17., ОСОБА_16
при секретарі ОСОБА_18

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000621, за касаційною скаргою прокурора на вирок Бородянського районного суду Київської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Грузії, уродженця м. Лентехі Грузія, проживаючого адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 187; ч.2 ст. 15, п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина Грузії, уродженця с. Чвеліері Грузія, проживаючого адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 187; ч.2 ст. 15, п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263; ч.ч. 1, 3 ст. 358 КК України,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, уродженця с. Мигалки Київської обл., проживаючого адресою: АДРЕСА_3, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_19

захисника ОСОБА_8,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бородянського районного суду Київської області від 14 травня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

ОСОБА_4 виправдано у зв'язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України .

ОСОБА_4 виправдано у зв'язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 6, , 12 ч. 2 ст.115 КК України .

ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

ОСОБА_6 виправдано у зв'язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України .

ОСОБА_6 виправдано у зв'язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 6, , 12 ч. 2 ст. 115 КК України .

ОСОБА_7 засуджено за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_7 виправдано у зв'язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України .

ОСОБА_7 виправдано у зв'язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України .

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2014 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що судами безпідставно не враховано докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за якими їм пред'являлось обвинувачення, що призвело до їх незаконного виправдання та перекваліфікації дій, виключення кваліфікуючої ознаки - вчинення розбійного нападу в складі організованої групи. Також, зазначає, що судом не було вирішено питання щодо майна ОСОБА_4 та ОСОБА_7, на яке було накладено арешт. Вказує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки у ній не надано всіх відповідей на доводи, що містяться у апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу прокурора, захисника, який вважає, що скарга прокурора за викладених у ній підстав не підлягає до задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

2 травня 2013 року, приблизно о 12 год. ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та особа, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибули в смт. Пісківка Київської обл., де ОСОБА_7 вказав будинок АДРЕСА_4, в якому проживають потерпілі ОСОБА_10, ОСОБА_11, надавши інформацію щодо їх матеріального становища.

11 травня 2013 року, приблизно о 5 год., ОСОБА_4, ОСОБА_6 та особа, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, прибули до буд. АДРЕСА_4 у смт. Пісківка, а ОСОБА_7 в цей час, знаходячись на території ринку «Оберіг» у смт. Пісківка, по вул. Філіпова, 2-а, вважаючи, що ОСОБА_4, ОСОБА_6 та особа, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, мають намір вчинити таємне викрадення майна потерпілих, поєднане з проникненням у житло, проінформував їх телефоном про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11, прибули на вказаний ринок і відповідно відсутні за місцем свого проживання.

Після цього, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та особа, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, через незачинені вхідні двері проникли до будинку та, з'ясувавши, що в будинку знаходяться потерпілі ОСОБА_12, ОСОБА_13 та малолітня ОСОБА_12, виходячи за межі попередньої домовленості, здійснили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства, з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Так, з метою придушення опору потерпілих, обвинувачені ОСОБА_4, ОСОБА_6 та особа, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, використовуючи зброю: пістолет «Форт 12 Р», газовий револьвер «PERFEKTA 901», ножі, здійснили в потерпілого ОСОБА_12 п'ять пострілів з пістолета «Форт 12 Р» та завдали декілька ударів ножем в область спини і живота, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння та легкі тілесні ушкодження, що викликали короткочасний розлад здоров'я.

Крім того, з метою подолання опору ОСОБА_13, завдали їй легкі тілесні ушкодження, що викликали короткочасний розлад здоров'я.

Придушивши таким чином волю потерпілих до опору, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та особа, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, відкрито заволоділи майном ОСОБА_11 на загальну суму 80 524,2 гривень.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 в невстановлені слідством час та місці, без передбаченого законом дозволу, придбав пістолет «Форт 12 Р», який є гладкоствольною вогнепальною зброєю, 5 патронів до нього, які незаконно зберігав за своїм місцем проживання в дачному будинку, розташованому в ДМ «Русанівські сади» у м. Києві, по вул. Садовій.

10 травня 2013 року пістолет «Форт 12 Р» та 5 патронів до нього ОСОБА_4 передав ОСОБА_6, а 11 травня 2013 року зазначений пістолет був використаний ОСОБА_4, ОСОБА_6 та особою, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, під час розбійного нападу.

У подальшому, ОСОБА_6 незаконно передав пістолет «Форт 12 Р» ОСОБА_4, який перевіз його до лісосмуги, розташованої по вул. Парковій у смт. Ворзель, де пістолет 21 травня 2013 року був виявлений та вилучений працівниками міліції.

Крім того, у невстановлені слідством час та місці, ОСОБА_6 придбав паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_14, після чого, з метою його підроблення, здійснив часткову фальсифікацію змісту вказаного паспорту шляхом переклеювання фотокартки на першій сторінці, вклеївши свою фотокартку, маючи на меті подальше використання вказаного завідомо підробленого паспорту.

У січні 2013 року, ОСОБА_6, з метою використання завідомо підробленого паспорту громадянина України, подав останній до Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області для вклеювання фотокартки по досягненню 45 річного віку зі своїм зображенням.

09.01.2013 Фрунзенським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області, на підставі поданих ОСОБА_6 документів, була вклеєна фотокартка по досягненню 45 річного віку на 5 сторінці підробленого паспорту громадянина України, який був вилучений у ОСОБА_6 20.05.2013 о 17 год.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред'явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; у разі визнання особи винуватою, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції були виконані.

Так, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ст. 257 КК України у зв'язку з недоведеністю в їх діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України , послався на ту обставину, що у судовому засіданні не було доведено таких обов'язкових ознак існування банди як стійкість, наявність загальної мети учасників угрупування - вчинення нападів на підприємства, установи, організації чи на окремих громадян.

Вказаний висновок суд зробив на підставі досліджених в стадії судового розгляду справи доказів, належним чином перевірив наявність всіх обов'язкових ознак банди, організацію та участь засуджених у якій вважав доведеним орган досудового розслідування, та прийшов до вірного висновку про їх відсутність, виклавши мотиви у вироку.

Крім того, судом обґрунтовано виключено з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, як їх учинення у складі організованої групи, оскільки в судовому засіданні вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження.

Доводи прокурора про наявність у діях засуджених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 6, , 12 ч. 2 ст. 115 КК України , є безпідставними виходячи з наступного.

Згідно даних висновку судово - медичної експертизи № 120 від 27.06.2013 року, ОСОБА_12 були спричинені колото-різані проникаючі поранення грудної клітки і живота з правобічним пневмотораксом, ушкодженнями діафрагми справа, селезінки, лівої долі печінки, правої нирки, тонкого кишечника, дванадцятипалої і поперечно-ободової кишок, що супроводжувались внутрішньо - черевною кровотечею; вогнепальні поранення м`яких тканин грудної клітки справа і живота зліва (в рані грудної клітки виявлено чужорідне пластикове тіло чорного тіло діаметром близько 1 см); забиті рани голови; колото-різані рани лівого передпліччя, надпліччя та дельтовидної ділянки, лівої гомілки. Проникаючі і непроникаючі поранення грудної клітки, живота та кінцівок спричинені внаслідок не менш одинадцятиразової дії гострого, вірогідно, колюче-ріжучого предмету (предметів). Проникаючі поранення грудної клітки і живота з ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувались правобічним пневмотораксом та внутрішньочеревною кровотечею, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя на час їх заподіяння. Інші ушкодження, спричинені ОСОБА_12 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний (понад 6 але менше 21 доби) розлад здоров'я.

Кваліфікуючи дії засуджених як закінчений замах на умисне вбивство, орган досудового слідства послався на те, що засуджені мали умисел на позбавлення життя потерпілого і з цією метою умисно, спричинили йому велику кількість тілесних ушкоджень, в тому числі у життєво важливі органи, але смерть потерпілого не настала з причин, які не залежали від їх волі.

Судом враховано, що замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Сама кількість спричинених тілесних ушкоджень та спосіб їх спричинення не можуть свідчити про направлення умислу саме на замах на вбивство потерпілого, оскільки, як було встановлено судом, поведінка засуджених після учинення злочину свідчить про відсутність умислу на учинення замаху на вбивство.

Так засуджені, після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12, зв'язали його клейкою стрічкою та залишили при свідомості у присутності інших потерпілих; вчинивши злочин, маючи реальну можливість довести злочинний намір до кінця, покинули місце скоєння злочину, ніяких обставин, які б перешкоджали їм вчинити вбивство потерпілого у судовому засіданні не встановлено.

Судом, на підставі наданих в судовому засіданні доказів, було вірно зроблено висновок про відсутність обізнаності засудженого ОСОБА_7 про наявність зброї у інших засуджених та направлення їх умислу на учинення розбійного нападу, оскільки у судовому засіданні було доведено лише направленість умислу ОСОБА_7 на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, тому не можна визнати обґрунтованими доводи прокурора в частині неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7

Доводи прокурора про ту обставину, що судом не було вирішено питання про майно засуджених, на яке було покладено арешт, не є підставою для зміни або скасування судових рішень, оскільки вказане питання може бути вирішено в порядку, передбаченому ст. 537 КПК України.

На вимогу ст. 419 КПК України, при перегляді кримінального провадження апеляційним судом, належним чином перевірено наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи та прийнято рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

У той же час, з вироку суду вбачається, що при кваліфікації дій засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України (в ред. від 05.07.2012 року), вказана кваліфікуюча ознака - "виготовлення вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу".

Враховуючи те, що вказана кваліфікуюча ознака в редакції статті 263 КК України, що діяла на час учинення злочину, була виключена, вона, в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України, підлягає виключенню з об'єму обвинувачення, визнаного судом доведеним, як зайва, а судові рішення у цій частині підлягають зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

В порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Бородянського районного суду Київської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2014 року щодо ОСОБА_4, ОСОБА_6 змінити, виключити з судових рішень кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - «виготовлення вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу».

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17