Апеляційний суд Житомирської області
Ухвала

Іменем України

09 лютого 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Мельничук Н.М.

суддів: Ткаченка В.Л., Шеніна П.О.

з участю прокурора Воронухи Д.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією адвоката ОСОБА_1 на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.12 2009 року.

Цією постановою щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який відбуває покарання в Коростенській ВК № 71 , -

було відмовлено в задоволенні заяви його адвоката ОСОБА_1 про застосування Закону України „ Про амністію „ від 31.05.2005 року.

За матеріалами справи, 01.04.1998 року Іванківським районним судом Київської обл. ОСОБА_2 був засуджений за ст. 215 ч. 2 КК України 1960 року за вчинення ДТП, наслідком якого була загибель ОСОБА_3 і одержання трьома пасажирами середньої тяжкості тілесних ушкоджень, на З роки позбавлення волі в колонії - поселенні для осіб, які вчинили злочин з необережності, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

16.01.2001 р. він був звільнений від відбування покарання умовно - достроково на 1 рік 5 міс. 27 днів.

Вироком Вишгородського райсуду Київської обл. від 23.05.2001 року ОСОБА_2 було засуджено за ч. 2 ст. 215 КК України 1960 року за вчинення

ДТП, наслідком чого сталась загибель неповнолітньої ОСОБА_4 та одержання другою потерпілою середньої тяжкості тілесних ушкоджень, на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років. На підставі ст. 43 КК України 1960 року до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина за попереднім вироком від 01.04.1998 р. і остаточно визначено ОСОБА_2 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років. Він був залишений під вартою і строк відбування покарання йому обчислений із 9.03.2001 року.

Щодо ОСОБА_2 судами різних рівнів приймались рішення про застосування амністії і він звільнявся від покарання. Ці рішення касувались вище стоячими судами, в тому числі і Верховним Судом України / рішення - знаходяться у справі /.

Останньою постановою від 11.12.09 року в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1 про необхідність застосування амністії / закону від 31.05.05 р. / до ОСОБА_2 було відмовлено, так як той вчинив злочини, що спричинило загибель двох осіб.

В апеляції адвокат ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, як незаконну, винести нову і задовольнити його заяву щодо ОСОБА_2 При цьому посилається на висновок науково - правової експертизи про юридичний статус ОСОБА_2, який дозволяє застосування до нього вказаного закону про амністію.

Про час апеляційного розгляду справи учасники процесу були

повідомлені в установленому порядку. В призначений день апеляційного розгляду від адвоката ОСОБА_5 безпосередньо в апеляційний суд було здано клопотання про перенесення апеляційного розгляду справи „ у зв'язку з неможливістю явки адвоката ОСОБА_6,,.

Адвокат ОСОБА_5, дійсно, раніше приймала участь по справі замість адвоката ОСОБА_1 /13-20.10.2009 року, а.с. 82-88 /. В подальшому по справі в інтересах ОСОБА_2 приймав участь адвокат ОСОБА_1 / а.с. 99-102 /. Він же і подавав апеляцію на останнє судове рішення. Однак безпосередньо від адвоката ОСОБА_7 не надходило будь - яких клопотань про перенесення апеляційного розгляду даної справи, як і від засудженого. Один адвокат в інтересах іншого відсутнього не може заявляти процесуальні клопотання. Мотивація - „ у зв'язку з неможливістю явки адвоката „- є неконкретною і незрозумілою. Прізвище засудженого вказано неправильно - „ОСОБА_6,, замість „ОСОБА_2,,. Явка учасників процесу по даній справі в апеляційний суд , за виключенням прокурора, є необов'язковою / ст. 362 КПК /. Тому колегія суддів вирішила проводити дане засідання без участі адвоката ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді, прокурора , який заперечував проти апеляції і заявив про неможливість застосування до засудженого вказаного закону про амністію з врахуванням конкретних даних про його особу, вивчивши справу, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляції з наступних міркувань.

2

Правильність кваліфікації дій засудженого і доведеність його вини по справі ніхто з можливих апелянтів не оспорює. Вироки судів 1-ої інстанції щодо ОСОБА_2 від 1.04.1998 р. і 23.05.2001 року набули законної сили і повинні виконуватись.

Доводи апеляції адвоката в тій частині, що саме його позиція по справі є вірною, інакше при розгляді справи 20.10.09 року апеляційний суд міг нібито сам, скасувавши постанову від 11.08.09 року, відмовити в задоволенні його заяви, є безпідставними. В даному випадку прерогатива прийняття рішення по суті належить не апеляційному суду, а суду 1-ої інстанції / тобто місцевому /. Апеляційний суд лише переглянув останнє судове рішення і скасував його як неправильне, направивши справу на новий судовий розгляд. Ухвала апеляційного суду від 20.10.09 р. ніким не скасована.

Посилка в апеляції на те, що спірне правове питання по справі може бути вирішено саме лише відповідно до висновку науково - правовій експертизі ради вказаних експертиз при інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 10.12.09 року, не є обгрунтованою.

За цим висновком / а.с. 97 /, під дію п. „ з „ ст. 7 Закону „ Про амністію „ підпадають особи, що нині засуджені або нині притягуються до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, що спричинило загибель двох і більше осіб. Експерт не відніс до цієї категорії осіб ОСОБА_2, посилаючись на те, що той вважається засудженим як по даній , так і за попередньою справою. Однак сам по собі висновок даного експерта не може бути головним і вирішальним . В тому ж висновку зазначено, що „ для ліквідації правової невизначеності в КПК України нині відсутня процедура, яка теоретично дозволяла б суду ліквідувати цю невизначеність" . Також експерт вважав, що постанова суду 1-ої інстанції від 11.08.09 р. є цілком правомірною та обгрунтованою. Його висновок суперечить ухвалі апеляційного суду від 20.10.09 року, про що зазначено вище.

З іншого боку, за точним змістом Закону від 31.05.05 року / п. „ з „ ст. 7 / , амністія не застосовується до осіб, які вчинили злочин або злочини, що спричинили загибель двох і більше осіб.

У цьому законі не зазначено, що особа повинна бути засуджена лише по однієї та останній справі, бо написано - „вчинили злочини".

Окрім того, статус ОСОБА_2 за справою від 23.05.2001 року є - „засуджений „ . По справі його саме засудили за сукупністю вироків, наслідком злочинів по яким сталась загибель двох осіб і спричинення 4 - ом середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Будь - яка амністія до ОСОБА_2 по попередній справі не застосовувалась. Амністія до ОСОБА_2 застосовувалась лише у 1994 році, коли кримінальна справа за ст. 215 ч.І КК України 1960 року була закрита на підставі ст. 6 п. 4 КПК України / а.с. 29 /.

З

Тому для скасування законної і обгрунтованої постанови суду 1-ої інстанції колегія суддів підстав не вбачає.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, - ухвалила:

Апеляцію адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Коростенського міськрайсуду від 11.12.2009 року щодо засудженого ОСОБА_2 - без зміни.

4