Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 1-16/2010
Провадження № -
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2010 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді Лешко С.М.

з секретарем Янковою Ю.Д.

з участю прокурора Кордиш І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Коростені кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого начальником Коростенського комунального виробничого ремонтно-експлуатаційного підприємства №5, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 365 ч.3 КК України,

в с т а н о в и в :

Працюючи на посаді начальника Коростенського комунального виробничого ремонтно-експлуатаційного підприємства №5 з 25.09.2002 року ОСОБА_1, являючись службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями, перевищив свої службові повноваження, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам та призвело до псування земель Поліської сільради Коростенського району та їх виведення з сільськогосподарського обороту.

Достовірно знаючи, що в с. Грозино Коростенського району функціонує у визначеному порядку зареєстрований полігон захоронення твердих побутових відходів, Мартинюк, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, всупереч вимогам ст.ст. 33 ч.7,42 п.б Закону України «Про відходи», без отримання дозволів спеціально уповноважених органів у сфері охорони земельних ресурсів та навколишнього природного середовища, без погодження з органами місцевого самоврядування, без врахування вимог земельного законодавства та природоохоронного законодавства, на земельній ділянці Поліської сільради Коростенського району влаштував несанкціоноване сміттєзвалище.

В період з липня 2007 року по 20 березня 2008 року Мартинюк давав вказівки працівникам і водіям підприємства, яке він очолював, вивозити тверді побутові відходи не на офіційно зареєстрований полігон, а на земельні ділянки сільськогосподарського призначення Поліської сільради розташовані поблизу ТОВ «Коростенський завод залізобетонних конструкцій» та поблизу ВАТ «Коростенський деревообробний комбінат» в наслідок чого земельні ділянки відповідно площею 0,53 га. та 1,628 га. були завалені твердими побутовими відходами і на них утворились сміттєзвалища. В результаті державі в особі Поліської сільради спричинені тяжкі наслідки у вигляді матеріальної шкоди на загальну суму 130 414,21 грн., яка більше як у 250 разів перевищує встановлений законодавством неоподаткований мінімум доходів громадян.

Допитаний в судовому засіданні по суті зміненого обвинувачення підсудний ОСОБА_1 винним себе визнав повністю і пояснив, що дійсно, будучи начальником Коростенського комунального виробничого ремонтно-експлуатаційного підприємства №5 давав вказівки працівникам цього підприємства вивозити тверді побутові відходи не на діючий полігон побутових відходів в с. Грозино Коростенського району, а на земельні ділянки на території Поліської сільради, що знаходяться значно ближче. Ніяких корисливих мотивів він не мав і ніякої користі від цього не отримував, а робив це з метою зменшити витрати підприємства на паливо-мастильні матеріали у звязку з скрутним економічним становищем на підприємстві. Також зазначив, що сміття на ці ділянки вивозили і інші підприємства і громадяни з навколишніх вулиць.

Крім повного визнання своєї вини самим підсудним, його винність у скоєнні інкримінованого йому злочину стверджується зібраними по справі і дослідженими в судовому засіданні доказами.

З оголошених в судовому засіданні показів свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слідує, що часто сміття з території КВЖРЕП №5 вивозилось не на полігон в с. Грозино Коростенського району, а в район бувшого села Чолівка, що значно ближче.

Копії подорожніх листів (а.с.84-163) свідчить про кількість поїздок транспорту для вивезення сміття.

В протоколі огляду місця події (а.с.4-15) зафіксовано несанкціоноване сміттєзвалище на території Поліської сільради Коростенського району.

Розрахунки ( а.с.28, 31-32) свідчать про розмір заподіяної шкоди.

Дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності , суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_4 у перевищенні своїх службових повноважень, тобто умисних діях, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що спричинило тяжкі наслідки повністю доведена і його дії вірно кваліфіковані за ст.365 ч.3 КК України.

Обираючи міру покарання підсудному, суд враховує тяжкість вчиненого злочину.

Як особа, Мартинюк за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має на утриманні сина, якому нещодавно виповнилось 18 років і який навчається в університеті на платній основі і дружину інваліда другої групи, сам являється інвалідом третьої групи загального захворювання.

Обтяжуючих покарання підсудного обставин судом не встановлено.

Пом'якшуючими покарання підсудного обставинами суд визнає щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи викладені обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд визнає за необхідне застосувати ст. 69 КК України і призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 365 ч.3 КК України.

Також суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і покарання йому слід обрати з застосуванням ст. 75 КК України, яке визнає достатнім для виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.365 ч.3 КК України і обрати йому покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді п'яти років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій в сфері комунального господарства строком на один рік шість місяців.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік шість місяців, якщо протягом цього часу він не вчинить нового злочину, буде повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання і роботи, не виїжджатиме без їх дозволу за межі України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений в Житомирський апеляційний суд через Коростенський міськрайонний суд протягом 15 діб з дня його проголошення.

Суддя Коростенського

міськрайонного суду ОСОБА_8