АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/327/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5

- з участю прокурора ОСОБА_6
- захисника ОСОБА_7
- обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження №0002845 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року, згідно з яким:

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Прип`ять, Київської області, українець, громадянин України, не працюючий, неодружений, із середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22.12.2005 року за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України та іспитовим строком тривалістю 1 рік; 2) вироком Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2006 року за ч. 1 ст. 190 КК України, на 1 рік 3 місяця позбавлення волі; 3) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 06.08.2009 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі; 4) вироком Подільського районного суду м. Києва від 10.02.2011 року за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі; 5) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 28.03.2011 року за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 6) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України та іспитовим строком тривалістю 3 роки, який вироком Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2015 року скасований з призначенням ОСОБА_8 покарання у виді арешту строком на 3 місяці, який був звільнений по відбуттю строку покарання 10.08.2015 року,
- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.

Так, ОСОБА_8 24.03.2015 року, близько 14 години, маючи незняту та непогашену у встановленому порядку судимість за вчинення злочину проти власності, знаходячись біля будинку №46 по вулиці Вишгородській у м. Києві, розпивав спиртні напої разом із ОСОБА_9 , під час чого у нього виник умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_9 .

При цьому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 смикнув останнього за рукав куртки, у яку потерпілий був одягнений, від чого той впав. Продовжуючи свої дії, обвинувачений підбіг до потерпілого, який лежав на спині, та наніс останньому 3-4 удари в обличчя. Після цього, притиснувши ОСОБА_9 до землі, ОСОБА_8 дістав з кишені куртки, що була одягнена на потерпілому, належний йому мобільний телефон, марки «Нокіа», вартістю 200 гривень, з карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», що не має матеріальної цінності для потерпілого, та грошові кошти у сумі 400 гривень, після чого залишив місце злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень.

Не погоджуючись з судовим рішенням, при цьому, не оспорюючи фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого правопорушення та доведеність його винуватості, захисником обвинуваченого подана апеляційна скарга, в якій апелянт просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та, застосувавши до нього положення ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
Своє прохання захисник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції належним чином не було враховано обставини, які пом`якшують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема, взявши до уваги лише минулі судимості обвинуваченого та його характеристику під час відбування ним покарання у Березанській ВК у 2015 році, яка, на думку апелянта, є досить суперечливою, оскільки дані, що в ній зазначені, навпаки, позитивно характеризують обвинуваченого, і вони не співпадають з висновком про те, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення; суд належним чином не оцінив попередні характеристики з місць відбування покарання у період з 2011 року по 2014 рік та за місцем проживання, які є виключно позитивними; відомості про стан здоров`я обвинуваченого та його спільне проживання з матір`ю-пенсіонеркою, яка також має ряд тяжких захворювань; поведінку після звільнення з місць позбавлення волі з відмовою від вживання наркотичних засобів та спиртних напоїв, а також від спілкування з особами, які зв`язали своє життя із кримінальним світом. Усі ці обставини, на думку захисника, дають підстави для застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання, визначеного судом першої інстанції, з випробуванням.

Іншими учасниками судового провадження вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року не оскаржений.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги; думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого;провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним повторного, відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за обставин, викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими сторонами провадження доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_8 та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у інкримінованому йому правопорушенні, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.
Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та юридична кваліфікація його дій не є предметом апеляційного розгляду, та колегією суддів не перевіряються, оскільки не оспорюються будь-ким із учасників провадження.

Що ж стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 про суворість призначеного обвинуваченому судом першої інстанції покарання та неврахування даних про особу обвинуваченого, як то його позитивні характеристики з місць відбування покарання та проживання, спільне проживання з матір`ю - пенсіонером, яка потребує його догляду, то вони є необґрунтованими, оскільки фактично були враховані судом першої інстанції як дані, що характеризують особу ОСОБА_8 та з огляду на інші обставини не можуть відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України бути визнані додатковими обставинами, що пом`якшують покарання.
Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, врахувавши згідно із ст. 65 КК України ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності, після звільнення з місць позбавлення волі, а також через нетривалий термін після відбуття останнього покарання за попереднім вироком, знову вчинив корисливий злочин, суспільно-корисною працею не займався, прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість подальшого виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим не вбачав підстав для застосування ст. 75 КК України.
При цьому, врахувавши інші дані, що позитивно характеризують обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме його щирого каяття у вчиненому, визначив ОСОБА_8 мінімальний термін покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
І саме таке покарання за своїм видом і розміром є справедливим та необхідним для виправлення і перевиховання обвинуваченого, попередження нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_8 чи призначення йому такого покарання, що не пов`язане з позбавленням волі.

За таких обставин, оцінивши суспільну небезпеку та характер вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у тому числі і з застосуванням насильства до потерпілого, врахувавши особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та вчинив новий корисливий злочин, колегія суддів також не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки сама по собі наявність у останнього обставини, що пом`якшує покарання, як то щире каяття, та відсутність шкоди в результаті вчиненого правопорушення, з огляду на характер злочинних дій обвинуваченого та дані про його особу, не свідчать про те, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Що ж стосується доводів захисника про те, що обвинувачений страждає на ряд тяжких захворювань, які унеможливлюють його перебування в місцях позбавлення волі, то питання про можливе звільнення ОСОБА_8 у зв`язку із наведеними обставинами, за наявності відповідних підстав, вирішується у інший процесуальний спосіб.
З огляду на наведене апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Будь-яких інших передбачених законом безумовних підстав для зміни чи скасування постановленого по справі судового рішення відносно ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

З огляду на наведене та керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4