Справа № 11-97/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 27.01.2010
УХВАЛА

Іменем України

27 листопада 2010 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Ігнатюка О.В.

суддів Каленченко Н.О., Дриги А.М.

за участю прокурора Нечепоренко С.П.

за участю потерпілої ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляцією Фастівського міжрайонного прокурора Київської області на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада .2009 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2»ятошинського району Київської області, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває у цивільному шлюбі, на утримання двоє малолітніх дітей, працюючого вантажником в « Профмайстері»,мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4; раніше судимого 19.06.2003 року Васильківським райсудом за ст. 1854 ч.З КК України до 4,6 років позбавлення волі; звільнений умовно -достроково по постанові Березанського міського суду Київської області на 1 рік 4 міс.

засуджено за ст.. 121 ч.І, 69, 75 КК України до п»яти років позбавлення волі, іспитовий строк 3 роки,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку 17.06.2009 року біля 15 год. підсудній ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння на території свого подвір»я по вул. 1 Травня, 5 в с. Оленівка Фастівського району Київської області на грунті раптово виниклих неприязнених відносин до свого рідного брата ОСОБА_3, який також перебував в стані алкогольного сп»яніння під час конфлікту з останнім з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому, але без наміру на позбавлення його життя взяв у вітальні будинку кухонний ніж з яким вибіг на подвір»я вищевказаного будинку. Потерпілий ОСОБА_3 сховався на подвір»ї будинку за хвірткою, проте підсудній реалізовуючи свій злочинний умисел підійшов до хвіртки, та з наміром спричинення тілесних ушкоджень своєму братові умисно один раз ножем вдарив останнього через отвір між дошками в область живота, спричинивши потерпілому проникаюче поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкого кишківника. 27.07.2009 року потерпілий ОСОБА_3 помер у Фастівській ЦРЛ від розлитого гнійно-фібринозного каловогоперетоніту, який розвинувся на фоні проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкого кишківника.

В апеляції державний обвинувач просить вирок Фастівського

міськрайонного суду від 11.11.09 відносно ОСОБА_2 в зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого скасувати. Постановити у кримінальній справі свій вирок, яким ОСОБА_2 призначити покарання за ст. 121 ч.2 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

При цьому апелянт посилається на те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 При призначенні покарання ОСОБА_2 за ст. 121 ч.2 КК України судом враховано тяжкість злочину, особу підсудного, який злочин вчинив в стані алкогольного сп'яніння, що є обтяжуючою обставиною. Разом з цим, те, що підсудний у вчиненому розкаявся, сприяв розкриттю злочину, має на утриманні двох малолітніх дітей та непрацюючу дружину, потерпілий своєю неправомірною поведінкою, будучи в стані алкогольного сп'яніння, ображаючи підсудного та його співмешканку, спровокував підсудного на злочинні дії, судом віднесено до обставин, що пом'якшують покарання. В Виходячи з характеру злочину, обставин його вчинення, погодитися з мірою покарання, призначеною ОСОБА_2 неможливо, оскільки злочин вчинено проти життя іншої "особи, його наслідки є непоправними, відповідно до ст. 12 КК України злочин віднесено до категорії тяжких, ОСОБА_2 є особою, раніше неодноразово судимою. В зв'язку з необгрунтованим застосуванням ст. 69 та ст. 75 КК України, для ОСОБА_2 фактично не настало ніяких негативних наслідків засудження.

Вважає, що суд порушив вимоги ст. 65 КК "України, призначивши ОСОБА_2 покарання, яке не є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, не відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання в силу м'якості.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення засудженого та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 370 КПК України істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обгрунтований і справедливий вирок.

Як убачається із вироку формула обвинувачення містить в собі вказівку на те, що ОСОБА_2 умисно наніс удар ножем брату в область живота. В той же час у постанові про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_2 від 20.08.2009 року та обвинувальному висновку мотив злочину взагалі не зазначений. Ця обставина свідчить про те, що суд вийшов за межі пред»явленого обвинувачення ОСОБА_2та обвинувачення останньому пред»явлено неконкретно.

Формула обвинувачення ОСОБА_2 містить у вироку дані, які не відповідають фактичним обставинам справи. Так у формулі обвинувачення зазначено про те, що смерть ОСОБА_3 наступила 27.07.2009 року, хоча фактично смерть останнього настала 25.07.2009 року.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи убачається у вироці і в тому, що підсудний має на утриманні двох дітей та дружину,яка перебуває у декретній відпустці. У матеріалах кримінальної справи відсутні свідоцтва про народження дітей, де батьком зазначений підсудний, дані про дружину, яка перебуває у декретні відпустці.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ст. 372 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею КК, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м'якості, так і суворості.

Вирок суду щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Як видно із вироку, визнавши ОСОБА_2 винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України , який законом віднесено до категорії тяжких, суд призначив покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він не грунтується на засадах, які суперечать принципу справедливості покарання.

Таке рішення про звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням суд належним чином не мотивував та не врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, особу винного, який має три непогашені судимості,скоїв злочин у стані алкогольного сп»яніння, в зв'язку з чим обрав надто м'яке покарання. Як вбачається з матеріалів справи, суттєвих та переконливих обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, судом не встановлено та у вироку не наведено.

Крім цього, згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.10.2003 р. № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", виходячи з того, що встановлення пом'якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

В даному випадку пом'якшуючі покарання обставини (те, що ОСОБА_2 щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, має на утриманні двох дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці -остання обставина нічим не підтверджена в судовому засіданні, на які послався суд першої інстанції у вироку, дають підстави вважати, що призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з застосуванням ст.ст. 69, 75, 76 КК України, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, є явно несправедливим внаслідок його м'якості. І не може вважатися необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Якщо при новому розгляді суд дійде висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину за аналогічних обставин, - призначене йому покарання слід вважати м'яким.

Вищенаведені порушення вимог кримінально та кримінально-процесуального Законів є безумовною підставою для скасування вироку суду.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора Фастівського міжрайонного прокурора Київської області задовольнити частково. Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада .2009 року щодо ОСОБА_2 скасувати, справу повернути до того ж суду на новий судовий розгляд іншим складом суду.

Головуючий

Судді