Номер провадження 1кс/712/4024/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Черкаси 08 вересня 2015 року
Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , за участю слідчого Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_4 та захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання.

Свою скаргу мотивує тим, що слідчим відділом Придніпровського РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000762 від 05.03.2015 року, по якому 14.04.2015 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 391 КК України.

Відповідно до положень ст. 391 КК України, злісна непокора вимогам адміністрації установи виконання покарань, це - злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або інша протидія адміністрації у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі або у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) або переводилась на більш суворий режим відбування покарання.

Відповідно змісту оголошеної 14.04.2015 року ОСОБА_6 підозри, 04.03.2015 року згідно графіку чергувань залучення засуджених до робіт з благоустрою колонії і прилеглої території, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством на березень 2015 року по відділенню №6 Черкаської виправної колонії №62 УДПтС України в Черкаській області , черговим був призначений засуджений ОСОБА_6 , 1992 року народження. У вказаний день близько 12.00 год., після того, як у присутності начальника ВСВПР старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_7 , чергового помічника начальника установи майора вн. служби ОСОБА_8 та ст. оперуповноваженого відділу капітана вн. служби ОСОБА_9 вказаного засудженого було забезпечено необхідним для прибирання інвентарем та вказано виконати обов`язки чергового, а саме провести вологе прибирання кімнати для зберігання особистих речей засуджених та кімнати виховної роботи засуджених гуртожитку відділення, засуджений ОСОБА_6 без поважних на те причин відмовився від виконання прибирання.

В той же час, вище зазначені вимоги окремих представників адміністрації Черкаської ВК № 62, враховуючи отримані на досудовому слідстві докази та обставини конкретних подій за участю ОСОБА_6 , не можна вважати законними вимогами адміністрації установи, а відмова особи що відбуває покарання в їх виконанні не є такою, що вчинена без поважних на те причин.
Так, відповідно до положень ст. З Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В статті 28 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, використання примусової праці забороняється
Стаття 63 Конституції України встановлює, що засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду. Тобто на засуджених розповсюджується більшість прав, свобод та обов`язків людини й громадянина, які передбачені розділом II Конституції України. З цієї конституційної норми випливає й те, що права засуджених можуть обмежуватися тільки законами, а не іншими, у тому числі і відомчими, нормативно-правовими актами.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Відповідно до положень ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України - залучення засуджених до позбавлення волі до суспільно корисної праці:

1.Засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність.

Праця засуджених регламентується Кодексом законів про працю України.

2.Засудженим чоловікам віком понад шістдесят років, жінкам - понад п`ятдесят п`ять років, інвалідам першої та другої груп, хворим на активну форму туберкульозу, жінкам з вагітністю понад чотири місяці, жінкам, які мають дітей у будинках дитини при виправних колоніях, дозволяється працювати за їхнім бажанням з урахуванням висновку лікарської комісії колонії.

Відповідно до вимог ч.З ст. 119 Кримінально-виконавчого кодексу України, праця засуджених організовується з додержанням правил охорони праці, техніки безпеки і виконавчої санітарії, встановленої законодавством про працю.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища.

Відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи №348 від 15.07.2015 року, проведеної на виконання поданого клопотання у цьому кримінальному проваджені, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджена психічна патологія (епілепсія з малопрогредієнтним перебігом, рідкими пароксизмальними станами та нерізко-вираженими, компенсованими інтелектуально-мнестичними та особистими змінами по епілептичному типу).

Крім того встановлено, що судомні напади у ОСОБА_6 відмічаються з дитинства - з 1994 року, у зв`язку з чим він навіть перебував на індивідуальній формі навчання через приступи епілепсії, постійно проходив лікування.

До засудження ОСОБА_6 регулярно оглядався лікарем неврологом, приймав протисудомне лікування препаратом філіпсин, ретард-400, скаржився на фокальні приступи у вигляді судом в кінцівках, часті головні болі, дратливість, та фахівцями йому встановлено діагноз «Епілепсія, вторинно генералізована форма, поліморфні приступи, важкий перебіг».

В Черкаській ВК № 62, де він відбуває покарання з 16.05.2013 року, у ОСОБА_10 було 5-6 приступів, що провокувались психоемоційним навантаженням, хвилюванням чи втомою.

Незважаючи на це в Черкаській ВК №62 взагалі не проводилось необхідне хворому на епілепсію ОСОБА_6 лікування, його скарги на стан здоров`я адміністрацією не сприймались та не реєструвались, при залученні до робіт його стан здоров`я не враховувався, що суперечить не лише вимогам протоколу лікування епілепсії, епілептичних синдромів, затверджених наказом Міністерпства охорони здоров`я України віл 13.07.2005 року №305., що є стандартами надання медичної допомоги в неврології, але й вище наведеним вимогам Конституції України та Законів України.

Ненадання своєчасно належного значення вимогам Конституції України та законодавства про працю адміністрацією Черкаської ВК №62, як і вимогам відомчих керівних документів з цього приводу, не лише не сприяло забезпеченню законності вимог адміністрації цієї установи при колективному примушуванні хворого на епілепсію інваліда ОСОБА_6 виконувати роботи прибиральника адміністративних приміщень 04.03.2015 року, але й фактично призвело до необґрунтованого повідомлення до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 391 КК України та внесення до ЄРДР інформації про кримінальне провадження №0000762.

Забезпечення додержання правил охорони праці, техніки безпеки і виконавчої санітарії, встановленої законодавством про працю, є похідним для визнання законними вимог адміністрації установи виконання покарань щодо залучення засуджених до будь яких робіт, а не лише до робіт з підвищеною небезпекою, тим більше враховуючи, що використання примусової праці забороняється Конституцією України.

Питання додержання правил охорони праці, техніки безпеки і виконавчої санітарії при організації робіт засуджених до відбування покарання осіб в Черкаській ВК №62 є питанням, які потребують спеціальних знань в галузі безпеки життєдіяльності і охорони праці, що з урахуванням встановлених на досудовому слідстві обставин подій 04.03.2015 року за участю ОСОБА_6 , та вимог ст. 242 КПК України, є обгрунтованими підставами для проведення відповідної експертизи.

Відповідно до положень ст. ст. 21, 24, 62 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 8, 9, 17, 20, 22 КПК України та ст. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження здійснюється з застосуванням належної правової процедури, що ґрунтується на загальних засадах кримінального провадження, верховенстві права, законності, забезпеченні права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до яких підозра та обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом, а поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Саме визначене чинним КПК України правова процедура передбачає право самостійного обстоювання не лише стороною обвинувачення, але і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

До цих засобів, враховуючи рівні права сторін кримінального провадження на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, відноситься також право захисту заявляти певні клопотання слідчому про збирання доказів, ініціювання проведення слідчих, процесуальних та інших дій, які здатні забезпечити подання до суду належних і допустимих доказів (ст. 93 КПК України).

Відповідно до положень ст.91 КПК України обставинами, які підлягають доказуванню, крім інших, є форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

28.08.2015 слідчому заявлено клопотання про виконання конкретних слідчих і процесуальних дій, проведення яких, з урахуванням зібраних на даний час органами досудового слідства матеріалів, є необхідним для забезпечення швидкого розгляду кримінального провадження судом та винесення рішення у відповідності до вимог ст. ст. 30, 370 КПК України.
Проте слідчим СВ Придніпровського РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області ОСОБА_4 , за наявності відповідних підстав для проведення зазначених в клопотанні слідчих дій та експертизи, 28.08.2015 року винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання.

При ознайомленні з вище вказаною постановою слідчого, яку вручено слідчим

31.08.2015року, виявлено, що при прийнятті відображеного в постанові процесуального рішення від 28.08.2015 слідчим не забезпечено дотримання вимог ст. 19 Конституції України, як і виконання положень ст.ст. 2, 7, 9, 91, 93, 94 КПК України.

Навіть у проведенні допиту підозрюваного ОСОБА_6 по суті оголошеної йому підозри, що є очевидно необхідним після отриманих висновків судово-психіатричної експертизи №348 від 15.07.2015 року, слідчим необґрунтовано відмовлено з посиланням нате, що підозрюваний раніше на його пропозицію (04.03.2015, 13.03.2015 та 14.04.2015) дати свідчення про відомі йому обставини події 04.03.2015 року, відмовлявся від дачі показів керуючись ст. 63 Конституції України. В той же час підозра ОСОБА_6 по цьому кримінальному провадженню оголошена лише один раз 14.04.2015 року, в моїй присутності, а до цього він взагалі не мав статусу і процесуальних прав підозрюваного, що залишилось по за увагою слідчого при відмові в задоволенні ним клопотання захисту та не сприяло законності винесення ним процесуального рішення.

Більш того, фактично неправомірно перебираючи на себе не лише функції експерта в галузі безпеки життєдіяльності і охорони праці, але й функції суду та ігноруючи навіть визначені ст. ст. 9, 22 КПК України загальні засади кримінального провадження, слідчим, ще до завершення ним досудового розслідування, своє рішення мотивовано тим, що у кримінальному провадженні ним зібрано достатню кількість доказової бази, яка ніби то дає йому змогу стверджувати про наявність у діях ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України. Проте навіть такий висновок слідчого у постанові не є доказом неупередженості його рішень та відповідності їх вимогам ст. ст. 9, 94 КПК України.

За таких обставин, ця постанова слідчого в кримінальному провадженні №0000762 є безпідставною, а відображені в ній висновки надумані та упереджені, не ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, що в свою чергу перешкоджає повному, всебічному та об`єктивному розслідуванню, забезпеченню законних і неупереджених процесуальних рішень, виконанню вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. ст. 2, 7, 9, 17, 20, 22, 40 КПК України, як і рішень Європейського суду з прав людини, з урахуванням яких застосовується кримінально-процесуальне законодавство України. Не може це сприяти й забезпеченню швидкого розгляду кримінального провадження судом та винесення рішення.

Просив скасувати рішення слідчого - постанову слідчого слідчого відділу Придніпровського РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області ОСОБА_4 від 28.08.2015 року в кримінальному провадженні №0000762 від 05.03.2015 року, про відмову в задоволенні клопотання захисника.

3обовязати слідчого виконати в кримінальному провадженні №0000762 від 05.03.2015 року слідчі та процесуальні дії, зазначені в клопотанні захисника від 28.08.2015 року.

Адвокат ОСОБА_5 скаргу підтримав, просив задовольнити її в повному обсязі також пояснивши, що після його здійсненого запиту до установи ВК № 62 йому стало зрозуміло що в ній відповідальної особи за охорону праці немає і вона ніким не контролюється, а також даних про те, що його підзахисний страждає на вище зазначені хвороби в цій установі також немає.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні скаргу не визнали просили в її задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення, оскільки слідчими органами не проведено слідчих дії спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин викладених у скарзі. Так, судом звернуто увагу на те, що слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним. Слідчим не було задоволено клопотання адвоката ОСОБА_5 , по матеріалам кримінального провадження і не було призначено судової експертизи в галузі безпеки життєдіяльності і охорони праці, не допитаний підозрюваний ОСОБА_6 по суті оголошеної йому підозри, не допитані особи в якості свідків, які відповідають за організацію та проведення робіт, виконання яких вимагалось від останнього, не допитаний в якості свідка начальник медичної частини ВК № 62 щодо стану здоров`я засудженого.
Крім того слідчий не вжив усіх заходів для отримання наявних доказів злочину, а також тих, що виправдовують або пом`якшують правопорушення осіб, які мають відношення до події правопорушення.
Вважаючи що таку неповноту по провадженню можливо усунути не інакше ніж шляхом проведення зазначених слідчих дій у скарзі скаржника, суд і прийшов до висновку щодо задоволення даної скарги.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 58, 303, 304, 307 КПК України,-
УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання - задовольнити.
Скасувати рішення слідчого - постанову слідчого слідчого відділу Придніпровського РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області ОСОБА_4 від 28.08.2015 року в кримінальному провадженні №0000762 від 05.03.2015 року, про відмову в задоволенні клопотання захисника.

3обовязати слідчого виконати в кримінальному провадженні № 0000762 від 05.03.2015 року слідчі та процесуальні дії, зазначені в клопотанні захисника від 28.08.2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1