АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 10/1690/110/2012 Номер провадження 10/1690/110/2012Головуючий у 1-й інстанції Литвин М.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого Корсун О.М.,

Суддів Гавриша В.М., Томилка В.П.

за участю прокурора Шапошник С.А.

скаржника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава справу за апеляцією старшого помічника Лубенського міжрайонного прокурора на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2012 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою скаргу ОСОБА_2 на дії прокурора Лубенської міжрайонної прокуратури задоволено.

Визнано незаконними застереження прокуратури від 15.11.2011 року до Лубенського відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи (далі - ВРЕР) Управління державної автомобільної інспекції в Полтавській області як таке, що застосоване не до встановленого учасника кримінального процесу та в формі не встановленій законом.

Визнано незаконною вимогу прокуратури від 23.12.2011 року до Лубенського ВРЕР щодо заборони вчинення дій, повязаних із зняттям з обліку транспортних засобів, належних ОСОБА_2

Скасовано постанову Лубенського міжрайонного прокурора від 23.12.2011 року щодо накладення арешту на належний ОСОБА_2 на праві особистої власності автомобіль НОМЕР_1, як передчасну.

В апеляції старший помічник Лубенського міжрайонного прокурора просив скасувати постанову у звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову слідчого Лубенської міжрайонної прокуратури від 23.12.2011 року про накладення арешту на майно в силі. При цьому вказав на те, що судом при винесенні постанови не враховано, що в слідства на момент винесення постанови про накладення арешту на майно, а саме транспортні засоби належні ОСОБА_2, була в наявності письмова заява ЛК ЖЕУ про визнання його цивільним позивачем, так як діями ПП «Лубникомунтранс» та ФОП ОСОБА_2 йому завдані значні матеріальні збитки. В звязку з чим, з метою забезпечення можливого цивільного позову та відшкодування заподіяної злочином шкоди, слідчим було прийнято рішення про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляції і просив її задовольнити при цьому стверджував, що з моменту порушення кримінальної справи за фактом перевищення службових повноважень службовими особами ПП фірми «Лубникомунтранс» і на момент винесення постанови про накладення арешту на майно від 23.12.2011 року і до теперішнього часу ОСОБА_2 є свідком, пояснення ОСОБА_2, який заперечував проти апеляції прокурора та підтвердив його твердження про те, що він є свідком, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 126 КПК України забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2011 року першим заступником прокурора Полтавської області порушена кримінальна справа за фактом перевищення службових повноважень службовими особами ПП фірма «Лубникомунтранс» за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України (а.с. 12-13). 23.12.2011 року слідчим Лубенської міжрайонної прокуратури була винесена постанова про накладення арешту на майно, а саме на транспортні засоби зареєстровані за ОСОБА_2 , який є директором ПП фірми «Лубникомунтранс», зокрема на автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 18-19). Вказаний автомобіль перебуває у власності ОСОБА_2 (а.с. 9). 23 грудня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Лубенського ВРЕР Управління державної автомобільної інспекції в Полтавській області з заявою про зняття з обліку належного йому на праві особистої приватної власності автомобіля НОМЕР_1 на яку отримав письмову відмову з посиланням на те, що це можливо лише після скасування постанови про накладення арешту від 23.12.2011 року (а.с.7). Крім того, згідно повідомлення начальника ВРЕР з обслуговування м. Лубни Лубенського та Оржицького районів підрозділом накладено застереження згідно листа Лубенської міжрайонної прокуратури Полтавської області від 15.11.2011 року щодо належних транспортних засобів ОСОБА_2 (а.с. 15).

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про визнання незаконними застереження прокуратури від 15.11.2011 року, визнання незаконною вимогу прокуратури від 23.12.2011 року і зокрема посилаючись у судовому рішенні на те, що вимоги прокурора не відповідали вимогам ст.ст. 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» та не могли бути підставами які забороняють вчиняти дії із зняття з обліку транспортних засобів виключний перелік яких зазначений в п. 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388, оскільки не є, а ні ухвалою суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку, а ні постановою слідчого або державного виконавця про накладення арешту, належний йому транспортний засіб не є речовим доказом у кримінальній справі.

З огляду на вище наведене колегія суддів також вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, щодо скасування постанови Лубенського міжрайонного прокурора від 23.12.2011 року щодо накладення арешту на належний ОСОБА_2 на праві особистої власності автомобіль НОМЕР_1, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є свідком по кримінальній справі порушеній 19.09.2011 року першим заступником прокурора Полтавської області за фактом перевищення службових повноважень службовими особами ПП фірма «Лубникомунтранс» за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України про що і стверджував прокурор під час розгляду апеляції, а відповідно до вимог ст. 126 КПК України забезпечення цивільного позову провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного.

Таким чином, посилання прокурора у апеляції на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необгрунтованими.

Неслушними є доводи апеляції прокурора про те, що в слідства на момент винесення постанови про накладення арешту на майно, а саме транспортні засоби належні ОСОБА_2, була в наявності письмова заява ЛК ЖЕУ про визнання його цивільним позивачем, так як діями ПП «Лубникомунтранс» та ФОП ОСОБА_2 йому завдані значні матеріальні збитки, оскільки сам факт подачі такої заяви відповідно до вимог ст. 126 КПК України не є підставою для накладення арешту.

За таких обставин, апеляція прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2012 року залишити без зміни, а апеляцію старшого помічника Лубенського міжрайонного прокурора-без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4