Ухвала іменем україни 27 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого судді ОСОБА_12,
суддів:ОСОБА_13, ОСОБА_14
при секретарі ОСОБА_15

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_16

В С Т А Н О В И Л А:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6, просить скасувати вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року стосовно його підзахисного і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування касаційної скарги вказує, що апеляційним судом було неправильно дано оцінку обставинам скоєння злочину. Так, ОСОБА_6, прибувши на місце скоєння кримінального правопорушення, відмовився від скоєння злочину та втік з місця пригоди. Крім того, його умисел був поширений лише щодо нападу на потерпілого ОСОБА_8, а не щодо пограбування останнього.

Також, суд апеляційної інстанції не виконав вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в ухвалі від 17 лютого 2015 року, щодо можливого падіння потерпілого під час чи після побиття.

Зазначає, що апеляційним судом не було враховано наявність ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року про звільнення ОСОБА_6 від покарання.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року стосовно нього і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та неправильною оцінкою обставин скоєння злочину.

Так, його умисел був лише стосовно нападу на потерпілого ОСОБА_8, а не стосовно пограбування останнього.

Крім того, суд апеляційної інстанції не виконав вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в ухвалі від 17 лютого 2015 року, щодо можливого падіння потерпілого під час чи після побиття.

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, просить скасувати вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м'якості.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом апеляційної інстанції не було допитано свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та експерта ОСОБА_11, внаслідок чого застосовано неналежну правову процедуру та порушено вимоги ст. 94, 95, 370, 418, 420 КПК України, що, в силу ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотним порушенням норм кримінального процесуального права.

Також, прокурор зазначає, що суд вийшов за межі своїх повноважень, так як у резолютивній частині вироку вказано про відбування засудженими призначеного покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу, чим порушено вимоги ст. 374 КПК України.

Крім того, на думку прокурора, суд, призначаючи засудженим покарання, не надав відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення засудженим покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2013 року, який був залишений без зміни ухвалами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2013 року і 24 квітня 2014 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_5 з іспитовим строком 2 (два) роки та ОСОБА_6 з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців та покладено на них обов'язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішено питання стосовно речових доказів.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року та 17 лютого 2015 року вищевказані ухвали апеляційного суду були скасовані.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2013 року в частині кваліфікації та призначення покарання скасовано.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією всього належного їм майна, з відбуванням у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

В решті вирок суду першої інстанції залишений без зміни.

Згідно з вироком апеляційного суду, 10 листопада 2012 року близько 03.00 год. ОСОБА_5, знаходячись біля магазину «АТБ» по вул. Погребняка в м. Кривий Ріг, запропонував знайомим ОСОБА_6 та особі, матеріали відносно якого виділенні в окреме провадження, напасти на незнайомого ОСОБА_8, який знаходився в стані алкогольного сп'яніння, з метою заволодіння його майном.

Так, з метою розбійного нападу вони, закривши обличчя футболками, наздогнавши ОСОБА_8 біля будинку № 38 по вул. Ньютона, напали на нього, застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров'я, в результаті чого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості з ознакою тривалого розладу здоров'я у виді перелому 2-ї пястної кістки правої кисті руки зі зміщенням уламків.

В ході нападу ОСОБА_5 ударом ноги по спині повалив потерпілого на землю. Після цього всі співучасники стали наносити йому удари ногами в область голови, спини та верхніх кінцівок. Скориставшись цим, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вихопила з рук ОСОБА_8 сумку-барсетку вартістю 150 грн. з грошима у сумі 200 грн. Привласнивши викрадене майно на загальну суму 350 грн., ОСОБА_5, ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, намагалися втекти з місця злочину, однак були затримані працівниками міліції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, і просив її задовольнити, скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції при ухвалені вироку дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. Докладні мотиви прийнятого рішення, відповідно до вимог ст. 404, ч. 2 ст. 420 КПК України, апеляційний суд навів у вироку.

При цьому, на думку колегії суддів, в процесі судового слідства у кримінальному провадженні істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість засуджених або правильність застосування кримінального закону не допущено.

Так, при кваліфікації дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України в основу вироку суд обґрунтовано поклав:

- показання потерпілого ОСОБА_8, який помер 08 лютого 2013 року, про те, що 10 листопада 2012 року близько 03.00 год. троє невідомих йому хлопців повалили його на землю та били ногами, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді перелому руки, та забрали сумку-барсетку;

- показання працівників міліції - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які підтвердили, що у житловому масиві «Карачуни» виявили побитого ОСОБА_8 з пухлиною на руці та кров'ю на обличчі, який заявив про вчинення злочину;

- висновки судово-медичної експертизи № 2588 від 12 грудня 2012 року, з яких убачається, що ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості з ознакою тривалого розладу здоров'я; час виникнення ушкоджень відповідає даті 10 листопада 2012 року;

- пояснення експерта ОСОБА_11, який підтвердив висновки, викладені в експертизі;

- протокол огляду місця події від 10 листопада 2012 року, з якого вбачається, що на землі біля середньої школи № 79 в м. Кривому Розі, співробітники міліції виявили та вилучили сумку-барсетку чорного кольору, в якій знаходилися паспорт та тимчасовий талон на право управління транспортним засобом на ім'я ОСОБА_8, грошові кошти у розмірі 200 грн. однією купюрою та дві кредитні карти ПАТ КБ «Приватбанк».

Отже, виходячи з матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції ретельно, повно, всебічно та об'єктивно розглянув зібрані у кримінальному провадженні докази. Обставин, які б викликали сумніви в їх достовірності та достатності, не вбачається.

Враховуючи те, що порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки доказів, наведених судом у вироку апеляційного суду, судом касаційної інстанції не встановлено, доводи касаційної скарги прокурора щодо того, що в судовому засіданні не були допитані свідки та експерт є безпідставними.

Суд, аналізуючи вищеперераховані докази та інші матеріали кримінального провадження, дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

У зв'язку з цим доводи захисника ОСОБА_7, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6, та твердження засудженого ОСОБА_5 щодо неправильної оцінки обставин скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України позбавлені підстав. Дії засуджених кваліфіковані правильно. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними у колегії суддів підстав немає.

Доводи касаційних скарг засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 стосовно невиконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року щодо можливого падіння потерпілого під час чи після побиття не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості були отримані потерпілим в результаті розбійного нападу, вчиненого засудженими та особою, матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6, щодо неврахування апеляційним судом ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року про звільнення його підзахисного від покарання позбавлені підстав, оскільки зазначена ухвала стосується звільнення ОСОБА_6 від покарання за вчинення злочину, передбаченого саме ч. 2 ст. 186 КК України, а оскаржуваним вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Твердження прокурора про те, що апеляційний суд вийшов за межі своєї компетенції і визначив вид кримінально-виконавчої установи, в якій необхідно відбувати покарання засудженим, також є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 63 КК України , покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Також, не заслуговують на увагу доводи прокурора про м'якість призначеного засудженим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України та положення, що наведене в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 року, № 8 від 12 червня 2009 року та № 11 від 06 листопада 2009 року), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов'язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України та роз'яснень, що містяться у п. 8 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України , призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м'якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов'язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом'якшення покарання.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції в достатній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу засудженого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, а також розкаявся у скоєному і активно сприяв розкриттю злочину. Крім цього суд звернув увагу на думку мешканців вулиць Пирогова, Сухе-Батора та Буковинської (виконавчий комітет № 37 Центрально-Міського району м. Кривого Рогу), які клопотали про призначення ОСОБА_5 покарання не пов'язаного з фактичним позбавленням волі.

Призначаючи покарання ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції в достатній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, а також розкаявся у скоєному і активно сприяв розкриттю злочину.

Крім того, суд врахував і думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні для обвинувачених та відмовився від цивільного позову.

Такі висновки підтримує і суд касаційної інстанції та вважає, що покарання, призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідає особам засуджених і є необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Рішення суду належним чином мотивоване, не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

Твердження прокурора в суді касаційної інстанції про те, що технічний запис судового засідання апеляційного суду від 24 березня 2015 року не можливо прослухати не відповідає дійсності. Диск технічного запису даного судового засідання, який наявний у матеріалах кримінального провадження, відкривається та прослуховується.

Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційних скарг засудженого, захисника засудженого та прокурора відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_5, захисника ОСОБА_7, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6, та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14