Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_11, ОСОБА_12
розглянула в судовому засіданні 24 вересня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000672, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Рівненської області

від 24 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки

та жительки АДРЕСА_1, такої, яка відповідно до ст. 89 КК України судимостей не має.

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області

від 04 листопада 2014 року ОСОБА_7 засуджено за

ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 зазначеного Кодексу ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

3 роки.

Оскаржуваним вироком апеляційного суду вирок міськрайонного суду в частині призначення покарання скасовано та призначено

ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна.

Відповідно до судових рішень ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 04 серпня 2014 року приблизно о 12.00 год., знайшовши поблизу мосту через річку Ікву (вул. Сурмичі в м. Дубно Рівненської області) два згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, вагою 5,123 г, привласнила його і зберігала при собі з метою подальшого збуту в місцях позбавлення волі, а саме в Дубенській виховній колонії для неповнолітніх. Цього ж дня приблизно о 12.30 год. ОСОБА_7 пронесла зазначений наркотичний засіб під приводом побачення із сином у кімнату для тривалих побачень цієї колонії.

У касаційній скарзі захисник просить змінити оскаржуваний вирок апеляційного суду та звільнити його підзахисну від відбування призначеного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

На касаційну скаргу захисника від засудженої надійшло заперечення, у якому вона наполягає на закритті касаційного провадження за скаргою її захисника.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційної скарги та просила залишити без зміни оскаржуваний вирок апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та правильності кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 307 КК України захисник не оспорює.

Його ж доводи про необхідність звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням є безпідставними.

Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливого виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_7, суд урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, яка позитивно характеризується за місцем свого проживання, щиро розкаялась у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню дитину.

Зазначені обставини суд визнав такими, що пом'якшують покарання винної, на підставі чого призначив їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України, встановивши його розмір нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією частини інкримінованої засудженій статті. При цьому суд першої інстанції також звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, дійшовши висновку про можливість її виправлення та перевиховання без відбування покарання.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, а також обґрунтованість рішення про застосування статей 69 та 75 КК України, взяв до уваги обставини, які були враховані районним судом.

Разом із цим апеляційний суд дійшов висновку, що при призначенні покарання з можливістю виправлення та перевиховання винної без його відбування поза увагою суду першої інстанції по суті залишилися тяжкість кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7, спосіб його вчинення (перенесення до місця позбавлення волі, де відбувають покарання виключно неповнолітні особи), а також те, що засуджена двічі притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, у тому числі й за їх збут.

На підставі наведених обставин у їх сукупності, а також з огляду на суспільну небезпечність протиправного діяння, вчиненого ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції, врахувавши мету покарання, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для висновку про можливість виправлення та перевиховання винної без відбування покарання, однак з огляду на позитивні дані про її особу призначив ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 2

ст. 307 КК України, за якою її засуджено.

З урахуванням зазначених даних, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин та способу вчинення протиправного діяння, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання

у зазначеному виді й розмірі, у тому числі й із застосуванням ст. 69 КК України, справедливим та таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього ж Кодексу.

При цьому підстав вважати покарання, призначене засудженій, несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом'якшення

чи застосування положень ст. 75 вказаного Кодексу та звільнення

ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на чому наполягає захисник, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника про те, що суд апеляційної інстанції при визначенні виду та розміру покарання ОСОБА_7 керувався метою кари засудженої спростовуються змістом оскаржуваного вироку, де вказано, що при визначенні покарання апеляційний суд керується його метою - не тільки карою, але й виправленням і перевихованням засудженого.

Що стосується доводів засудженої, наведених у її запереченні про необхідність закриття касаційного провадження на вирок апеляційного суду щодо неї за скаргою її захисника, то вони є безпідставними, тому що відповідно до положень ст. 403 КПК України відмовитися від касаційної скарги може тільки особа, яка її подала, а оскільки касаційне провадження відкрито за касаційною скаргою захисника, то суд касаційної інстанції, з огляду на відсутність відмови останнього від цієї скарги, позбавлений можливості ухвалити процесуальне рішення, на якому наполягає

ОСОБА_7

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.

Керуючись статтями 284, 433, 434, 436, 440 КПК України та ст. 49 КК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Рівненської області від 24 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_14 _______________ ОСОБА_13_________________ ОСОБА_15