Провадження №11-кп/772/26/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участі прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченої ОСОБА_7

Захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000021 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_8 /зі змінами та доповненнями, внесеними обвинуваченою ОСОБА_7 / на вирок Вінницького міського суду від 18 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку
АДРЕСА_1 ,
громадянку України, з незакінченою вищою
освітою, не одружену, не працюючу,
має на утриманні малолітню дитину,

раніше не судиму,-
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 150 000 грн моральної шкоди.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
В С Т А Н О В И В :
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 14.01.2013 року, біля 10:00 години, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_12 та у якій вона тимчасово проживала, під час конфлікту з приводу домагань останнього, маючи на меті позбавити життя ОСОБА_12 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпеку та можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи їх настання, з прикладанням значного зусилля, нанесла скляною пляшкою з - під «Шампанського» ОСОБА_12 п`ять ударів у життєво-важливий орган голову, заподіявши рани в лобній ділянці зліва та потиличної ділянки справа, в наслідок чого потерпілий впав на підлогу.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, незважаючи на те, що потерпілий уже не чинив опір, використовуючи невстановлений слідством предмет, який відповідно до висновку експерта №35 від 05.02.2013 року являється тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яка мала ребро, завдала ОСОБА_12 множинні удари по голові, заподіявши рани правої та лівої надбрівних ділянок, міжбрівної ділянки, обох скроневих ділянок, обох вушних раковин, потиличної ділянки.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , відповідно до висновку експерта №35 від 05.02.2013 року, ОСОБА_12 заподіяно відкриту черепно-мозкову травму (множинні рани (27) волосяної частини голови, синці на повіках обох очей, крововиливи в підлеглих м`яких тканинах відповідно ранам, вдавлений скалковий перелом правої тьмяно-скроневої ділянки справа, забій головного мозку, набряк головного мозку), синці на повіках обох очей, садно в ділянці правого променево-зап`ястного суглобу, садна та синець тильної поверхні правої кисті, садно задньої поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу.
Смерть ОСОБА_12 відповідно до висновку експерта №35 від 05.02.2013 року настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку, та належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і, згідно висновку експерта №35/21 к від 18.03.2013 року, утворилась в результаті нанесення ударів по голові ОСОБА_12 пляшкою з-під «Шампанського».
В подальшому ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності і приховування слідів злочину, залишила місце події, забравши знаряддя злочину, від яких в подальшому позбулася у невстановлений слідством спосіб.
Прокурор ОСОБА_11 , який брав участь у розгляді справи судом 1-ї інстанції, подав апеляційну скаргу на вирок суду щодо ОСОБА_7 , в якій, не оспорюючи доведеності вини останньої у вчиненні кримінального правопорушення, просить скасувати вирок суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного обвинуваченій покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 12 років позбавлення волі.
Обвинувачена ОСОБА_7 внесла зміни до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , в яких зазначає про те, що вона не є суб`єктом даного злочину, діяла в стані неосудності, у зв`язку з чим просить скасувати ухвалений щодо неї вирок, кримінальне провадження закрити відповідно до вимог ст. 417 КПК України за відсутності в її діях складу злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступи в судових дебатах обвинуваченої ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу з урахуванням внесених до неї змін та доповнень і просила вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу злочину, оскільки вона не є суб`єктом даного злочину; виступи адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також підтримали апеляційну скаргу із внесеними змінами, при цьому адвокат ОСОБА_8 вважала за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст. 118 КК України; виступ прокурора ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_10 , які заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченої та підтримали апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 , що приймав участь суді першої інстанції, та просили скасувати вирок в частині призначення покарання і призначити більш суворе покарання, провівши часткове судове слідство, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Переглядаючи відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, грунтується на доказах, що повно і всебічно перевірені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Суб`єкт злочину є одним із елементів складу злочину, без якого не може наставати кримінальна відповідальність. Особа може нести кримінальну відповідальність за вчинений нею злочин, якщо вона є фізичною особою, тобто людиною; є осудною; досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність. Зазначені ознаки визнаються загальними юридичними ознаками суб`єкта злочину. Вони належать до обов`язкових ознак будь-якого складу злочину і відсутність однієї з них означає відсутність у діянні особи складу злочину.

В апеляційній скарзі (зі змінами та доповненнями) не ставиться під сумнів те, що ОСОБА_7 є фізичною особою і досягла віку, з якого можливе настання кримінальної відповідальності за даний вид правопорушення. Обвинувачена вважає, що діяла в стані неосудності, викликаному протиправними діями потерпілого ОСОБА_13 , який намагався її зґвалтувати, і саме тому вона не є суб`єктом злочину.

Судом апеляційної інстанції задоволено клопотання прокурора про проведення часткового судового слідства та досліджено акт №43 амбулаторної судово-психолого-психіатричної експертизи від 18.02.2013 року, з якого убачається, що ОСОБА_7 в бесіді стосовно інкримінованого їй діяння послідовно, детально описувала історію своїх стосунків з потерпілим, який останнім часом почав до неї «чіплятись», обіймав, стукав у двері. Зранку 14.01.2013 року вона приїхала до ОСОБА_12 , оскільки вирішила переїхати від нього, зайшла в свою кімнату і почала збирати речі. ОСОБА_12 запропонував випити чаю. Погодилась, пішла ввімкнути чайник, в цей час він почав її обнімати, просив не йти від нього, «полежати з ним у ліжку», тягнув в свою кімнату. Вона спочатку думала, що він жартує, але коли він притиснув її до шафи та почав смикати за жилет і праву руку, зрозуміла, що це не жарти. Вивернувшись від нього, схопила пляшку з-під шампанського, яка стояла на підвіконні, і нанесла ОСОБА_12 один удар по потилиці. Він відпустив її, а потім знову схопив за праве плече і тягнув в кімнату, казав: «Я тобі сказав іди сюди». Тоді нанесла потерпілому ще один удар по голові, від чого він схилився, став на коліна та схопив її за праву ногу. Вивернувшись від нього, знову нанесла йому удар по потилиці, від чого ОСОБА_12 ще більше нахилився (став на коліна та лікті). Злякавшись, кинула пляшку і вибігла в свою кімнату, де взяла пакет, в який поклала порожню пляшку, і хотіла вийти на вулицю, але двері були зачинені. Тоді повернулась до ОСОБА_12 (він ще дихав), взяла на підвіконні в`язку ключів, підібрала потрібний ключ, вийшла на вулицю і зателефонувала ріелтору та ОСОБА_14 (щоб він викликав таксі). В подальшому, йдучи по вул. Порика, викинула пляшку на смітник. Вечір провела зі своїм хлопцем. В ході цілеспрямованої бесіди експертна детально відповіла на багаточисельні уточнюючі запитання.

Експерти зазначили, що в ході слідства ОСОБА_7 дещо змінювала свої показання (стосовно нанесених ударів), проте під час цілеспрямованої бесіди з психологом вона детально, послідовно відтворила обставини вчиненого, свої дії, поведінку потерпілого. Здатність до повного, докладного відтворення досліджуваних подій свідчить про відсутність у експертної ознак звуження свідомості. Її дії в досліджувальний період часу не носили характеру автоматизованих, стереотипних (нанесла 3 удари пляшкою по голові), мотивуються експертною (домагання ОСОБА_12 сприймала як небезпеку для себе, тому взяла пляшку і нанесла удари по голові). Після скоєного у ОСОБА_7 не спостерігалось ознак фізичної і психічної астенії. Її подальші дії були послідовними і цілеспрямованими (пересувалась по будинку, поклала пляшку в пакет, чула, що потерпілий дихає, підібрала потрібний ключ, підтримувала мовний контакт по телефону). Визначене свідчить про відсутність у експертної в досліджуваний період кваліфікуючих ознак фізіологічного афекту та інших виражених емоційних станів. ОСОБА_7 на період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, перебувала поза будь-яким хворобливим розладом психічної діяльності, в тому числі і тимчасовим. На це вказують збереженість її орієнтації в місці, ситуації, оточуючих особах, виконування нею послідовних, цілеспрямованих дій, що не відображали ознак маячення, галюцинацій, порушення свідомості. Тому ОСОБА_7 , як недушевно хвора, не позбавлена можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними як стосовно інкримінованого їй діяння, так і в теперішній час. Під дію ст. 19 ч. 2, 3 та ст. 20 КК України не підпадає.

(т. 2 а.с. 220-224)

Зазначений висновок експертів ніким з учасників кримінального провадження оспорений чи підданий сумніву не був, а тому судом першої інстанції обґрунтовано сприйнятий як належний та допустимий доказ. Він повністю спростовує твердження апеляційної скарги (з урахуванням внесених змін та доповнень) про те, що ОСОБА_7 під час інкримінованих їй подій діяла в стані неосудності, яке розцінюється колегією суддів як обраний нею спосіб захисту. З огляду також на те, що потерпілий ОСОБА_13 був 1938 року народження, тобто мав 74 роки, за показаннями потерпілої ОСОБА_10 був інвалідом 3 групи внаслідок ДТП і одна його нога була коротша за іншу, внаслідок чого він мав проблеми з пересуванням, враховуючи виклад обставин події у внесених змінах до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції критично оцінює можливість спроби зґвалтування обвинуваченої та насильницьких дій щодо неї з боку похилого віку потерпілого, про що зазначає ОСОБА_7 в зміненій апеляційній скарзі.

Правову позицію адвоката ОСОБА_8 , висловлену в дебатах, про необхідність перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст. 118 КК України, колегія суддів розцінює як колізію, яка не є доброякісною, оскільки погіршує правову позицію її підзахисної, яка вважає, що в її діях відсутній склад будь-якого злочину. Підстави ж для прийняття такого рішення в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України у суду апеляційної інстанції відсутні, враховуючи кількість нанесених ОСОБА_7 ударів, а саме 27, в життєво-важливий орган потерпілого-голову, що свідчило про направленість її дій та наявність прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 .

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, а саме у виді 12 років позбавлення волі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши тяжкість вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, наявність на її утриманні малолітньої дитини, яка перебуває на грудному вигодовуванні, та визначив його у розмірі, необхідному та достатньому для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 (зі змінами та доповненнями), апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання період перебування під вартою на досудовому слідстві та під час судового розгляду, а саме з 16.01.2013 року по 09.04.2015 року, з розрахунку один день за два.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
Згідно з оригіналом: