Справа № 152/104/16-к
Провадження1-кп/152/10/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000445 від 06.12.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 04 грудня 2015 року о 12 годині 20 хвилин перебуваючи в АДРЕСА_2 на ґрунті тривалих неприязних стосунків вступив в словесну суперечку з співмешканцем своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , і умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс останньому один удар кулаком правої руки в обличчя, в область перенісся. В результаті дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток спинки носа без зміщення відламків, синців в області повік обох очей, двох саден на правому крилі носа, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 73 від 07.12.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показав, що 04 грудня 2015 року о 12 годині 20 хвилин він автомобілем приїхав в с. Гибалівка Шаргородського району до колишньої дружини ОСОБА_8 , щоб поспілкуватися з їхнім сином, йому було відмовлено в побаченні з дитиною, на ґрунті чого між ним та співмешканцем колишньої дружини ОСОБА_6 виникла словесна суперечка. Образившись він від`їхав, поставив автомобіль неподалік домогосподарства, підійшов до ОСОБА_6 , який провокував його на сварку, шарпав за одяг, а він у відповідь, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс останньому один удар кулаком правої руки в перенісся.

Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , винуватість його у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України підтверджується наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 який суду показав, що 04 грудня 2015 року вранці обвинувачений ОСОБА_3 , з яким він перебуває у неприязних стосунках, зателефонував до його співмешканки ОСОБА_8 домовитись про зустріч з їхнім сином. Він на прохання ОСОБА_9 взяв телефон і повідомив обвинуваченому, що у дитини вітрянка, на що останній почав ображати його і погрожувати побиттям. Біля 12 години до нього приїхали знайомі і він спілкувався з ними біля подвір`я. В цей час до них під`їхав ОСОБА_3 , не виходячи з автомобіля почав з`ясовувати стосунки, потім від`їхав, припаркував автомобіль неподалік, вийшов з салону автомобіля, швидкими кроками підійшов до нього і наніс удар кулаком правої руки в область перенісся, між ними стала ОСОБА_8 , потім підійшов батько ОСОБА_8 ОСОБА_10 взяв ОСОБА_11 за руки, відвів з місця події і посадив в автомобіль, а ОСОБА_9 надала йому допомогу, витерла кров і прикладала лід до носа;

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_8 ;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду показав, що проживає на одному домогосподарстві зі своєю дочкою ОСОБА_8 04 грудня 2015 року в обідній час почув крик і шум, вийшов з будинку на вулицю, і побачив, як обвинувачений ОСОБА_3 швидкими кроками наближається до ОСОБА_6 . Коли він підійшов до хлопців, то ОСОБА_12 вже сидів і тримався руками , які були в крові за обличчя, моменту нанесення удару він не бачив, відразу взяв ОСОБА_3 за руки, відвів його до автомобіля, посадив в автомобіль і відправив додому;

- висновком судово - медичної експертизи №73 від 07.12.2015 року, із якого вбачається, що у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток спинки носа без зміщення відламків, синців в області повік обох очей, двох саден на правому крилі носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я ( а.п. 64-66 ).

Таким чином суд визнав доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають в умисному нанесені потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 125 КК України.

Суд не приймає до уваги ствердження обвинуваченого ОСОБА_3 про те,

що ОСОБА_6 першим розпочав сварку і шарпав його за одяг, оскільки вони спростовуються доказами дослідженими в судовому засіданні, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_6 , висновком судово медичної експертизи про характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_6 , їх локалізацію і тяжкість, показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , які зокрема показали, що інші особи, крім обвинуваченого і потерпілого участі у конфлікті не брали, і після події вони бачили на обличчі ОСОБА_6 кров.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся у скоєному, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем постійного проживання Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд вбачає.

З урахуванням цих обставин, думки потерпілого ОСОБА_6 суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах застосування до нього покарання у виді обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням в силу ст.ст.75, 76 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався. Відсутні підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Потерпілим ОСОБА_6 по справі заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 194 грн.21 коп., яка полягає у витратах на медикаменти, моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких зазнав і зазнає у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, зміні звичайного способу життя, і яку він оцінює у 6000 (шість тисяч) гривень.

Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Потерпілий ОСОБА_6 (цивільний позивач) та його представник адвокат ОСОБА_7 надали суду належні та допустимі докази про заподіяння потерпілому обвинуваченим ОСОБА_3 (цивільним відповідачем) матеріальних збитків і моральних страждань, внаслідок яких позивач змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим ОСОБА_3 не оспорюється і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_6 тілесними ушкодженнями, отриманими ним в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 суд враховує тяжкість тілесних ушкоджень заподіяних кримінальним правопорушенням потерпілому, моральні переживання у зв`язку з їх заподіянням та страждання від фізичного болю через отримані тілесні ушкодження, ступінь порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, а тому вважає за можливе позов задовольнити частково і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 3000 гривень.

Потерпілий ОСОБА_6 просив також стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь витрати понесені ним на надання правової допомоги в сумі 1600 грн., відповідно до квитанції (а.п.38,39).

Обвинувачений ОСОБА_3 вважає, що витрати на надання правової допомоги ОСОБА_6 відшкодуванню не підлягають, оскільки у потерпілого не було необхідності користуватися послугами адвоката.

Ці ствердження є непереконливими, оскільки право на правову допомогу є конституційним правом кожного громадянина, гарантованим статтею 59 Конституції України.

Крім того, згідно з ч.1 ст.118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат. За правилами ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

ОСОБА_7 в статусі адвоката приймав участь у судових засіданнях 12.02. та 25.02.2016 року. Витрати ОСОБА_6 на правову допомогу у розумінні договору про надання правової допомоги від 14.12.2015 року є такими, що пов`язані з прийняттям участі представника потерпілого на стадії досудового розслідування, складання цивільного позову, надання юридичних консультацій та явкою адвоката до суду (а.с.25,26,38-40), тобто мають компенсуватися в силу ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.2,3,4 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки протягом встановленого судом іспитового строку в один рік не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 194,21 грн., моральну шкоду в сумі 3000 гривень та витрати на надання правової допомоги в сумі 1600 гривень, а всього 4794 (чотири тисячі сімсот дев`яносто чотири) гривні 21 коп.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1