Провадження № 1-кс/161/3282/15
У Х В А Л А
м. Луцьк 17 вересня 2015 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю скаржника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на рішення слідчого про закриття кримінального провадження від 22 липня 2015 року. Просить суд скасувати постанову слідчого СВ Луцького MB УМВС України в Волинській області ОСОБА_4 від 22 липня 2015 року про закриття об`єднаного кримінального провадження № 0000349 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 384 КК України. Повернути матеріали кримінального провадження прокурору міста Луцька для їх направлення в СВ Луцького MB УМВС України в Волинській для подальшого проведення досудового розслідування з підстав, викладених у скарзі.

Скаржник в судовому засіданні підтримала скаргу з підстав у ній викладених. Просила скаргу задовольнити.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні скарги не визнали та заперечували проти задоволення скарги, просили відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, прокурора, дослідивши письмові матеріали скарги та кримінального провадження, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Судом при розгляді скарги встановлено, що 22 липня 2015 року слідчим СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 00000349 від 14.06.2013 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 384 КК України.

Вказаною постановою слідчий постановив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000349 від 14.06.2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 384 КК України - закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_6 складів кримінальних правопорушень.

Також судом достовірно встановлено, і це вбачається з матеріалів кримінального провадження, що слідчим після скасування ухвалою суду від 05 січня 2015 року постанови про закриття кримінального провадження № 00000349 від 14.06.2013 року, взагалі не проведено жодних слідчих дій.

Також судом встановлено, що під час досудового розслідування, а саме в ході проведення додаткового допиту свідка ОСОБА_6 , остання повідомила, що помилково дала свідчення про присутність ОСОБА_7 під час зняття з реєстрації його неповнолітнього сина ОСОБА_8 . При цьому, свідок ОСОБА_6 зазначила, що не мала не меті ввести в оману органи досудового розслідування, а добросовісно помилялася щодо обставин вказаної події, у зв`язку із значним обсягом роботи та великою кількістю відвідувачів.

Також судом встановлено, і цього не заперечувалось стороною кримінального провадження, що зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього ОСОБА_8 відбулося з порушенням процедури його оформлення. А саме, всупереч положенням ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», редакції, яка була чинна станом на 27 квітня 2012 року, тобто на момент зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього ОСОБА_8 , останній був знятий з реєстрації за власною заявою у 14-річному віці.

Також судом встановлено, що процедура зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього ОСОБА_8 була проведена службовою особою Луцького СГІРФО України у Волинській області по закінченні робочого часу.

Також судом встановлено, що слідчим не виконано вимоги ст. ст. 91-92 КПК України. Так як слідчим після винесення ухвали судом, взагалі не вчинено будь-яких слідчих та процесуальних дії для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин щодо встановлення наявності чи відсутності в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. В результаті чого незрозуміло на підставі чого слідчий зробив висновок про наявність достатніх підстав для прийняття оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження № 00000349 від 14.06.2013 року в частині щодо закриття кримінального провадження у відношенні працівника Луцького МВ УДМС України ОСОБА_6 щодо відсутності в її діях ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що слідчим після скасування постанови про закриття провадження, яка була скасована ухвалою суду від 05 січня 2015 року взагалі не вчинено слідчі та процесуальні дії для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин щодо вчинення працівником Луцького МВ УДМС України ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. В результаті чого незрозуміло на підставі чого слідчий зробив висновок про наявність достатніх підстав прийняття оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження № 00000349 від 14.06.2013 року в частині щодо закриття кримінального провадження у відношенні працівника Луцького МВ УДМС України ОСОБА_6 щодо відсутності в її діях ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення скарги та скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. 306-307 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинської області ОСОБА_4 від 22 липня 2015 року про закриття кримінального провадження № 00000349 від 14.06.2013 року в частині щодо закриття кримінального провадження у відношенні працівника Луцького МВ УДМС України ОСОБА_6 щодо відсутності в їх діях ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України - скасувати.

В решті постанову слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинської області ОСОБА_4 від 22 липня 2015 року про закриття кримінального провадження № 00000349 від 14.06.2013 року залишити без змін.

Матеріали кримінального провадження № 00000349 від 14.06.2013 року направити прокурору м. Луцька для проведення додаткової перевірки.

В ході проведення додаткової перевірки необхідно провести слідчі та процесуальні дії у відповідності до вимог ст. 91 КПК України направлені на встановлення наявності або відсутності в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

За наслідками проведеної додаткової перевірки винести законне і обґрунтоване рішення у відповідності до вимог ст. 110 КПК України.

Ухвала в частині щодо залишення постанови слідчого про закриття кримінального провадження без змін може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської областіпротягом п`яти днів з дня її оголошення, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1