АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/4482/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/66/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не зареєстрованого, фактично мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 03 червня 1999 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, за ст. 17 ч. 2, 81 ч. 3, 81 ч. 3, 81 ч. 4, 44, 42 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнено 16.11.2000 року, умовно-достроково, на не відбуті 2 роки 5 місяців 25 днів;
- 22 серпня 2001 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, за ст. 81 ч. 3, 89 ч. 1, 140 ч. 2, 140 ч. 3, 145 ч. 1, 42 ч. 2 КК України, до 6 років 6 місяців позбавлення волі, звільнено 10.03.2006 року, умовно-достроково, на не відбуті 1 рік 5 місяців 18 днів;
- 27 лютого 2007 року Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська, за ст. 186 ч. 2 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнено 02.03.2010 року, умовно-достроково, на не відбуті 1 рік 6 днів;
- 11 червня 2014 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, за 307 ч. 2, 69 КК України, до 2 років 1 місяців 16 днів позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_8
обвинувачений - ОСОБА_6
захисник - ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , діючи повторно, 21 червня 2014 року о 16 годині 50 хвилин, знаходячись біля перехрестя вулиць Революційна та Землячки у Дзержинському районі міста Кривого Рогу, маючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, наздогнавши гр. ОСОБА_10 , яка у той час проходила по пішохідному тротуару, умисно з корисних мотивів, відкрито для останньої, шляхом ривка з її шиї, викрав ланцюг із золота вагою 4 грами, а також кулон із золота вагою 1 грам, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 з викраденим майном зник, розпорядившись майном на свою користь, завдавши таким чином потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 2 450 гривень.
Також ОСОБА_6 , діючи повторно 18 липня 2014 року о 12 годині 05 хвилин, знаходячись біля будинку №2 по вулиці Вокзальна у Дзержинському районі міста Кривого Рогу, маючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, проходячи по пішохідному тротуару повз гр. ОСОБА_11 , та порівнявшись із нею, умисно з корисних мотивів, відкрито для ОСОБА_11 шляхом ривка з її шиї, зірвав золотий ланцюжок плетіння «Бісмарк», вагою 10 грамів, застосовуючи при цьому насильство, яке не є небезпечним для життя або здоров`я потерпілої, що виразилося у завданні двох подряпин на обличчі потерпілої ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 з викраденим майном зник, розпорядившись майном на свою користь, завдавши таким чином потерпілій ОСОБА_11 матеріальних збитків на суму 4 900 гривень.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на суттєву неповноту та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Так, обвинувачений визнавав вину у скоєному злочині під час досудового розслідування у зв`язку з застосуванням до нього насилля та погроз співробітниками міліції. Побої, нанесені ОСОБА_6 були зафіксовані у відповідних документах, в місцях попереднього ув`язнення. На неодноразові заяви обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування, судом було прийнято рішення про проведення відповідної перевірки за даним фактом. Однак, за результатами зазначеної перевірки жодних порушень з боку співробітників міліції встановлено не було. При цьому, ОСОБА_6 зазначає на те, що під час проведення даної перевірки його навіть не було допитано, як і свідка ОСОБА_12 , котрий також міг би підтвердити застосування працівниками міліції недозволених методів досудового розслідування. З огляду на дані порушення, сторона захисту заперечувала проти долучення результатів перевірки до матеріалів справи, однак суд не тільки долучив їх до справи, а і послався у вироку, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні злочину. Вказані факти свідчать про порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового слідства, а як наслідок невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазаначає на те, що судове та досудове слідство проведені неповно та з обвинувальним нахилом, в той час як судом взагалі не досліджено та не надано оцінки доказам сторони захисту, які могли б суттєво вплинути на його висновки. Так, покази потерпілої ОСОБА_11 не відповідають дійсності та є суперечливими, оскільки насправді обвинувачений впереше побачив потерпілу під час досудового розслідування, а потім в суді, до того з потерпілою не зустрічався. При цьому, в суді було оглянуто кепку, в якій затримано ОСОБА_6 , на якій маркування не фірми «Найк», як на те наголошувала ОСОБА_13 . Також обвинувачений не був одягнений в одяг, на який зазаначила потерпіла. Потерпіла давала суперечливі покази і стосовно взуття обвинуваченого. На думку обвинуваченого, потерпілій ОСОБА_13 спочатку не було відомо про взуття, зовнішність та інші предмети одягу ОСОБА_6 , доки такі дані не надали їй працівники міліції. Суперечливими та такими, що не відповідають дійсності є і пояснення потерпілої ОСОБА_10 , котра в суді постійно путалась та не могла вказати конкретних ознак зовнішності обвинуваченого. Потерпіла ОСОБА_14 в суді вказувала на те, чого раніше не знала, і чого не містять матеріали провадженя, що свідчить про попередню змову потерпілої з працівниками міліції. Пред`явлення особи для впізнання проведено з грубими порушеннями кримінального процесуального закону та права на захист обвинуваченого. ОСОБА_6 навіть не було в той час роз`яснено про право мати захисника. Під час зазначеної слідчої дії, разом з потерпілою ОСОБА_14 перебував невідомий чоловік, який бачив обличчя особи, яка обікрала потерпілу. Проте,матеріали провадження не містять ніяких даних про зазначену особу, яка була безпосереднім свідком злочину та покази якого дали б змогу знайти насправді винну особу. В свою чергу, потерпіла ОСОБА_14 не назвала жодної конкретної ознаки, за якою могла б впізнати обвинуваченого, а наведені нею свідченя є неправдивими та надуманими. Обвинувачений ОСОБА_6 також звертає увагу на відсутність в матеріалах провадження протоколів одночасного допиту потерпілих, свідків та обвинуваченого та протоколу відтворення обстановки та обставин події, які на його думку повинні бути проведені слідчим для встановлення всіх обставин справи. Крім того, свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_12 давали покази про золотий ланцюжок вагою 16 грамів, тоді як у потерпілої ОСОБА_13 викрадено ланцюжок вагою 10 грамів. Судом не допитано усіх свідків сторони захисту.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , просив колегію суддів залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 , кожен окремо наполягали на задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та скасуванні вироку суду.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, подія злочину, кримінальна відповідальність за який передбачена ч.2 ст.186 КК України, та вина обвинуваченого ОСОБА_6 у його вчиненні знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності.

В свою чергу, аргументи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо його непричетності до відкритого викрадення чужого майна не ґрунтуються на матеріалах провадження і не підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів, докази, на які послався суд в обґрунтування своїх висновків доведенності вини ОСОБА_6 узгоджуються між собою та повністю спростовують доводи обвинуваченого про те, що злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України він не скоював.
Так, обвинувачений в судовому засіданні наполягав на тому, що жодного відношення до відкритого викрадення майна у потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 він не має, ніяких злочинів у відношенні вказаних осіб він не вчиняв. При цьому, ОСОБА_6 зазначив, що дійсно визнавав вину у скоєному під час досудового розслідування, проте причиною цього є здійснення на нього фізичного та морального впливу з боку співробітників міліції. Не заперечував обвинувачений в суді і того, що дійсно був на ринку та продавав разом зі свідком ОСОБА_12 ланцюжок, який належить самому ОСОБА_6 .
Дані показання обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції та були спростовані показами потерпілих, свідків події та письмовими матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколами пред`явлення особи для впізнання.
Так, потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила про те, що 18 липня 2014 року, після 11.00 години, вона йшла з роботи по вул. Вокзальна в Дзержинському районі міста Кривого Рогу. В цей час їй на зустріч йшов молодий чоловік, йшов прямо на неї, ніби хотів зіштовхнутися з потерпілою, який зрівнявшись простягнув руку та зірвав з неї золотий ланцюжок потім втік, після чого потерпіла зателефонувала до міліції. Потерпіла також зазначила, що діями обвинуваченого їй спричинено дві подряпини на обличчі. В судовому засіданні потерпіла вказала на ОСОБА_6 та пояснила, що саме він зірвав з неї ланцюжок того дня.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене криміналье правопорушення від 18 липня 2014 року, потерпіла ОСОБА_11 бачила особу, яка вчинила відносно неї кримінальне правопорушення та зазначила в протоколі, що зможе її впізнати по зовнішньому вигляду та рисам обличчя (т.1 а.кп. 42).
Під час пред`явлення особи для впізнання, потерпіла ОСОБА_11 впевнено впізнала ОСОБА_6 , як особу, яка 18 липня 2014 року незаконно заволоділа її майном (т.1 а.кп. 57-59), вказавши ознаки за якими впізнала останнього: худорлявої статури, брови густі зрощені, віком 20-30 років, скули виділяються, одягнений у майку борцовку чорного кольору з білою каймою, бриджі спортивні темні, кросівки темні.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 вказала за яких обставин обвинувачений ОСОБА_6 заволодів її майном. Так, ОСОБА_10 21 червня 2014 року йшла додому по вул. Революційна зі сторони стадіону Металург, в напрямку кінотеатру Космос. Біля перехрестя вулиць Землячки та Революційної потерпіла побачила обвинуваченого, який саме перейшов дорогу та зупинився. Надалі, коли ОСОБА_14 та ОСОБА_16 зрівнялися, останній прикривав рукою обличчя. У потерпілої склалося враження, що обвинувачений її піджидає. Потім потерпіла перейшла дорогу та йшла в сторону кінотеатру Космос, коли з`явився обвинувачений та зірвав з неї ланцюжок, після чого вона викликала міліцію. Потерпіла пояснила, що мала змогу бачити обвинуваченого двічі коли проходила біля перехрестя і коли ОСОБА_6 зривав з неї ланцюжок, що в нього вийшло лише здругої спроби.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене криміналье правопорушення від 21 червня 2014 року, потерпіла ОСОБА_10 бачила особу, яка вчинила відносно неї кримінальне правопорушення та зазначила в протоколі, що зможе її впізнати по зовнішньому вигляду та рисам обличчя (т.1 а.кп. 6). В зазначеному протоколі потерпіла надала детальний опис особи, яка відкрито заволоділа її майном, а саме: чоловік віком 27-30 років, зріст 180 см., худорлявої статури, волосся коротке темне, одягнений в блакитні джинси, футболка синього кольору із білим малюнком у вигляді прямокутника.
Під час пред`явлення особи для впізнання, потерпіла ОСОБА_10 впевнено впізнала ОСОБА_6 , як особу, яка 21 червня 2014 року здійснила відносно неї грабіж (т.1 а.кп. 20-22) за зовнішнім виглядом, статурою та рисами обличчя.
При цьому, відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання від 18.07.2014 року та від 20.07.2014 року (т.1 а.кп. 57-59, 20-22) потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , кожній окремо, в присутності двох понятих, було прд`явлено чотири особи для впізнання і серед них кожна з них впізнала ОСОБА_6 як особу, яка їх пограбувала. Усі особи, пред`явлені для впізнання, були одного віку і статі, їхня зовнішність суттєво не відрізнялася між собою.
Вказана слідча дія проводилась відповідно до вимог ст.228 КПК України. В протоколах зазначені дані про всіх осіб, які приймали участь у впізнанні, пояснення потерпілих, за якими прикметами вони впізнали ОСОБА_6 , а також підписи всіх осіб, в тому числі і підозрюваного.
Таким чином, колегія суддів не вбачає порушення вимог ст.228 КПК України під час досудового розслідування, при здійсненні пред`явлення особи для впізнання, як про це зазначає в своїй апеляційній скарі обвинувачений та вважає такі його твердженя безпідставними.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в цілому послідовно на досудовому слідстві і в суді розповідали про обставини вчинених відносно них ОСОБА_6 злочинних дій, їх покази співпадали з показами обвинуваченого, який під час досудового розслідування вину визнавав в повному обсязі; протоколами пред`явлення особи для впізнання, протоколами про прийняття заяв про кримінальне правопорушення, тощо.
Деякі розбіжності в показах потерпілих, (як то виробник кепки обвинуваченого) всупереч твердженням в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , не можуть вплинути на суть цих доказів, оскільки такі розбіжності стосуються не істотних для справи деталей, переконливо пояснюються швидкоплинністю досліджуваних подій. Тим більше, що, в будь-якому випадку, кожна з потерпілих послідовно повідомляла про характер події злочину, її учасників і описувала їхні дії. Більш того, обвинувачений ОСОБА_6 в суді не заперечував що має предмети одягу, на які вказала потерпіла ОСОБА_11 .
Таким чином, суд обґрунтовано поклав покази потерпілих в основу вироку, оскільки вони є послідовними і підтверджуються іншими доказами, які суд дослідив в судовому засіданні.
Крім показів потерпілих та свідка ОСОБА_17 , який влітку 2014 року на території ринку «Соцміста» у незнайомого хлопця, після його пропозиції, придбав розірваний золотий ланцюжок плетіння типу «бісмарк» вина ОСОБА_6 у вчиненому злочині підтверджується і іншими, наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, серед якихпротокол: огляду місця події та фототаблиці до нього (т.1 а.п.7-9), відповідно до якого, 21.06. 2014 року з 17 години 30 хвилин до 17 години 55 хвилин слідчим слідчого відділу в присутності понятих було оглянуто місце скоєння злочину, незаконного заволодіння майном ОСОБА_10 ділянка місцевості, що розташована на території скверу кінотеатру Космос, перехрестя вулиць Революційної та Землячки у Дзержинському районі міста Кривого Рогу; протокол особистого огляду ОСОБА_6 від 18.07.2014 року, у якого було виявлено та вилучено 3508 гривень, купюрами по 100, 5, 2, 1 грн, мобільний телефон Nokia 308, картка ПриватБанку, засіб індивідуального захисту сльозоточивої дії Шип-1; протокол особистого огляду ОСОБА_18 від 18.07.2014 року, у якого було виявлено та вилучено 500 гривень купюрами по 100 гривень; довідкою з КУ «Центр первинної медико-санітарної допомги №5», відповідно до якої у ОСОБА_11 встановлено: в області верхньої губи мається садно розмірами 2,5 х 0,5 см., а також в області носо-губної впадини мається синець розміром 0,5х 1 см., висновок забій м`яких тканин; висновком експерта № 1613 від 24.07.2014 року, відповідно до якого, виявлені у ОСОБА_11 ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 днів, іншими письмовими матеріалами кримінального провадження.

З вироку слідує, що судом першої інстанції ретельним чином перевірено покази обвинуваченого в частині його непричетності до скоєного злочину, і з урахуванням встановлених в ході досудового розслідування та перевірених в суді доказів, обгрунтовано визнано недостовірними та такими, що не знайшли свого підтвердження, а тому суд правильно їх відхилив як такі, що дані з метою ухилитися від відповідальності або пом`якшити її. Колегія суддів звертає увагу і на те, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_6 надавав протилежні за своїм змістом покази, які фактично відповідали змісту свідчень потерпілих.
Вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у кримінальному провадженні докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Таким чином, судом вірно встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченими і його висновки про винність у скоєнні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, при обставинах вказаних у вироку, а також кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими.

При цьому, в період досудового розслідування, перелічені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 слідчі дії, в тому числі одночасний допит його зі свідками та потерпілими, відтворення обстановки і обставин події злочину, не проводилася по причині достатньої кількості доказів, які підтверджують безпосереднє відношення обвинуваченого до відкритого викрадення майна потерпілих, що також не може вважатися порушенням норм кримінального процесуального законодавства. Між тим, своєї причетності до відкритого заволодіння майном потерпілих ОСОБА_6 під час досудового розслідування не заперечував.

До того ж особа, яка проводить досудове розслідування користується процесуальною самостійністю, у тому числі щодо прийняття рішення про проведення тих чи інших слідчих дій, а зазначені обвинуваченим слідчі дія не є обов`язковими за вимогами діючого кримінального процесуального законодавства та з огляду на позицію ОСОБА_6 , який вину визнавав в повному обсязі.

Судом було перевірено і доводи обвинуваченого, в тій частині, що він себе оговорив, визнавши вину під впливом фізичного і морального тиску працівників міліції, при цьому суд знайшов їх необґрунтованими та належним чином мотивував свої висновки у вироку.

Так, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, було проведено службове розслідування щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 недозволених заходів фізичного та психологічного впливу з боку працівників міліції під час досудового розслідування кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , за результатами якої даний факт не знайшов свого підтвердження, оскільки працівники міліції не вживали будь-яких дій, які явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень.

Результати службової перевірки було долучено до матеріалів кримінального провадження.

Будь-яких доказів фізичного та психологічного тиску на обвинуваченого з боку працівників міліції у справі немає.
При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необ`єктивність службової перевірки та недопустимість її як доказу були предметом перевірки суду першої інстанції, який належним чином вмотивовував своє рішення з цього приводу, з яким погоджується і колегія суддів та вважає такі доводи ОСОБА_6 безпідставними.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що ОСОБА_6 , на досудовому розслідуванні, під час допиту у якості підозрюваного (Т-1, а.кп. 77-78), який відбувався у присутності адвоката, добровільно пояснював про обставини вчинення ним злочину, свою вину визнавав повністю. Про фізичний чи психологічний тиск на нього з боку працівників міліції не заявляв. Про надуманість вказаних вище доводів свідчить також і те, що вина ОСОБА_6 у вчиненому, крім його показів, підтверджується іншими зібраними по справі, дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами.

Не знайшли свого підтвердження в матеріалах провадження і твердження ОСОБА_6 про наявність попередньої змови між потерпілими та співробітниками міліції, з огляду на яку потерпілі надавали завідомо неправдиві пояснення.

Будь-яких даних, які б свідчили про нелегітимність дій органів досудового розслідування при отриманні доказів, їх фальсифікацію судом не встановлено.
Колегією суддів встановлено, що по справі відсутні дані, котрі були б підставою вважати , що при розгляді матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 мали місце порушення вимог кримінального процесуального законодавства, про що зазначає в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, які б стали підставою для скасування вироку суду. Тому, доводи апеляційної скарги скарг про те, що судом були допущені порушення зазначеного характеру, слід також вважати безпідставними.

Разом з тим, необґрунтованим є наведене в апеляції твердження про неповноту, однобічність та необ`єктивність досудового і судового слідства, яке спростовується вищенаведеними матеріалами кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування та судом були досліджені у встановленому законом порядку покази потерпілих і свідків, перевірялись усі версії обвинуваченого, досліджено матеріали кримінального провадження про що зазначено у вироку, усім доказам дана належна оцінка. Предметом перевірки суду були і твердження ОСОБА_6 відносно того, що золотий ланцюжок, який він продавав на ринку належав саме йому, доказів чого обвинувачений надати до суду не зміг, як і пояснити походження цього ланцюжка. При цьому, ОСОБА_17 , під час допиту в суді у якості свідка, пояснив, що придбав ланцюжок на ринку вагою більше 10, але менше 20 грамів, проте не 16 грамів, як про це вказуєв апеляційній скарзі обвинувачений.

Такими, що не відповідають дійсності колегія суддів вважає і твердження ОСОБА_6 про порушення його права на захист під час досудового розслідування, яке полягало в проведенні пред`явлення особи для впізнання без участі захисника, оскільки за змістом ст.228 КПК України зазначена слідча дія не потребує обов`язкової участі захисника. При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 був забезпечений захисником в день його затримання 18 липня 2014 року (т.1 а.кп. 66-69). Разом з тим, обвинувачений був неодноразово ознайомлений з його правами на захист та під час ряду слідчих дій просив проводити їх без участі захисника, таким чином відмовляючись від юридичної допомоги. Будь-які дані про те, що така відмова під час досудового розслідування була вимушеною відсутні.

Всі заявлені клопотання обвинуваченого в ході розгляду справи були предметом розгляду суду і по ним прийнято обґрунтовані рішення. Приймались судом і всі можливі заходи, в тому числі примусові приводи, для допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , встановити місце знаходження якого так і не вдалося.

Даних про упередженість чи обвинувальний нахил при розслідуванні і розгляді кримінального провадження не встановлено.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у повній мірі врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, дав належний аналіз особі винного, обставинам, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, внесено зміни до ч.5 ст.72 КК України.

Ст.5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
Згідно з ч.5 ст.72 КК України (в ред. від 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З огляду на наведене, з урахуванням вимог ст.5, ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення ОСОБА_6 має бути зараховано обвинуваченому в строк призначеного йому покарання, з моменту фактичного затримання обвинуваченого, до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року, яким його засуджено за ч.2 ст.186 КК України без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 18 липня 2014 року до 14 січня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії.
Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4