Справа № 477/1789/15-к 11.02.2016 11.02.2016
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження № 0000110 за апеляційними скаргами заступника прокурора Снігурівського району Миколаївської області ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.09.2015 року відносно

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселе Березнегуватого району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , судимого 23.06.2009 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області за ст.186 ч.2 КК України до позбавлення волі на строк 5 років

01.04.2014 року звільненого за відбуттям покарання,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.187 ч.3, ст.185 ч.2 КК України.
Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ,

обвинувачений: ОСОБА_9 ,

захисник: ОСОБА_8 ,

педагог: ОСОБА_11 ,

Провадження №11-кп/784/25/16 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_12

Категорія: ст.187 ч.3, ст.185 ч.2 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи вирок в частині визнання ОСОБА_9 невинуватим і виправдання за обвинуваченням у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_13 , кваліфікованої за ст.185 ч.2 КК України, просить вирок змінити в частини оцінки його дій щодо нападу на потерпілого ОСОБА_14 , перекваліфікувавши їх з ст.187 ч.3 КК України на ст.125 ч.2 КК України.

Прокурор, не оспорюючи вирок суду в частині визнання винуватим ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_14 , поєднаного з проникненням у житло останнього, не погоджується з виправданням ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_13 , кваліфікованої за ст.185 ч.2 КК України.

Просить, скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним і у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і, вважаючи його засудженим за ст.187 ч.3 КК України до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, що належить на праві власності обвинуваченому.

Цим же вироком, ОСОБА_9 визнаний невинуватим та виправданий за ст.185 ч.2 КК України за відсутністю в діянні складу злочину.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь:

- фінансового відділу Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області, витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого в сумі 2683 грн. 77 коп.

- держави в особі НДЕКЦ при УМВС України у Миколаївській області витрати на залучення експерта у сумі 10 401 грн. 30 коп.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
За змістом апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 вважає, що в діях ОСОБА_9 відносно потерпілого ОСОБА_14 відсутній склад злочину, передбаченого ст.187 ч.3 КК України, оскільки не доведена наявність в ОСОБА_9 під час нападу мети заволодіння чужим майном.

Зазначає, що ОСОБА_9 прийшов до потерпілого ОСОБА_14 за грошима його родича ОСОБА_15 на прохання останнього. Вважає завідомо неправдивими показання свідка ОСОБА_15 , якій в суді не підтвердив зазначені обставини.

Вважає, що потерпілий ОСОБА_14 в суді не підтвердив висловлювання ОСОБА_9 вимог передачі грошей під час нападу.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_9 нарешті не заволодів грошима та будь-яким іншим майном потерпілого ОСОБА_14 .

Вважає, що покладені в обґрунтування вироку протокол огляду місця подій, висновки трасологічної і молекулярно-генетичної експертиз також не доводять мети ОСОБА_9 на заволодіння чужим майном.

За такого, просить перекваліфікувати дії ОСОБА_9 щодо потерпілого ОСОБА_14 з ст.187 ч.3 на ст.125 ч.2 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що висновок суду про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_13 не відповідає фактичним обставинам провадження.

Вважає безпідставним посилання суду на показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які покладені в обґрунтування виправдання, оскільки вони є зацікавленими особами. Зокрема, ОСОБА_16 є співмешканкою обвинуваченого і проживає з ним разом з своїм малолітнім сином ОСОБА_17 , а ОСОБА_18 є сестрою ОСОБА_9 .

Крім того, вважає їх показання суперечливими в частині обставин заволодіння і якостей викраденого майна.

Не погоджується з критичною оцінкою суду показань свідка ОСОБА_19 . Зазначає, що свідок ОСОБА_19 заперечив наявність будь-яких боргових зобов`язань та добровільну передачу обвинуваченому ОСОБА_9 зазначеного майна в оплату боргу. Вважає, що такі показання ОСОБА_19 узгоджуються з іншими доказами і доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки чужого майна, повторно.

Крім того, зазначає, що суд взагалі не дослідив та не дав оцінки факту викрадення ОСОБА_9 з будівлі ОСОБА_19 супутникової антени, яку приховав на даху господарської будівлі за своїм місцям проживання.

Посилаючись на те, що фактичні обставини кримінального провадження досліджені не повністю, просить на підставі ст.404 ч.3 КПК України повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження за цим епізодом обвинувачення: допитати обвинуваченого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та дослідити письмові докази - заяву ОСОБА_13 від 12.02.2015, протокол огляду місця події від 12.02.2015 та фототаблицю до нього, заяву ОСОБА_20 від 12.02.2015 про добровільну видачу працівникам міліції ТV-тюнера до супутникової антени, супутникової антени та набору різців, протокол огляду від 12.02.2015 добровільно виданих ОСОБА_20 предметів, висновків товарознавчих експертиз №54 від 19.03.2015 року та №151 від 17.06.2015 року.

Крім того, прокурором подані заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в яких він наводить свої міркування щодо спростування наведених нею доводів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
10.05.2015 року у вечірній час ОСОБА_9 вирішив вчинити напад на особу похилого віку - ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою заволодіння грошовими коштами останнього. З цією метою, близько 21 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до домоволодіння потерпілого ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 . При цьому ОСОБА_9 , з метою запобігання його ідентифікації за слідами рук, заздалегідь взяв із собою рукавички сірого кольору зі стразами. Прибувши до вказаного домоволодіння, ОСОБА_9 перелізши через огорожу, потрапив на територію вказаного домоволодіння. Упевнившись у тому, що потерпілий ОСОБА_14 перебуває у житловому будинку, ОСОБА_9 , постукав у вікно і, дочекавшись поки потерпілий відчинить вхідні двері, наніс йому удар кулаком в обличчя від якого потерпілий ОСОБА_14 впав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 зайшов у приміщення будинку, де, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, почав вимагати у потерпілого передати йому грошові кошти. Потім ОСОБА_9 вийшов із потерпілим на подвір`я, звідки потерпілий зміг втекти до сусіднього домоволодіння, а ОСОБА_9 повернувся в будинок потерпілого, де провів пошук грошових коштів. Однак, самостійно їх знайти не зміг, після чого, побоюючись бути виявленим на місці вчинення злочину особами, яких міг покликати на допомогу потерпілий, залишив територію домоволодіння ОСОБА_21 .
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_14 спричинені черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синці навколо очей, підвивих кришталика лівого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи №85 від 10.06.2015 року є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім цього, ОСОБА_9 визнаний судом невинуватим і виправданий у вчиненні дій кваліфікованих органами досудового розслідування за ч.2 ст.185 КК України, які полягали у тому, що він на початку лютого 2015 року, у вечірній час, під час перебування в будинку ОСОБА_13 , розташованому по АДРЕСА_4 , в якому останній проживає разом з батьком ОСОБА_19 вирішив таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_9 , діючи повторно, таємно викрав із тумби, яка знаходилась у кімнаті будинку, належні ОСОБА_13 тюнер марки «Digital Satellite Receiver 4100с», вартістю 360 грн., набір різців по дереву в кількості 19 шт., вартістю 10 грн. за кожен на загальну суму 190 грн., а також зі стіни житлового будинку шляхом демонтажу викрав супутникову антену вартістю 300 грн. Викрадене майно привласнив собі та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 850 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на підтримку своїх апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , який просив задовольнити апеляційну скаргу свого захисника та змінити вирок, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно за клопотанням прокурора в порядку ч.3 ст.404 КПК України дослідивши обставини кримінального провадження за епізодом обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_13 , обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_14 з метою заволодіння його майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням в житло за наведених у вироку обставин підтверджуються дослідженими в суді доказами.
Як вбачається з апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 апелянт, не оскаржуючи факт побиття ОСОБА_9 потерпілого ОСОБА_14 за наведених у вироку обставин, спосіб і механізм нанесення, локалізацію і тяжкість тілесних ушкоджень, оспорює лише юридичну кваліфікацію вчиненого злочину, пославшись на відсутність доказів умислу ОСОБА_9 на заволодіння грошима потерпілого, і вважає, що інкриміновані дії мають кваліфікуватися за ст.125 ч.2 КК України.
Мотивує показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що прийшов до потерпілого ОСОБА_14 на прохання ОСОБА_15 з метою забрати гроші останнього, які той залишив на зберігання.
Проте, така позиція апелянта ОСОБА_8 є безпідставною і такою, що суперечить матеріалам кримінального провадження, які в повному обсязі досліджені судом та їм надана належна юридична оцінка.
Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_9 (зафіксованих за допомогою технічних засобів) вбачається, що підтвердивши в цілому фактичні обставини інкримінованих дій, зокрема й вимогу передачі грошей, показав, що увечері 10.05.2015 року прийшов до домоволодіння потерпілого ОСОБА_14 на прохання ОСОБА_15 з метою забрати гроші останнього, які той залишив в ОСОБА_14 на зберігання. В подальшому, захищаючись, наніс удар в обличчя ОСОБА_14 , оскільки той, почувши про гроші ОСОБА_15 , став виштовхувати його з будинку.
Такі показання обвинуваченого ОСОБА_9 щодо місця, часу, а також механізму спричинення та локалізації тілесних ушкоджень узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_14 та іншими доказами, дослідженими в суді. Тому в цій частині суд 1 інстанції обґрунтовано визнав їх достовірними і послідовними та поклав в обґрунтування обвинувального вироку.
Щодо стосується позиції обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність в нього умислу на заволодіння грошима потерпілого ОСОБА_14 , то вона спростовується дослідженими судом 1 інстанції доказами.
Так, з показань в суді потерпілого ОСОБА_14 (які містяться на технічному носії) вбачається, що у вечері одного з днів травня 2015 року у вікно його дома постукав ОСОБА_9 , якого впізнав за голосом. Відчинивши двері, побачив ОСОБА_9 , якій одразу вдарив його кулаком в обличчя. Коли отямився, ОСОБА_9 став вимагати гроші. Потім, вийшовши разом з ОСОБА_9 на подвір`я, втік до сусідів, а ОСОБА_9 пішов в його хату. Крім того, з показань потерпілого ОСОБА_14 вбачається, що він не зберігав в себе грошей свого племінника - ОСОБА_15 і жодної просьби про передачу ОСОБА_9 грошей ОСОБА_15 не висловлював.

Деякі неточності та розбіжності в показаннях потерпілого ОСОБА_14 в судовому засіданні, про які зазначає апелянт ОСОБА_8 , є неістотними і не змінюють суті його показань про вчинення ОСОБА_9 розбійного нападу на потерпілого за описаних у вироку обставин.
Зазначене лише свідчить про те, що потерпілий ОСОБА_14 , будучи особою похилого віку (1932 р.н.) і перебуваючи у стресовому стані від раптових дій ОСОБА_9 , міг упустити деякі деталі подій. Проте, всі істотні обставини злочину, вчиненого ОСОБА_9 , він підтвердив в судовому засіданні, навіть з огляду на вік та значний (для його віку) період часу з моменту вчинення щодо нього протиправних дій до дня допиту в суді.
Відмова потерпілого ОСОБА_14 від претензій під час розгляду справи в суді не свідчить про зміну його показань по суті інкримінованих ОСОБА_9 дій, а свідчить лише про відсутність цивільного позову до останнього.

Такі показання потерпілого ОСОБА_14 про намір обвинуваченого ОСОБА_9 заволодіти належними саме йому грошима, узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в суді. Тому суд 1 інстанції обґрунтовано визнав їх достовірними і послідовними та поклав в обґрунтування обвинувального вироку.

З показань свідка ОСОБА_22 вбачається, що 10 травня 2015 року близько 22 години, коли він перебував в домі своєї матері, прийшов сусід ОСОБА_14 , якій був босий і закривавленим обличчям та повідомив, що на нього напали та вимагали гроші.
З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що він не просив обвинуваченого ОСОБА_9 витребувати гроші в свого родича - потерпілого ОСОБА_14 , оскільки його грошей в останнього на зберіганні не було. ОСОБА_14 того вечора не телефонував.
Такі показання свідка ОСОБА_15 спростовують доводи апелянта про те, що вимоги обвинуваченого ОСОБА_9 до потерпілого ОСОБА_14 про передачу йому грошей були спрямовані на виконання вимог ОСОБА_15 , які обвинувачений вважав законними.
Є безпідставними твердження апелянта про завідому неправдивість таких показань свідка ОСОБА_15 , оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах провадження. Жодних доводів на обґрунтування цього твердження апелянтом не наведено.
З протоколу прийняття заяви про вчинення злочину вбачається, що ОСОБА_14 зробив заяву про вчинення 10.05.2015 року близько 21 год. нападу на нього з метою заволодіння його майном, поєднаний з фізичним насильством, з проникненням в його житло по АДРЕСА_3 (121-122).
З дослідженого судом висновку судово-медичного експерта №85 від 11 травня 2015 року вбачається, що в ОСОБА_14 виявлені черепно-мозкова травма в виді струсу головного мозку, сінці навколо очей, підвивих кришталика лівого ока - легкі тілесні ушкодження, які потягли короткочасний розлад здоров`я. Крім того, з змісту зазначеного висновку вбачається, що травма отримана 10.05.2015 року, близько 22 год. був побитий, втрачав свідомість (а.п.148-149).
З протоколу огляду місця подій від 10.05.2015 року та фототаблиць до нього вбачається, що у домоволодінні потерпілого ОСОБА_14 (по АДРЕСА_3 ) порушений звичайний порядок речей розкидана постіль, відкриті дверцята шафок, розкидані речи. Крім того, з зазначеного протоколу вбачається, що на підлозі в спальній кімнаті: біля шафи і вікна, а також в залі біля серванту виявлені та вилучені по 2 відбитки слідів взуття. Також в залі виявлені і вилучені сліди тертя з шафи-серванту і дзеркалатрельяжу і змиви речовини бурого кольору (т.1 а.п.124-132).
З протоколу огляду предмету з фото таблицями вбачається, що оглянуті добровільно видані речі ОСОБА_9 : спортивна кофта синього та сірого кольору з плямами червоно-бурого кольору, рукавички жіночі з плямами червоно-бурого кольору та кросівки «Адідас» (а.п.138-141).
З висновку судово-трасологичної експертизи (акт №78 від 11.05.2015 року) вбачається, що вилучений під час огляду місця події в домоволодінні ОСОБА_14 слід низу підошви взуття розміром 55х75 придатний для встановлення групової належності взуття, яким він залишений. Зазначений слід залишений взуттям, аналогічним за формою, розташуванням, розмірними характеристиками елементів малюнку підметок підошви, що і на кросівках ОСОБА_9 .
Зміст зазначеного висновку експерта щодо збігу ознак слідів взуття, вилучених при огляді житла потерпілого з взуттям ОСОБА_9 , разом з вищевказаними протоколами огляду та показаннями потерпілого ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_9 після вчинення нападу на нього пішов до його хати, свідчать про те, що саме ОСОБА_9 проник в житло потерпілого за наведених у вироку обставин.
Таким чином, є вірним висновок суду 1 інстанції про те, що порушення звичайного порядку речей у житлі потерпілого ОСОБА_14 , виявлення та вилучення з підлоги у всіх кімнатах його житла слідів взуття, які є аналогічними взуттю обвинуваченого ОСОБА_9 , в сукупності з показаннями потерпілого ОСОБА_14 про вчинення ОСОБА_9 розбійного нападу на нього з метою заволодіння його майном, свідка ОСОБА_15 про те, що не доручав ОСОБА_9 вимагати свої гроші в потерпілого свідчать про наявність умислу в ОСОБА_9 на заволодіння грошовими коштами саме потерпілого ОСОБА_14 і спростовують твердження апелянта в цій частині.
Твердження апелянта ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 не заволодів грошима та будь-яким іншим майном потерпілого ОСОБА_14 не спростовує зазначеного висновку суду з огляду на те, що розбій вважається закінченим злочином з моменту пред`явлення вимоги матеріального характеру, поєднаної з застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я, або погрозою застосування такого насильства.
Судом 1 інстанції досліджені й інші наведені у вироку докази винуватості ОСОБА_9 у вчиненні нападу на потерпілого ОСОБА_14 , зокрема, висновки молекулярно-генетичних експертиз №№555, 556 від 03.07.2015 року і №557 від 06.07.2015 року, які апелянтом ОСОБА_8 не оспорюються.

Апеляційний суд вважає, що всі наведені вище докази вірно оцінені судом 1 інстанції за правилами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винуватим в розбійному нападі на ОСОБА_14 за наведених у вироку обставин.
Його дії в цій частині вірно кваліфіковані за ч.3 ст.187 КК України.
Покарання за цей злочин призначено з дотриманням вимог ст.ст.65-67 КК України.
За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а вирок суду в цій частині не підлягає зміні.
Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_9 висунуто обвинувачення у тому, що на початку лютого 2015 року, у вечірній час, під час перебування в будинку ОСОБА_13 , розташованому по АДРЕСА_4 , в якому останній проживає разом з батьком ОСОБА_19 , вирішив таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_9 , діючи повторно, таємно викрав із тумби, яка знаходилась у кімнаті будинку, належні ОСОБА_13 тюнер марки «Digital Satellite Receiver 4100с», вартістю 360 грн. та набір різців по дереву в кількості 19 шт., вартістю 10 грн. за кожен на загальну суму 190 грн., а також зі стіни житлового будинку шляхом демонтажу викрав супутникову антену вартістю 300 грн. Викрадене майно привласнив собі та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 850 грн.
Вказані дії ОСОБА_9 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.
Виправдовуючи ОСОБА_9 за цим обвинуваченням, суд дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення. Зазначив про відсутність доказів таємного викрадення ОСОБА_9 майна потерпілого ОСОБА_13 , пославшись на показання обвинуваченого і свідків про добровільність передачі ОСОБА_9 свідком ОСОБА_19 майна, у викраденні якого його звинувачують.
Проте, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з наступного.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 , будучи допитаним в суді першої і апеляційної інстанції підтвердив факт заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 , заперечуючи протиправність дій. Зокрема, показав, що будучи у дружніх стосунках з ОСОБА_13 та його батьком ОСОБА_19 , з якими проживав по сусідству, знав, що ОСОБА_13 грубо поводився зі своїм батьком ОСОБА_19 , оскільки останній зловживав спиртними напоями. Одного разу, побачивши ОСОБА_19 побитого. Забрав його жити у свою сім`ю. Оскільки у ОСОБА_19 був брудний одяг, дав йому свій, а одяг Жовтоштана спалив. Через декілька днів дав йому свою нову куртку, але повідомив, що за неї необхідно буде заплатити 600 грн., на що той погодився, оскільки має пенсію значного розміру. Після того, як ОСОБА_19 через декілька днів повернутися жити до сина, став періодично нагадував йому про борг, але той відповідав, що не має коштів.
На початку лютого 2015 року разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_16 , її сином ОСОБА_17 та сестрою ОСОБА_18 пішли до Жовтоштанів у гості. Будинок було відімкнутий від електромережі за борги. У кімнаті на підлозі на лахмітті лежав ОСОБА_19 . Поруч стояла пляшка горілки та горіла свічка. Виявилось, що його сина немає вдома. ОСОБА_19 запропонував випити горілки, але він відмовився та пив пиво, яке приніс із собою. Під час розмови нагадав ОСОБА_19 про борг, на що той запропонував йому забрати ТV-тюнер та різці по дереву. Погодився, взяв ці речі. Після чого, вони пішли додому. Через декілька днів знову зайшов до ОСОБА_19 і за його пропозицією в рахунок боргу зняв з даху ще й супутникову антену.
Такі показання обвинуваченого ОСОБА_9 щодо часу і місця заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , допитаних в суді. Однак, твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не викрадав в Жовтоштанів належного їм майна, спростовується сукупністю досліджених в суді доказів, які узгоджуються між собою і дають підстави для визнання його винуватим в крадіжки майна.
Так, свідок ОСОБА_19 , будучи допитаним в суді першої та апеляційної інстанції, показав, що проживає разом з сином - ОСОБА_13 по АДРЕСА_4 по сусідству з ОСОБА_9 і його співмешканкою ОСОБА_16 з якими підтримували дружні стосунки. Підтвердив, що за пропозицією ОСОБА_9 погодився деякий час пожити у сім`ї ОСОБА_9 , оскільки син ( ОСОБА_13 ) після смерті дружини став зловживати алкогольними напоями та деякий час погано до нього ставився. Перебуваючи в ОСОБА_9 отримав від нього безоплатно носильні речі та куртку. Його ж речи ОСОБА_9 спалив. Зазначив, що не взяв би речи ОСОБА_9 , якщо б знав, що за них необхідно сплатити гроші і не погодився б на знищення своїх речей. Через деякий час повернувся жити додому, оскільки син вибачився за свою поведінку. Через деякий час ОСОБА_9 став вимагати в нього 600 грн. за куртку. Але він йому відмовив, оскільки про це не домовлялися. Запропонував повернути речі ОСОБА_9 . Проте, ОСОБА_9 відмовився і заявив, що йому потрібні лише гроші. Одного дня, коли сина не було вдома, прийшов ОСОБА_9 з співмешканкою ОСОБА_16 , її сином та сестрою ОСОБА_18 . Стали випивати. Він сп`янів і заснув. Не пам`ятає, коли ОСОБА_9 з сім`єю пішов від нього. Через декілька днів повернувся син - ОСОБА_13 та помітивши зникнення TV - тюнера і супутникової антени, звернувся до міліції з заявою про крадіжку.
Зазначені показання свідка ОСОБА_19 спростовують висновок суду про те, що він передав ОСОБА_9 це майно добровільно у забезпечення боргу, який нібито виник після передачі куртки ОСОБА_9 .
Крім того, є безпідставним висновок суду 1 інстанції про завідому неправдивість показань свідка ОСОБА_19 , яка обумовлена побоюванням реакції сина щодо добровільної передачі його майна ОСОБА_9 , оскільки він не ґрунтується на матеріалах провадження. Зокрема, сам свідок ОСОБА_19 в суді заперечивши зазначену обставину, показав, що підтримує добрі стосунки з сином.
Показання свідка ОСОБА_19 щодо обставин злочину, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_9 , зокрема, вчинення останнім крадіжки майна в час, коли він спав, узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в суді.
Як вбачається з заяви ОСОБА_13 до Снігурівського РВ УМВС України в Миколаївської області від 12.02.2015 року він просить вжити заходів до невстановлених осіб, які в період з 6 по 12 лютого 2015 року викрали в нього TV тюнер (Digital 4100 C), супутникову антену, різці, ковдру, куючи від будинку загальною вартістю 1500 грн. (а.п.85).
З протоколу огляду місця події з фото таблицею від 12.02.2015 року - домоволодіння по АДРЕСА_4 (місця проживання потерпілого ОСОБА_13 ) вбачається, що на стіні будинку є металеве кріплення (а.п.88-89).
З протоколу огляду місця подій від 12.02.2015 року - домоволодіння АДРЕСА_3 (місця проживання свідка ОСОБА_16 ) вбачається, що посередині двору, 2 м. від вхідних дверей знаходиться світло-зелений пакет BMW, в якому знаходиться TV тюнер Digital Satellite Receiver 4100 C, кабель з штекерами. Біля пакету у сумці знаходяться різці по дереву з пластиковими ручками, а поруч - супутникова антена (а.п.90-91).
З дослідженої в апеляційному суді заяви ОСОБА_16 від 12.02.2015 року вбачається, що зазначені предмети вона видала добровільно, вказавши про їх викрадення її чоловіком ( ОСОБА_9 ) у ОСОБА_13 (а.п.93)
В апеляційному суді свідок ОСОБА_16 підтвердила обставини, викладені в заяві. Її твердження про помилкове зазначення в заяві через правову необізнаність про викрадення майна ОСОБА_9 є голослівним з огляду на її неодноразові судимості, в тому числі за шахрайство.
Враховуючи відповідно до вимог ст.96 КПК України вказану репутацію свідка, яка підтверджує її нечесність, апеляційний суд вважає недостовірними показання свідка ОСОБА_16 в суді про добровільну передачу майна ОСОБА_19 обвинуваченому ОСОБА_9 . Крім того, будучи співмешканкою ОСОБА_9 вона є заінтересованою особою у вирішенні справи.
Що стосується показань свідка ОСОБА_16 про обставини нібито виникнення боргу ОСОБА_19 за куртку, то в апеляційному суді вона показала, що не є очевидцем передачі ОСОБА_9 куртки ОСОБА_19 і знає про грошові зобов`язання ОСОБА_19 з слів ОСОБА_9 .
Підлягають критичній оцінці й показання в суді 1 інстанції свідка ОСОБА_18 , оскільки вона є сестрою обвинуваченого ОСОБА_9 і про обставини його відносин з ОСОБА_19 знає лише з слів брата.
Щодо показань малолітнього свідка ОСОБА_17 то в апеляційному суді він показав, що йому взагалі не відомі обставини виникнення майнових претензій ОСОБА_23 до ОСОБА_19 . Що стосується обставин заволодіння ОСОБА_9 . TV-тюнером і різцями, то безпосередньо їхньої розмови він не чув.
Наведені вище докази, в тому числі безпосередньо досліджені судом апеляційної інстанції в порядку ч.3 ст.404 КПК України, є достатніми для визнання доведеним обвинувачення ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за викладених в обвинувальному акті обставин.
Таким чином, ОСОБА_9 на початку лютого 2015 року, у вечірній час, під час перебування в будинку ОСОБА_13 , розташованому по АДРЕСА_4 , в якому останній проживає разом з батьком ОСОБА_19 , вирішив таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_9 , діючи повторно, таємно викрав із тумби, яка знаходилась у кімнаті будинку, належні ОСОБА_13 тюнер марки «Digital Satellite Receiver 4100с», вартістю 360 грн. та набір різців по дереву в кількості 19 шт., вартістю 10 грн. за кожен на загальну суму 190 грн., а також зі стіни житлового будинку шляхом демонтажу викрав супутникову антену вартістю 300 грн. Викрадене майно привласнив собі та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 850 грн.
З урахуванням наведеного вище суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність виправдання ОСОБА_9 в цій частині обвинувачення.
Через невідповідність висновків суду 1 інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, вирок в частині виправдування ОСОБА_9 підлягає скасуванню на підставі ст.409 ч.1 п.2 КПК України, з ухваленням свого вироку судом апеляційної інстанції на підставі ст. 420 ч.1 п.3 КПК України.
При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України апеляційний суд враховує вчинення ним злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, одружений, має малолітню дитину, його стан здоров`я: знаходиться на лікуванні в дільниці СИЗО Снігурівської ВК №5 з діагнозом «вперше діагностований туберкульоз верхньої частки лівої легені (вогнищевий)», перебуває на обліку в лікаря-психіатра з діагнозом «легка розумова відсталість», а також Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом «синдром залежності від алкоголю».
Є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, враховуючи, що обсяг обвинувачення ОСОБА_9 збільшено злочином, якій є менш тяжким, ніж той, в якому його визнано винним судом 1 інстанції, покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 ч.1 КК України необхідно визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а не шляхом часткового складання призначених покарань, як просить прокурор.
В зв`язку з цим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
На підставі ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року, який набув законної сили 24.12.2015 року, підлягає зарахуванню у строк позбавлення волі попереднє ув`язнення обвинуваченого у період з 11.05.2015 року по 11.02.2016 року (включно), що становить 9 місяців, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, що становить 1 рік 6 місяців.

Керуючись ст.ст.404 ч.3, 405, 407, 409, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника прокурора Снігурівського району Миколаївської області ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.09.2015 року відносно ОСОБА_9 в частині виправдання за ст.185 ч.2 КК України за обвинуваченням у таємному викраденні майна ОСОБА_13 скасувати.
Ухвалити в цій частині свій вирок.
Визнати обвинуваченого ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, за якою призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Вважати обвинуваченого ОСОБА_9 засудженим за ст.187 ч.3 КК України до позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 11 травня 2015 року.
На підставі ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року, який набув законної сили 24.12.2015 року) зарахувати у строк позбавлення волі попереднє ув`язнення ОСОБА_9 у період з 11.05.2015 року по 11.02.2016 року (включно), що становить 9 місяців, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, що становить 1 рік 6 місяців.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженим та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий:

Судді: