Єдиний унікальний номер 725/2593/14-к
Номер провадження 1-кп/725/89/14
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2014 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
та обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження за №0000544 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, у відповідності до вимог ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_5 відповідно до рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 24 лютого 2011 року був зобов`язаний до сплати аліментів на користь колишньої дружини ОСОБА_4 на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частин всіх доходів,але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.02.2011 року.

Вказане рішення суду на підставі виконавчого листа Садгірського районного суду міста Чернівці за №2-173/11 р. від 24.02.2011 року, а також ст.ст.3,18 та 24 Закону України "Про виконавче провадження" 19 травня 2011 року було звернуто до виконання Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ.

Однак, ОСОБА_5 , незважаючи на вказане рішення суду, ігноруючи вимоги Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 року та ратифікована Постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини», Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Принципу № 4 Декларації прав дитини, частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», а також грубо порушуючи обов`язки батька, передбачені ст. 51 Конституції України та всупереч вимогам ст.ст.180-183 СК України, ігноруючи виклики до виконавчої служби, отримуючи мінливий дохід, приховує його та добровільно, відповідно до встановленого рішенням суду порядку та розміру, не сплачує аліменти та не допомагає колишній дружині у будь-який інший спосіб.

З 08 квітня 2013 року по теперішній час умисно, злісно, посягаючи на нормальний розвиток і здоров`я дитини, а також суспільні відносини, що забезпечують захист майнових інтересів неповнолітніх осіб, ОСОБА_5 ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, утворивши станом на 01 квітня 2014 року аліментний борг у розмірі 9265 грн. 20 коп.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав частково свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та пояснив, що аліменти не сплачував у зв`язку з тим, що у нього були відсутні кошти для свого утримання. Він сплачував частину аліментів, поки працював. Після того, як в нього виникла заборгованість по сплаті за комунальні послуги, він перестав сплачувати аліменти.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засідання пояснила, що обвинуваченому важко знайти роботу, оскільки він постійно конфліктує з керівництвом. Обвинувачений взагалі не цікавиться життям дитини. Вона змушена наймати житло та утримувати дитину самостійно.

Не дивлячись на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України підтверджується показаннями свідків та іншими проаналізованими та дослідженими в судовому засіданні доказами по справі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що обвинувачений періодично сплачував аліменти, однак на даний час аліментний борг становить 10365,20 гривень. ОСОБА_5 неодноразово викликався та давав пояснення, що він ніде не працює, а також попереджався про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів.

Крім того, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України підтверджується також наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.04.2014 року (а.с.8); копією рішення Садгірського районного суд м. Чернівці від 24.02.2011 року (а.с. 18); копією виконавчого листа №2-173/11 р. від 24.02.2011 року (а.с.19); копією виклику-попередження державного виконавця (а.с. 21); копією довідки-розрахунку від начальника Першотравневого ВДВС ЧМУЮ (а.с.23); викликом державного виконавця від 16.07.2012 року (а.с. 25); довідкою розрахунком за №7588/05-36/8 від 09.07.2014 року.

Таким чином, аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності суд приходить до переконливого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України.
Суд критично ставиться до показань в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу часткового визнання ним вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та розцінює їх як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що органом досудового слідства правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_5 по ст. 164 ч.1 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, а саме: злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, зокрема те, що він за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічне кримінальне правопорушення.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

За таких обставин, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, та інші обставини справи, зокрема можливість обвинуваченого понести призначене йому покарання, суд не знаходить підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 іншого виду покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 164 КК України, окрім обмеження волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням.

Саме таке покарання, на погляд суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України суд накладає на ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально - виконавчої системи.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_5 негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1