АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2116/15 Справа № 209/4203/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого винесено обвинувальний вирок- ОСОБА_6
захисників- адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Лобойківка, Петриківського району, Дніпропетровської області, раніше судимого:
-25 листопада 1997 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.117 КК України, ч.2 ст.118 КК України, ч.3 ст.81, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців;
-10 серпня 2007 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років;
- 27 листопада 2007 року на підставі постанови
Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2012 року звільнено умовно-достроково від відбування покарання на строк 1 (один) рік 2 (два) місяця 22 (двадцять два) дня,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.п.5 т.3/ обвинувачений ОСОБА_6 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок за ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю, просить вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року відносно нього скасувати, а кримінальне провадження направити на досудове слідство.
В апеляціях /а.п.7-13, а.п.14-16 т.3/ захисники- адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 закрити за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, запобіжний захід відносно останнього у виді тримання під вартою- скасувати, звільнивши ОСОБА_6 із зали суду.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог, сторона захисту вказує, що як в ході досудового слідства, так і при слуханні справи по суті не були усунуті численні протиріччя, які стосуються подій в ніч з 15 квітня 2014 року на 16 квітня 2014 року.
Так судом не були усунути протиріччя в показах потерпілої, яка в ході досудового слідства та у суді надавала різні пояснення, щодо часу скоєння злочину, як і не усунуті протиріччя у свідченнях свідків по справі, які суттєво різняться між собою.
Що стосується досудового слідства, то слідчим ОСОБА_12 за погодженням з процесуальним керівником була винесена постанова від 09 липня 2014 року, якою було відмовлено в проведенні слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 , мотивована тим, що свідок ОСОБА_14 побачила потерпілу о 01 годині 10 хвилин, а сам обвинувачений та свідок ОСОБА_13 знаходилися у стані алкогольного сп`яніння. Протокол огляду місця події, який був проведений слідчим ОСОБА_15 не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки при його проведенні даною посадовою особою в ході досудового слідства було втрачено багато суттєвих доказів.
Відповідно до речових доказів, які були оглянуті в ході судового слухання, захисники підкреслюють, що речі, які були вилучені у ОСОБА_6 , а саме одяг- не мав будь-яких пошкоджень, при тому, що останній начебто проник до будинку саме через розбите скло, а відповідно до висновку дактилоскопічної експертизи сліди пальців рук обвинуваченого на вікні відсутні. Кількість волосся, яке належить потерпілій і було вилучене на місці події, на думку захисників, суттєво різниться за кількістю, вказаній на фотографії фототаблиці до місця огляду. Що стосується мобільного телефону, який також визнаний, як речовий доказ, то апелянти вважають, що взагалі даний предмет не мав слідів жодних відбитків пальців, а тому на їх думку мало місце того, що телефон обвинуваченого взагалі був навмисно підкинутим в помешкання потерпілої, з метою оговорення обвинуваченого ОСОБА_6 .
Стосовно знаряддя злочину, а саме ножа, то сторона захисту акцентує увагу, що в ході судового слухання потерпіла так і не вказала серед семи вилучених ножів у обвинуваченого, яким саме здійснювався злочин проти неї, що і не зрозумілим також є те, що цеглина яка була виявлена на подвір`ї потерпілої, знаходилася саме на вулиці, а не в будинку, враховуючи те, що нею начебто розбивалося скло у приміщенні.
Не доведеним було як слідством, так і судом те, що обвинувачений, в момент скоєння інкримінованого йому злочину знаходився у стані алкогольного сп`яніння, оскільки офіційні документи на виявлення такого стану відсутні в матеріалах кримінального провадження.
Щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ознаками ч.3 ст.187 КК України, то дана кваліфікація, на думку адвокатів, суперечить усім матеріалам, які були зібрана в ході слідчих дій. Відповідно до висновку судово-медичних експертиз і допиту в судовому засіданні експерта вбачається, що у потерпілої були виявлені ушкодження, які відносяться до категорії легких та мають скороминущі наслідки і не спричинили короткочасний розлад здоров`я, не носять характер небезпеки для її здоров`я.
Тобто з вищенаведеного захисники вбачають, що за таких обставин, вина ОСОБА_6 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України не знайшла свого підтвердження та на підставі ст.392 КПК України, ст.393 КПК України, ст.395 КПК України, ст.407 КПК України, ст.409 КПК України, ст.414 КПК України дане рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано, а провадження відносно останнього закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину у його діях.
Прокурор прокуратури Петриківського району Дніпропетровської області, який приймав участь у суді першої інстанції- ОСОБА_11 не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі вимог ст.392 КПК України, ст.393 КПК України, п.3) ч.1 ст.409 КПК України, ч.1 ст.414 КПК України просить вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року відносно обвинуваченого скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є його власністю. В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є несправедливим через його м`якість. Крім того, суд не надав належної оцінки того, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, спрямований проти власності громадян та посягав на додатковий об`єкт- життя та здоров`я людини. Крім того обвинувачений вчинив злочин маючи непогашену судимість за попереднім вироком, раніше судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, на шлях виправлення не став, вчинив у стані алкогольного сп`яніння новий особливо тяжкий злочин, не визнав свою провину.
В судовому засіданні апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники підтримали свої апеляційні вимоги у повному обсязі, при цьому обвинувачений уточнив свої вимоги, вказавши, що прохає закрити стосовно нього кримінальне провадження з підстав, зазначених стороною захисту, крім того уточнив, що на досудовому слідстві дійсно вказував, що багато випив, нічого не пам`ятає, прокинувся опівночі голий, пішов додому, але робив це для того, щоб працівники міліції не могли сфабрикувати докази. Як у будинку потерпілої міг опинитися його мобільний телефон пояснити не може, можливо загубив його біля магазину, вважає що потерпіла його оговорює, хоча ніяких неприязних відносин між ними не було і на даний час немає.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи підтримав апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, прохав її задовольнити, посилаючись на обґрунтування, викладені в апеляції.
Потерпіла ОСОБА_9 залишила питання, поставлені в апеляціях сторін, на розгляд суду, уточнивши, що впізнала ОСОБА_6 , не могла його не впізнати, раніше ходила на роботу біля його двору, бачила цю людину, бачила в руках у Бондаря ніж, після подій помітила пропажу свого ножа, коли вирвалася від обвинуваченого і вибігла з будинку- це був останній раз, коли бачила ніж. Прохала закінчити розгляд справи без неї.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 винесено обвинувальний вирок за те, що він, 16 квітня 2014 року, в період часу з 00 годин 30 хвилин до 01 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном з погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, озброївшись ножем, прибув на територію домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння, ОСОБА_6 , шляхом пошкодження скла та віконної рами проник до приміщення житлового будинку, і навмисно, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, наніс ОСОБА_9 приблизно 2-3 удари кулаком правої руки в область голови. Продовжуючи свої злочинні дії, та діючи на досягнення злочинного результату, ОСОБА_6 , тримаючи в правій руці ніж перед тулубом ОСОБА_9 , став погрожувати ним, при цьому схопивши і утримуючи її лівою рукою за волосся, почав вимагати грошові кошти, на що остання відмовилася підкоритися його злочинним вимогам. Після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, та діючи з єдиним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, з метою залякування ОСОБА_9 , тримаючи ніж в своїй правій руці, приставив його до горла потерпілої та продовжив вимагати передати йому наявні в неї грошові кошти, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран- по внутрішній поверхні 1-го п`ястково-фалангового суглобу лівої кисті та області 3-го міжребер`я зліва по середньо-ключичній лінії, двох саден в області носу, восьми саден на обличчі справа, трьох саден на шиї, трьох саден на грудній клітині спереду, трьох саден на верхній лівій та нижній кінцівках, одного синця тім`яної області голови, одного синця на шиї справа, одного синця лівого передпліччя, які згідно висновку експерта № 22-Е від 16 квітня 2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Однак ОСОБА_9 відштовхнула ОСОБА_6 від себе та вибігла з приміщення будинку.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши докази по справі, перевіривши доводи апеляцій та матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом першої інстанції є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.
Визнаючи ОСОБА_6 винним у скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілої ОСОБА_9 , яка зазнала нападу, з проникненням в житло, суд навів переконливі судження на підтвердження цього висновку.
Так, зокрема, суд поклав у основу вироку свідчення самої потерпілої ОСОБА_9 , сумніватися в об`єктивності та правдивості яких ні у суду першої інстанції, ні у суду апеляційної інстанції підстав не має, згідно яких потерпіла знала обвинуваченого з осені 2013 року, мешкав останній недалеко від потерпілої, неодноразово віталися, ніяких стосунків, в тому числі неприязних, між ними не було. При цьому потерпіла послідовно, починаючи зі стадії досудового розслідування стверджувала, що саме обвинувачений ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, після опівночі, 16 квітня 2014 року, вибивши скло пластикового вікна кімнати АДРЕСА_2 , попередньо вимкнувши світло в будинку знадвору, на лічильнику, заліз через отвір вікна у її житло, а після того, як потерпіла його виявила в будинку, впізнала візуально та по голосу, завдав декілька ударів по голові та шиї потерпілій, схопив за волосся, вимагав грошей, приставляючи ножа до ребер та шиї, бив, погрожував зарізати, продовжуючи свої дії протягом 20-30 хвилин. При цьому відчувала реальну небезпеку своєму життю, намагалася вирватися та забрати у обвинуваченого ніж, внаслідок чого порізала свою ліву руку, був поріз в районі грудної клітини, відбивалася, постійно переміщувалися по будинку, в коридорі якого у обвинуваченого випав з карману мобільний телефон, який потім був вилучений працівниками міліції, також вихватила ніж, який відкинула, як здавалося, за диван, однак потім цей ніж знайдений не був. Крім того вимагав інтиму неприродним способом. Коли вирвалася від обвинуваченого, то зразу ж побігла до сусідів- Гавришів, стукала, ніхто не відкрив, тоді, близько 01 години 10 хвилин прибігла до ОСОБА_16 , викликали міліцію, проводили огляд буднику, знайшли телефон обвинуваченого, цеглину в будинку на підлозі, ножа не знайшли. Пам`ятає, що останній був з дерев`яною рукояткою, оскільки потім виявила пропажу одного з своїх ножів, то вирішила, що обвинувачений скористався саме її ножем. Родичі потерпілого прохали забрати заяву з міліції, мати обвинуваченого навіть відшкодувала шкоду за вибите скло.
Зазначені свідчення потерпілої були останньою уточнені і деталізовані під час проведення слідчого експерименту за її участю та участю судово-медичного експерта 27 червня 2014 року /а.п.96-108 т.1/ з фототаблицею до нього, під час якого потерпіла ОСОБА_9 на місці події розповіла та відтворила обставини, які відбувалися після опівночі, 16 квітня 2014 року, послідовність злочинних дій обвинуваченого та механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченим, уточнивши, що впізнала обвинуваченого як візуально, оскільки було місячно, так і по голосу, зазначивши при цьому, що висновок про належність їй ножа зробила після того, як в наступні, після зазначених подій дні, виявила вдома відсутність ножа з коричневою ручкою.
Вказані свідчення потерпілої повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , відповідно яких приблизно о 01 годині 10 хвилин, 16 квітня 2014 року до неї додому, в с.Лобойківка, прибігла заплакана, з пошкрябаним обличчям, порізами та кров`ю на грудях, червоними плямами на руках, сусідка- потерпіла ОСОБА_9 , боса, одягнута в нічну сорочку та халат навиворіт та розповіла, що до неї у вікно заліз ОСОБА_17 , на призвісько « ОСОБА_18 », билася з ним. Повідомила про це сусідці- ОСОБА_19 , викликали міліцію, яка швидко приїхала, зробили огляд, бачила розбите вікно, скло, кусок шлакоблочини в будинку, звалену на підлогу квітку, також на підлозі валявся жмут волосся та мобільний телефон білого кольору, перевіривши який з`ясували, що це телефон Бондаря. Прочитала та підписала протокол, все було зазначено вірно, уточнила, що 15 квітня 2014 року, приблизно о 19 годині бачила потерпілу, ніяких тілесних ушкоджень у неї не було.
Свідчення потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_14 підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_20 , яка дала покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_14 , зазначивши при цьому, що ОСОБА_14 була у свідка вдома приблизно о 01 годині 20 хвилин, 16 квітня 2014 року, сама свідок особисто бачила побиту потерпілу ОСОБА_9 , була присутня при огляді місця події, де працівники міліції виявили як сліди проникнення у будинок потерпілої, світло в якому було вимкнене знадвору, у виді розбитого склопакету, кусків скла, кусків каменю, так і мобільний телефон обвинуваченого, при цьому потерпіла чітко зазначала про напад на неї саме обвинуваченим ОСОБА_6 .
Відповідно до свідчень свідка ОСОБА_13 , на які суд обґрунтовано, як на доказ вини обвинуваченого, послався у своєму вироку, останній зустрів ОСОБА_6 15 квітня 2014 року о 19 годині, на вул.Центральній, в с.Лобойківка, біля магазину-бару «Красний», останній вживав пиво, з магазину розійшлися приблизно о 23 годині 45 хвилин, на перехресті, як вважає свідок, приблизно о 01 годині, 16 квітня 2014 року, розійшлися, обвинувачений пішов по вул.Кірова, а свідок по вул.Леніна.
Свідчення зазначених вище свідків та потерпілої повністю узгоджуються як з даними протоколу огляду місця події від 16 квітня 2014 року з фототаблицею до нього /а.п.4-21 т.1/ та протоколу додаткового огляду місця події від 16 квітня 2014 року зі схемою і фототаблицею до нього /а.п.26-32 т.1/, згідно яких, з дозволу потерпілої ОСОБА_9 було оглянуто її домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому розташована літня кухня, на стіні якої мається електричний лічильник у положенні «Викл.», а також житловий будинок, одне з вікон якого, розміром 77,5х122 см., має пошкодження у виді розбитого скла, внаслідок чого утворено отвір розміром 45х80 см., в приміщенні житлового будинку виявлені та вилучені пасмо волосся темного кольору, мобільний телефон «Fly» в корпусі білого кольору, IMEI № 1: НОМЕР_1 , IMEI № 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора «КиївСтар» № НОМЕР_3 , а також фрагмент цеглини, так і протоколом огляду зазначеного вище мобільного телефону від 16 квітня 2014 року /а.п.22-24 т.1/, який підтверджує факти та обставини скоєння кримінального правопорушення згідно обставин, встановлених судом. Правильність даних, відображених у вказаних протоколах слідчих дій підтверджена в судовому засіданні як свідченнями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , які приймали участь у вказаній слідчій дії в якості понятих, так і свідченнями свідка ОСОБА_21 - слідчого, який склав вказані вище процесуальні документи.
Висновком судово-медичного експерта № 22-Е від 16 квітня 2014 року /а.п.35-36 т.1/, висновком експерта № 78-Е від 02 липня 2014 року /а.п.112-113 т.1/ та допитом в судовому засіданні експерта ОСОБА_22 підтверджено, що виявлені у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді двох різаних ран- по внутрішній поверхні 1-го п`ястково-фалангового суглобу лівої кисті та області 3-го міжребер`я зліва по середньо-ключичній лінії, двох саден в області носу, восьми саден на обличчі справа, трьох саден на шиї, трьох саден на грудній клітині спереду, трьох саден на верхній лівій та в нижніх кінцівках, одного синця тім`яної області голови, одного синця лівого передпліччя відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, відповідають обставинам і способу їх заподіяння, зазначеному потерпілою ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту, тобто могли утворитися в тому числі від дії предмета або об такий, який мав ріжучі властивості. Вказане, в сукупності з висновком судово-медичного експерта № 23-Е від 16 квітня 2014 року /а.п.45-46 т.1/, згідно якого у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді одного синця на лобі зліва та одного садна в області нижньої третини правого передпліччя, з зазначенням строків та механізму їх заподіяння, свідчать про достовірність показань потерпілої щодо здійснення на неї розбійного нападу саме обвинуваченим ОСОБА_6 та підтверджують обставини застосування захисних дій потерпілої при цьому, зазначених останньою як при допиті в суді першої інстанції, так і при проведенні слідчого експерименту, про які потерпіла розповідала і свідку ОСОБА_14 безпосередньо після зазначених подій.
Крім того, показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_20 в обсязі подій, встановлених судом, знайшли своє підтвердження і наведеними у вироку у показаннями як свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , котрі підтвердили факт вживання спиртних напоїв у нічний час 15 квітня 2014 року, біля магазину в с.Лобойківка самими свідками та обвинуваченим ОСОБА_6 , при цьому свідок ОСОБА_23 вказав, що залишив обвинуваченого біля магазину приблизно о 24 годині, а свідок ОСОБА_24 зазначив, що наступного дня йому зателефонував ОСОБА_13 та розповів, що обвинувачений вліз у вікно до потерпілої ОСОБА_9 в ніч на 16 квітня 2014 року, так і свідченнями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , згідно яких останні бачили обвинуваченого ОСОБА_6 ввечері 15 квітня 2014 року біля магазину-бару «Красний» в с.Лобойківка з односельцями, в тому числі ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , потім від односельців, серед яких була й сама потерпіла ОСОБА_9 дізнались, що ОСОБА_6 заліз до потерпілої в хату розбивши вікно, тягав за волосся, прикладав ножа до шиї, однак потерпілій вдалося вирватися та побігти до сусідів.
Наведені у вироку докази в своїй сукупності, з урахуванням свідчень самого обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої та апеляційної інстанції, відповідно яких останній не заперечував як факт вживання спиртних напоїв, а саме горілки в кількості 600-700 грам і пива в барі с.Лобойківка, разом з ОСОБА_23 та ОСОБА_13 , ввечері 15 квітня 2014 року, розтавання на перехресті вул.Леніна та вул.Кірова з останнім після опівночі 16 квітня 2014 року, так і факт вилучення саме належному йому мобільного телефону в помешканні потерпілої, а також відсутність будь-яких неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_9 та підстав у останньої оговорювати обвинуваченого і дає підстави колегії суддів вважати, що суд першої інстанції належно оцінив сукупність цих доказів і прийшов до обґрунтованого висновку про скоєння саме обвинуваченим ОСОБА_6 16 квітня 2014 року, в період часу з 00 години 30 хвилин до 01 години, нападу на потерпілу ОСОБА_9 з застосуванням погроз насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), поєднаним з проникненням у житло потерпілої, розташоване по АДРЕСА_1 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Виходячи з наведеного вище доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про можливу його обмову потерпілою при відсутності будь-яких неприязних стосунків між ними, втрату мобільного телефону при можливій бійці біля магазину, факт якої та участі в ній самого обвинуваченого ОСОБА_6 не підтверджений як самим обвинуваченим, так і жодним зі свідків, колегія суддів не приймає до уваги, вважаючи останні надуманими.
Такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження колегія суддів вважає твердження сторони захисту в апеляціях про істотні суперечності між показами потерпілої ОСОБА_9 , яка, на думку захисту, плуталась в показах і не могла назвати точний час скоєння кримінального правопорушення, сусідів-свідків та знайомих обвинуваченого, оскільки відповідно до показань самої потерпілої ОСОБА_9 , сумніватися в об`єктивності та правдивості яких ні у суду першої, ні у суду апеляційної інстанції підстав не має, остання вказувала приблизний час скоєння кримінального правопорушення, виходячи в тому числі з часу, коли вона вирвавшись від обвинуваченого прибігла до сусідки- ОСОБА_14 , остання ж, разом зі свідком ОСОБА_20 підтвердили показання потерпілої у вказаній частині, вказавши що потерпіла прибігла до них приблизно о 01 годині 10 хвилин, що не суперечить і свідченням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , які вказували на приблизний час, в який вони бачили обвинуваченого ОСОБА_6 , що з урахуванням наведених вище інших доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та зазначення в обвинуваченні ОСОБА_6 певного проміжку часу, а саме в період з 00 години 30 хвилин до 01 години, 16 квітня 2014 року /а.п.169 т.2/ і дає підстави колегії суддів не приймати вказані доводи сторони захисту до уваги.
Деякі неточності щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій зазначених вище учасників в ніч з 15 на 16 квітня 2014 року, а саме в частині визначення точного часу, протягом якого відбувалися зазначені потерпілою та свідками події, колегія суддів вважає зумовленими особистим сприйняттям кожним зі свідків та потерпілою тих моментів, які вони спостерігали та на яких акцентували увагу в силу свого стану, в тому числі в частині точного часу і не вбачає підстав для визнання показань потерпілої та зазначених у вироку свідків недостовірними.
Виходячи з наведеного вище необґрунтованими вважає колегія суддів і твердження сторони захисту про не встановлення точного часу скоєння злочину посиланням на свідчення свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_27 , оскільки перший вказав на те, що приблизно опівночі залишив обвинуваченого та його друзів в магазині-барі, поїхавши по своїм справам, а зазначеним свідченням свідка ОСОБА_27 суд першої інстанції дав належну оцінку /а.п.175-176 т.2/, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки показання зазначеного свідка, який відмовився від дачі свідчень при проведенні досудового розслідування, в частині часу скоєння повністю суперечать наведеним у вироку суду доказам, в тому числі і показам самого обвинуваченого ОСОБА_6 .
Безпідставними, виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає і посилання сторони захисту на незаконність відмови вказаній стороні органом досудового розслідування в проведенні слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 для перевірки можливості проходження відстані останнім від магазину-бару «Красний», в с.Лобойківка, який вони з обвинуваченим залишили о 23 годині 45 хвилин, 15 квітня 2015 року, до перехрестя вул.Кірова та вул.Леніна, де свідок залишив обвинуваченого, а крім того враховуючи, що вказані дії слідчого не були предметом оскарження з боку сторони захисту на підставі вимог п.7) ч.1 ст.303 КПК України, ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, сторона захисту, відповідно до вимог ч.3 ст.333 КПК України, клопотань про проведення такої слідчої дії не заявляла, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме вимог ст.26 КПК України, відповідно до якої сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, колегія суддів не приймає їх до уваги.
Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і твердження сторони захисту про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що останній не пам`ятає подій, які відбулися з ним в ніч з 15 на 16 квітня 2014 року, оскільки проснувся голим на дорозі, оскільки зазначені свідчення обвинувачений давав на досудовому розслідуванні, з чим погоджується й сторона захисту, в судовому ж засіданні суду першої інстанції та в суді апеляційної інстанції, при проведенні часткового судового слідства обвинувачений на вказані факти не посилався. Підтвердивши свідчення ОСОБА_13 про те, що розійшовся з останнім саме на перехресті вул.Кірова та вул.Леніна, до потерпілої не заходив, виявлення ж працівниками міліції належного йому мобільного телефону в будинку потерпілої ОСОБА_9 пояснити не зміг.
Не можуть бути прийнятими до уваги і твердження сторони захисту про неякісність проведення огляду місця події слідчим ОСОБА_15 в тій частині, що не зроблені заміри розмірів віконного скла по виступаючим краям, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події від 16 квітня 2014 року з фототаблицею до нього /а.п.4-21 т.1/ та протоколу додаткового огляду місця події від 16 квітня 2014 року зі схемою і фототаблицею до нього /а.п.26-32 т.1/, згідно яких, з дозволу потерпілої ОСОБА_9 оглянуто її домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому розташована літня кухня, на стіні якої мається електричний лічильник у положенні «Викл.», а також житловий будинок, одне з вікон якого, розміром 77,5х122 см., має пошкодження у виді розбитого скла, внаслідок чого утворено отвір розміром 45х80 см., крім того дотримання порядку проведення вказаних слідчих дій було підтверджено як допитом свідка ОСОБА_15 , так і свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , які були присутніми у якості понятих.
З тих же підстав не приймає колегія суддів до уваги і твердження сторони захисту про те, що в приміщенні будинку потерпілої не було знайдено знаряддя, за допомогою якого було розбите скло вікна будинку, а вказане знаряддя було знайдено на вулиці, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події від 16 квітня 2014 року з фототаблицею до нього /а.п.4-21 т.1, фото № 24 на а.п.18 т.1/ та свідчень свідка ОСОБА_14 в кімнаті будинку потерпілої було знайдено кусок невеликої цегли.
Необґрунтованими колегія суддів вважає й є твердження сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення з посиланням на те, що при огляді місця події не були знайдені сліди обвинуваченого ОСОБА_6 , в тому числі на його мобільному телефоні, який був вилучений у помешканні потерпілої, знаряддя злочину, в тому числі серед вилучених за місцем проживання обвинуваченого ножів, на одязі обвинуваченого відсутні пошкодження, а також є сумніви між кількістю знайденого в будинку волосся потерпілої та наявністю останнього у потерпілої, оскільки зазначене вище повністю спростовується як послідовними свідченнями самої потерпілої ОСОБА_9 на досудовому слідстві та в судах різних інстанцій, де потерпіла зазначала, що хоча й бачила в руках обвинуваченого ніж, яким ОСОБА_6 погрожував їй, приставляв до грудей та до шиї і яким вона порізала собі руку та був поріз в районі грудної клітини, однак про належність ножа саме їй зробила припущення лише після того, як через декілька днів після події виявила відсутність одного з ножів у себе в будинку, крім того, втікаючи від обвинуваченого та, як здалося потерпілій, відкинувши ніж за диван, остання вибігла з приміщення, залишивши в приміщенні обвинуваченого, не контролюючи його дій, так і протоколами огляду місця події, зміст яких наведено вище /а.п.4-21 т.1, а.п.26-32 т.1/, згідно яким було встановлено місце проникнення в будинок потерпілої, в самому будинку- знаряддя, за допомогою якого було розбито скло вікна, оглянуто та відображено розміри отвору розміром 45х80 см., через який у будинок проник обвинувачений, вилучено пасмо волосся потерпілої, вилучений та додатково оглянутий мобільний телефон «Fly» в корпусі білого кольору, IMEI № 1: НОМЕР_1 , IMEI № 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора «КиївСтар» № НОМЕР_3 , /а.п.22-24 т.1/, який належить саме обвинуваченому. Зазначене повністю узгоджується як з висновками судово-медичного експерта, зазначеними вище /а.п.35-36 т.1, а.п.112-113 т.1/ та його допитом в судовому засіданні, згідно яких у потерпілої виявлені в тому числі тілесні пошкодження у вигляді двох різаних ран: по внутрішній поверхні 1-го п`ястково-фалангового суглобу лівої кисті та області 3-го міжребер`я зліва по середньо-ключичній лінії, які могли утворитися від дії предмету або об такий, який мав ріжучі властивості, свідченнями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , які бачили на тілі кров та тілесні ушкодження, вирване пасмо волосся в будинку на полу та кусок цеглини в самому будинку, так і висновком судово-медичного експерта /а.п.45-46 т.1/, згідно якого у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді одного синця на лобі зліва та одного садна в області нижньої третини правого передпліччя, з зазначенням строків та механізму їх заподіяння, що в сукупності з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції та детально викладеними у вироку свідчить про достовірність показань потерпілої щодо здійснення на неї розбійного нападу саме обвинуваченим ОСОБА_6 з застосуванням ножа.
Твердження сторони захисту в апеляціях про відсутність у потерпілої ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я потерпілої і завдання яких, на думку сторони захисту, є обов`язковою умовою для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.187 КК України колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_6 обвинувачувався і був визнаний винним судом не в застосуванні насильства, а в погрозі застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , яка знайшла своє відображення як у висловлюваннях обвинуваченого, так і демонстрації ножа з вимогою негайної передачі грошей, приставляння вказаного ножа безпосередньо до частин тіла потерпілої, реального сприйняття цієї загрози, яка викликала у потерпілої враження того, що в разі не виконання вимог обвинуваченого вказана погроза буде реалізована.
Такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження, і як наслідок- необґрунтованими колегія суддів вважає твердження сторони захисту про не встановлення органом досудового розслідування та судом факту скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння з посиланням на відсутність будь-якого освідування останнього, оскільки вказані твердження суперечать як показанням самого обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно яких останній в ніч з 15 на 16 квітня 2014 року вживав з ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13 як горілку, так і пиво, так і свідченнями зазначених осіб, які даний факт підтвердили у повному обсязі.
Не можуть бути розцінені колегією суддів як тиск на обвинуваченого і внесення клопотання органом досудового розслідування про призначення судово-психіатричної експертизи обвинуваченому ОСОБА_6 , а судом- задоволення цього клопотання, так як відповідно до вимог п.3) ч.2 ст.242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язані звернутися до експерта для проведення експертизи щодо встановлення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності, а оскільки на досудовому слідстві сам обвинувачений посилався на відсутність пам`яті, а потерпіла ОСОБА_9 - на вимоги обвинуваченого з застосуванням насильства вступити з нею в інтимні стосунки, то призначення зазначеної експертизи, відповідно до висновків якої /а.п.89-92 т.1/ ОСОБА_6 виявляв раніше та виявляє дисоційований розлад особистості, є осудним застосування примусових заходів не потребує, колегія суддів вважає обґрунтованим.
Що стосується доводів прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та обставинам скоєного ним кримінального правопорушення через його м`якість, то колегія суддів виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована як тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких та особа винного, так і обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого- позитивні характеристики з місця роботи та проживання, наявність на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини, обставини, що обтяжують покарання- скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, і врахувавши думку потерпілої, обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворий розмір покарання з числа передбачених за скоєний злочин буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів і призначив основне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк, вказаний у вироку, з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є власністю обвинуваченого, що повністю відповідає вимогам як ст.50 КК України, так і ст.65 КК України.
Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для призначення більш суворого розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , як про це ставить питання у своїй апеляції прокурор, вважаючи доводи останнього про неврахування судом першої інстанції таких обставин, як скоєння злочинів особою, яка раніше скоїла тяжкі та особливо тяжкі злочини, в стані алкогольного сп`яніння, з посяганням на такий додатковий об`єкт, як життя та здоров`я потерпілої- безпідставними, оскільки виходячи з тексту самого вироку, саме на вказані обтяжуючі покарання обставини /абзац 3 а.п. 176 т.2/ і послався суд при призначенні покарання обвинуваченому.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.376 ч.2 КК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Петриківського району Дніпропетровської області, який приймав участь у суді першої інстанції- ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників, адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вказаний вирок- залишити без задоволення.
Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає чинності негайно і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4