Справа № 1-1415/2010
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Метелешко О.В.

при секретарі Паєті О.В.

за участю прокурора Мороз О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, маючого дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,- у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, 16.06.2010 року приблизно о 15 год. 30 хв. знаходився у приміщенні магазину «Бембі» по бульвару Дарницькому, 4 в м. Києві. У цей час, побачив дитячі речі на стелажі вказаного магазину і у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_1, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв зі стелажа плаття «Супрем ПЛ 12», вартістю 65 грн. 10 коп., спідницю «Поплін ЮБ9», вартістю 44 грн., усього на загальну суму 109 грн. 10 коп., зняв їх з плечиків, які почепив на теж місце і сховав вказані речі до своєї сумки, яка була одягнена в нього через плече та закрив її. Після чого, ОСОБА_1, знаходячись в приміщенні того ж магазину побачив у вікно, що до магазину приїхали працівники охорони та він вирішив положити викрадені ним речі на те ж місце, звідки їх викрав, але не встиг, тому, що до нього підійшла продавщиця та попросила предявити їй сумку, в якій виявила товар їхнього магазину.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 16 червня 2010 року приблизно о 15 годині дня він зайшов до магазину «Бембі», що знаходиться по бульвару Дарницькому, 4 в м. Києві, та хотів там подивитися для своєї доньки одяг. Коли він розглядав речі, то побачив спідницю та плаття, які по розміру повинні були підійти його доньці. Коли він подивився на ціну вказаних речей, то зрозумів, що в нього не вистачає грошей, щоб купити вказані речі. У цей час, він вирішив викрасти вказані речі та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, а продавець з кимось розмовляла та на нього не звертала уваги, він взяв дані речі, а саме дитяче плаття та спідницю, які висіли на прилавку, зняв їх з плечиків та поклав собі у сумку, яка висіла у нього через плече. Після чого, він продовжував розглядати речі, щоб не привернути до себе увагу. Приблизно через десять хвилин, коли він ще знаходився в магазині, побачив працівників міліції, які підїхали до магазину і він вирішив положити вказані речі на те саме місце, де їх взяв, але не встиг, так як до нього підійшла продавщиця та попросила, щоб показав, що в нього знаходиться у сумці. Коли він відкрив сумку, то вона побачила там речі, які він викрав. Продавщиці повідомив, що викрав речі, оскільки у нього на їх покупку не вистачало коштів. Після цього продавщиця покликала працівників міліції, які в присутності понятих вилучили у нього вказані речі.

Покази ОСОБА_1 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння підсудним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 299 КПК України обмеживши в судовому засіданні за згодою учасників процесу обсяг дослідження доказів допитом підсудного, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, розяснивши при цьому учасникам процесу, що в такому випадку, вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 в тому, що він своїми умисними діями вчинив замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), однак свої дії не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні підсудному ОСОБА_1 виду та міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу підсудного, який під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 83-84), за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило (а.с. 85), офіційно не працює, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає помякшуючою обставиною щире каяття підсудного у вчиненому злочині.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин справи та особи винного, суд дійшов висновку, що його перевиховання і виправлення можливе без відбуття покарання, тому вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на підсудного обовязки, визначені п. п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Речові докази у справі, а саме:

-дитяча юбка «Поплін ЮБ 9» та плаття «Супрем ПЛ 12», що передані під зберігальну розписку ОСОБА_2, залишити у його власності (а.с. 18-19).

Судові витрати у справі не понесені.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд,-

3АСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично зявлятись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Речові докази у справі, а саме:

-дитяча юбка «Поплін ЮБ 9» та плаття «Супрем ПЛ 12», що передані під зберігальну розписку ОСОБА_2, залишити у його власності (а.с. 18-19).

Судові витрати у справі не понесені.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити без змін - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 15 (пятнадцяти) діб з моменту його проголошення.

Суддя: