АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/788/15 Справа № 196/1707/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати апеляційного суду Дніпропетровської області з кримінальних справ в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000560, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.08.2014 року за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Машівка Машівського району Полтавської області, громадянка України, українка, раніше не судима

Засуджена: за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнена з випробуванням, якщо вона протягом одного року і восьми місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі та звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, - виконувати самостійно.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог закону.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин:

В середині серпня 2014 року у вечірній період часу, переслідуючи корисливий мотив на викрадення чужого майна, ОСОБА_7 ввела в оману свого знайомого громадянина ОСОБА_8 , розповівши, що нібито їй в спадщину дісталося домоволодіння з господарськими будівлями. Розповіла йому, що в приміщенні сараю знаходиться зерно пшениці, яке вона хоче продати, і попрохала ОСОБА_8 допомогти їй з цим.

На прохання обвинуваченої ОСОБА_8 погодився, не підозрюючи злочинних намірів останньої на викрадення чужого майна.

ОСОБА_7 разом з громадянином ОСОБА_8 , взявши з собою поліетиленовий мішок та велосипед, які належать останньому, пішки прибули до території частково огородженого домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що належить громадянину ОСОБА_9 і використовується ним як дача.

Знаходячись на території вказаного домоволодіння, гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 через незамкнені вхідні двері проникли до приміщення сараю, в якому знаходились дві дерев`яні скрині та дві металеві бочки, наповненні зерном пшениці.

За допомоги ОСОБА_8 обвинувачена ОСОБА_7 руками набрала до верху поліетиленовий мішок пшениці вагою 50 кг., та вирішила пізніше викрасти ще декілька мішків зерна. Згодом ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 ще двічі приходила та викрадала ще по 50кг. Зерна пшениці.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 повторно вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка) з проникненням до приміщення сільськогосподарської будівлі, із завданням потерпілому громадянину ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 360 грн..

В апеляції, прокурор, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та його юридичну кваліфікацію злочину вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалюючи вирок суд припустив помилку, оскільки невірно застосував ч.4 ст.70 КК України та ст. 75 КК України. Просить вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В порядку ст.407 КПК України ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною: за ч. 3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 року у виді 3 років позбавлення волі, та остаточно призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільниш ОСОБА_7 від призначеного вироком суду покарання з випробувальним терміном 1 рік 8 місяців.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляцію і просив скасувати вирок суду і постановити новий вирок, обвинувачену ОСОБА_7 яка вважала апеляцію такою, що підлягає задоволенню, виступ обвинуваченої в судових дебатах та з останнім словом в яких вона просила задовольнити апеляцію, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за який її засуджено, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і ретельно досліджених в судовому засіданні доказах, викладених у вироку, та в апеляції не оспорюються, а тому згідно ч.1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Кримінальне провадження розглянуте місцевим судом в спрощеному порядку на підставі ст. 349 КПК України.

Судом дана оцінка доказам, зібраним у справі і дії обвинуваченої ОСОБА_7 обґрунтовано кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) скоєна повторно з проникненням до приміщення.

Докази, зібрані у кримінальному провадженні є допустимими, достатніми та достовірними.

Посилання апеляції про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як було встановлено місцевим судом дійсно ОСОБА_7 була засуджена вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області 14.10.2014 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнена з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Тобто ОСОБА_7 засуджена оскаржуваним вироком за скоєння злочину до постановлення вироку від 14.10.2014 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при постановленні вироку було допущено порушення вимог кримінального закону при призначені покарання.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №76 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчинені кількох злочинів рішення про звільнення від відбування покарання з випробовуванням приймається тільки після визначення остаточного покарання виходячи з його виду і розміру.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_7 скоїла ряд злочинів проти власності, призначене їй мінімальне покарання колегія суддів вважає занадто м`яким.

Однак в зв`язку з тим, що ОСОБА_7 хоча і скоїла тяжкий злочин, однак обставини, які обтяжують покарання відсутні, а натомість наявні обставини, які пом`якшують покарання щиросердне каяття, та активне сприяння розкриттю злочину, а також збіг тяжких особистих обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість застосування ст.75 та ст.76 КК України та звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробовуванням.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч.1 ст.407, 409, ст.414, ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції задовольнити, вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Постановити новий вирок.

ОСОБА_7 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 року у виді 3 років позбавлення волі більш суворим за даним вироком остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного вироком покарання з випробувальним терміном 1 рік 8 місяців, поклавши на неї обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

В решті вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4