№ 317/2862/15-к
№ 1-кп/317/315/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

потерпілих: ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисника обвинуваченого, адвоката: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000882 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
05 травня 2013 року приблизно о 5 годині 35 хвилин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Запоріжжя-Високогірне», з боку с. Високогірного Запорізького району Запорізької області в напрямку м. Запоріжжя.
В той же час, у попутному напрямку з автомобілем обвинуваченого, ведучи праворуч від себе велосипед, по вказаній автодорозі рухався пішохід ОСОБА_8 .
Під час руху в районі 0 км. + 200 м. вказаної автодороги ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_8 та маючи, при цьому, технічну можливість уникнути наїзду на нього, не вжив відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або до безпечного для інших учасників руху з дотриманням безпечного інтервалу об`їзду перешкоди, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 12.3., 13.1. та 13.3. Правил дорожнього руху України.
Внаслідок скоєного обвинуваченим ОСОБА_7 наїзду, пішоходу ОСОБА_8 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер на місці ДТП.
В кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на її користь 31 637,14 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, визнав повністю, зазначивши, що ДТП відбулось 05 травня 2013 року о 5 годині 35 хвилин, але від дачі показань по суті пред`явленого обвинувачення відмовився.
У скоєному щиро розкаюєтья.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 визнає в частині завдання потерпілій матеріальної та моральної шкоди та заперечує проти стягнення грошових коштів з нього, оскільки його цивільно-правова відповідальність станом на момент скоєння ДТП, була застрахована. Вважає необхідним залишити цивільний позов без розгляду для звернення потерпілого до суду з позовом до страховика в порядку цивільного провадження.
Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина у пред`явленому обвинуваченні доведена та підтверджується: протоколами проведення слідчих експериментів, висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, висновками судово-медичних експертиз.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 22 травня 2013 року та схемою до нього встановлено, що під час його проведення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розкрили обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 05 травня 2013 року та учасником якої був обвинувачений ОСОБА_7 (а.к.п. 125-128).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 11 червня 2013 року, схемою та фототаблицею до нього встановлено, що під час проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розкрили та уточнили обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 05 травня 2013 року та учасником якої був обвинувачений ОСОБА_7 (а.к.п. 129-134).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 12 листопада 2013 року та схемою до нього встановлено, що під час його проведення ОСОБА_7 було вказано місце скоєння наїзду його автомобіля на потерпілого ОСОБА_8 під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 05 травня 2013 року та учасником якої він був (а.к.п. 122-124).
Протоколами слідчих експериментів від 19 лютого 2014 року, від 24 березня 2014 року та від 07 липня 2014 року встановлено, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які 05 травня 2013 року були присутні на місці ДТП невдовзі після його вчинення, під час проведення слідчих експериментів вказали на місця розташування на проїжджій частині: автомобіля обвинуваченого ОСОБА_7 , велосипеда, що належав потерпілому ОСОБА_8 та трупа потерпілого ОСОБА_8 . Вказані обставини відображені в схемах до протоколів слідчих експериментів (а.к.п. 111-113, 114-116, 117-119, 120-121).
Висновком комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 681/682-15 від 22 червня 2015 року та фототаблицями до нього встановлено, що в первинний момент автомобіль «ВАЗ-2108» р/н НОМЕР_1 контактував правою боковою стороною переднього бамперу та правим переднім крилом з лівою стійкою заднього багажнику та лівою стороною заднього багажнику велосипеда «Україна», при цьому кут між їх поздовжними висями становив 0о.
В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-2108» ОСОБА_7 регламентувались вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України у відповідності до яких, з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , який рухався у попутному напрямку та котив праворуч від себе велосипед, ОСОБА_7 повинен був негайно вжити заходів до зниження швидкості аж до зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а при об`їзді перешкоди повинен був дотримуватись безпечного інтервалу, що регламентовано вимогами п. 13.1 та 13.3 Правил.
В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-2108» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України та знаходились у причинному зв`язку з настанням ДТП.
В даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-2108» ОСОБА_7 , при своєчасному виконанні з його боку вимог п. 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти ДТП (а.к.п. 87-96).
Висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 № 1536 від 01 червня 2013 року встановлено, що при експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені наступні ушкодження:
?в області голови множинні дрібні садна в лобній області, на обличчі; крововилив в м`які покрови лівої потилично-тім`яної області;
?в області хребта розрив зчленування між черепом та першим шийним хребцем з повним анатомічним розривом продовгуватого мозку; перелам зчленування між першим та другим поперековим хребцями з крововиливами в повздовжні зв`язки та під м`яку оболонку спинного мозку;
?в області тулуба множинні дрібні садна на грудній клітині, в сідничних областях; обширне садно на правій передньо-боковій поверхні грудної клітини; масивний крововилив в м`яких тканях правої задньо-бокової поверхні тулуба; перелами другого-сьомого ребер праворуч по навколохребцевій лінії та третього-дев`ятого ребер праворуч по пахвовим лініям з пошкодженням пристінкової плеври; перелами четвертого-шостого ребер ліворуч по навколохребцевій лінії; виражений крововилив в клітковину заднього середостіння; забій правої легені; розрив правої долі печінки; крововиливи в підшкірну клітковину сідничних областей;
?в області верхніх кінцівок крововилив та садна на тильній поверхні правої кисті;
?в області нижніх кінцівок рана на задньо-зовнішній поверхні правої гомілки; відкритий перелам кісток правої гомілки.
Перелами хребта в шийному та поперековому відділах утворилися в результаті надмірного різкого перерозгибання.
Травма тулуба виникла від травматичного впливу тупим предметом з переважаючою травмуючою поверхнею з місцем прикладання в праву задню поверхню тулуба. Це підтверджується наявністю крововиливу в м`яких тканях зазначеної поверхні, характером та локалізацією переламів ребер, характером пошкоджень внутрішніх органів.
Відкритий перелам кісток правої гомілки виник від дії тупого предмету з переважаючою поверхнею з місцем прикладання в задньо-зовнішню поверхню.
Дрібні садна на тулубі та обличчі виникли від дії тупого предмету з обширною тупою шорсткою поверхнею.
Усі перераховані вище пошкодження виникли у постраждалого безпосередньо перед смертю, в сукупності у живих осіб кваліфікувались би як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку зі смертю.
Смерть ОСОБА_8 наступила від тупої поєднаної травми хребта, тулуба та кінцівок, що супроводжувались розривом зчленування між черепом та першим шийним хребцем з розривом продовгуватого мозку, переламом зчленування між першим-другим поперековими хребцями з крововиливами під оболонки спинного мозку, множинними двосторонніми переламами ребер з пошкодженням пристінкової плеври, забоєм правої легені, розривом печінки, відкритим переламом кісток правої гомілки.
Характер та локалізація зазначених ушкоджень, переважання внутрішніх пошкоджень над зовнішніми, їх множинність, переважна одностороння локалізація, описаний механізм їх виникнення, ознаки струсу тіла свідчать про те, що в даному конкретному випадку мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю пішохода, яким був постраждалий, та транспортного засобу легкового типу, що рухався.
Постраждалий в момент первинного контакту з транспортним засобом знаходився по відношенню до останнього задньою, більше правою поверхнею тіла у вертикальному або близькому до нього положенні (а.к.п. 102-105).
Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 209/8304/12632-КЕ/2014/пп від 13 листопада 2014 року, яка проводилась за матеріалами кримінального провадження, та фототаблицями до нього підтверджено та конкретизовано висновки судово-медичної експертизи № 1536 від 01 червня 2013 року (а.к.п. 49-79)
Суд критично ставиться до висновку автотехнічної експертизи № 382/13 від 12 липня 2013 року (а.к.п. 82-85), оскільки він суттєво суперечить висновку комісійної судово-медичної експертизи № 209/8304/12632-КЕ/2014/пп від 13 листопада 2014 року, висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 681/682-15 від 22 червня 2015 року та іншим доказам в кримінальному провадженні.
Вказані докази узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності та повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_14 .
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_14 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч 2 ст. 286 КК України, оскільки він, будучи особою яка керує транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст.ст. 12, 25 КК України є необережним тяжким злочином, думку потерпілих, які не наполягали на реальному позбавленні волі обвинуваченого ОСОБА_7 , особу винного, який раніше не судимий (а.к.п. 109), до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України на території Запорізької області не притягувався (а.к.п. 106) має молодий вік, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра (а.к.п. 135, 136), позитивно характеризується за місцем мешкання (а.к.п. 108) а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує: щире каяття у скоєному та активне сприяння у розкритті злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд не вбачає.
За таких обставин, враховуючи особу винного та думку потерпілих, для досягнення цілей, встановлених ст. 50 КК України, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України, та додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково на суму витрат потерпілої на залучення експерта та понесених витрат на поховання і організацію поминок за виключенням вартості спиртних напоїв.
При розгляді цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, суд враховує факт сплати обвинуваченим ОСОБА_7 суми у 12 000 гривень.
Суд критично ставиться до твердження захисника обвинуваченого про необхідність віднесення вказаної суми в рахунок відшкодування моральної, а не матеріальної шкоди, оскільки з розписки про отримання цієї суми грошей вбачається, що її було сплачено на поховання постраждалого ОСОБА_8 (а.к.п. 137).
Системний аналіз норм Глави 82 Цивільного кодексу України призводить суд до висновку, що витрати на поховання, передбачені статтею 1201 Цивільного кодексу України, відносяться до матеріальної шкоди, оскільки складаються з реальних витрат грошових коштів, здійснених потерпілим на організацію поховання постраждалої особи та на спорудження їй надгробного пам`ятника.
Суд також критично ставиться до твердження захисника обвинуваченого щодо необхідності залишення цивільного позову без розгляду або про необхідність відмови у його задоволенні через незалучення в якості цивільного відповідача АТ «СК «АХА Страхування», оскільки системний аналіз статей 1166, 1168, 1187 та 1191 Цивільного кодексу України призводить суд до висновку про наявність у потерпілого права пред`явлення вимоги безпосередньо до винної особи.
Крім того, стороною захисту не доведено виконання обвинуваченим ОСОБА_7 вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Вказане, в силу положень статті 129 КПК України, є підставою для задоволення цивільного позову.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Суд визнає доведеним факт заподіяння потерпілій ОСОБА_5 моральних страждань внаслідок загибелі її батька, спричиненого протиправними злочинними діями щодо нього з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .
Але суд не погоджується з твердженням потерпілої щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 і вважає необхідним встановити цю суму на підставі принципів розумності та справедливості.
Суд, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 5529,60 гривень, оскільки ця сума витрат за проведену комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу підтверджена документально (а.к.п. 86).
Суд вважає необхідним не стягувати з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення автотехнічної експертизи від 12 липня 2013 року, оскільки її висновки не знайшли підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження.
Витрати на залучення експертів для проведення експертизи від 13 листопада 2014 року понесені потерпілим та входять до обсягу позовних вимог цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Постанов про визнання предметів речовими доказами до суду не надано.
Підстав для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 349, 370, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

?не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

?повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

?періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 18 481 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят одну) гривню 39 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 5529 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 60 коп. за проведені експертизи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1