Ухвала

іменем україни

03 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4,
захисника ОСОБА_5,
прокурора ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0017265 за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, неодноразово судимого, востаннє - за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 307 КК - на строк сім років із конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 309 КК - на строк три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року й визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років із конфіскацією майна.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2015 року засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі скорочено на половину в силу статей 6, 11 Закону України «Про амністію у 2014 році» та встановлено невідбуту його частину 3 роки 11 місяців 16 днів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 13 лютого 2014 року близько 13.00 год. за попередньою домовленістю з невстановленою особою біля будинку № 12 по вул. Будівельників у м. Києві незаконно за 550 грн придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, який став зберігати у приміщенні своєї квартири з метою збуту та для власного вживання.

Цього ж дня близько 20.20 год. біля квартири за місцем свого проживання він незаконно збув за 160 грн ОСОБА_8 вказаний наркотичний засіб вагою 0,047 г (у перерахунку на суху речовину).

21 березня 2014 року близько 10.00 год. за попередньою домовленістю з невстановленою особою біля будинку № 1 по бульв. Праці в м. Києві ОСОБА_7 незаконно за 550 грн придбав опій ацетильований, який став зберігати у приміщенні своєї квартири з метою збуту та для власного вживання.

У цей же день близько 14.30 год. біля квартири за місцем свого проживання ОСОБА_7 незаконно збув за 160 грн ОСОБА_8 зазначену речовину вагою 0,06 г (у перерахунку на суху речовину).

Крім того, цього ж дня у період із 16.30 по 17.30 год. під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 було виявлено і вилучено опій ацетильований вагою 0,10 г (у перерахунку на суху речовину).

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості й правильності кваліфікації дій засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити кримінальне провадження на новий апеляційний розгляд у зв'язку з м'якістю призначеного засудженому покарання, про що наводить відповідні доводи. Також зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання відповідно до положень ст. 71 КК, суд застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, оскільки при ухваленні вироку було встановлено, що засуджений винен у злочині, вчиненому ним 13 лютого та 21 березня 2014 року, тобто до постановлення попереднього вироку від 24 квітня 2014 року, а тому суду необхідно було керуватися положеннями ч. 4 ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання доводів касаційної скарги частково, захисника, який заперечив проти задоволення касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 434 цього Кодексу касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, а також про правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК у касаційній скарзі не заперечується.

Що стосується доводів прокурора про м'якість призначеного ОСОБА_7 покарання, то вони є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 65 КК, особі, яка вчинила злочин повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочині. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, урахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів (один з яких тяжкий), кількість злочинних епізодів, дані про особу засудженого. Дотримуючись вимог ст. 50 КК, зважаючи на конкретні обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк сім років із конфіскацією майна буде необхідним та достатнім для виправлення й попередження вчинення засудженим нових злочинів.

Разом із тим, колегія суддів погоджується з твердженнями прокурора в касаційній скарзі про порушення судом вимог ч. 4 ст. 70 КК при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання за сукупністю злочинів за обома вироками та в строк остаточно призначеного покарання зараховує покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК.

Ці вимоги закону дотримані не були.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 злочини, за які його засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років із конфіскацією майна за вироком від 14 липня 2014 року, вчинив 13 лютого та 21 березня 2014 року, тобто до засудження вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Тому суд, призначивши ОСОБА_7 вироком від 14 липня 2014 року покарання за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК, повинен був на підставі ч. 4 ст. 70 КК визначити засудженому остаточне покарання за сукупністю злочинів.

Однак, суд першої інстанції допустив помилку, застосувавши при визначенні ОСОБА_7 остаточного покарання положення ст. 71 КК.

Апеляційний суд залишив це поза увагою під час перегляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Виходячи з викладеного колегія суддів дійшла висновку, що вирок та ухвала щодо ОСОБА_7 підлягають зміні в частині призначення остаточного покарання, а тому касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення остаточного покарання.

Замість призначеного остаточного покарання за сукупністю вироків згідно ст. 71 КК призначити ОСОБА_7 таке покарання на підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді восьми років позбавлення волі із конфіскацією майна, зарахувавши в строк його відбування частково відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року.

На підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2015 року про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» вважати невідбутою частиною покарання засудженому ОСОБА_7 3 роки 11 місяців 16 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1ОСОБА_2ОСОБА_3