1-кп/381/233/15
381/3314/15-к
У Х В А Л А

01 грудня 2015 року м.Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
провівши підготовче судового засідання у кримінальному провадженні № 0000163 від 21 січня 2013 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
встановив:
Ухвалою від 08 вересня 2015 року обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні № 0000163 від 21 січня 2013 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України прийнято до розгляду.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 та обвинуваченому ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Підготовче судове засідання неодноразово відкладалось через неявку потерпілих, захисників, не доставку обвинуваченого ОСОБА_4 конвойною службою, якому у іншому кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, вважаючи , що кримінальне провадження підсудне Фастівському міськрайонному суду Київської області, підстав для його закриття, повернення або зупинення немає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Підстави для прийняття рішення, передбаченого п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України відсутні.

Також прокурор під час підготовчого судового засідання підтримав подане ним через канцелярію суду клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб. Клопотання обгрунтував вагомістю наявних доказів вчинення ОСОБА_5 інкримінованого злочину, тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, відсутністю у обвинуваченого ОСОБА_5 постійного місця роботи або навчання, тобто відсутністю законного джерела доходів, наявністю судимостей, а також тим, що обвинувачений ОСОБА_8 скоїв тяжке кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що, на думку прокурора, свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що в разі застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з обмеження волі та ізоляцією від суспільства, тобто більш м`якого запобіжного заходу, не маючи джерела доходу, вчинить інші кримінальні правопорушення, а також (або), вчинивши злочин під час іспитового строку, скоїть спроби переховуватися від суду. Крім того, звернув увагу на те, що 26.11.2014 рішенням судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на 2 місяці. Станом на теперішній час до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовано жодного запобіжного заходу, оскільки, 22.04.2015 року, скасувавши вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області питання запобіжного заходу відносно обвинувачених залишила поза увагою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 проти призначення обвинувального акту до судового розгляду та обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив. Зазначив, що у обвинувальному акті прокурором не викладено у чому полягали дії його підзахисного обвинуваченого ОСОБА_5 по вчиненню відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб по епізоду з потерпілим ОСОБА_9 . Тому вважав, що обвинувальний акт повинен бути повернутий прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України. Також захисник зазначив про відсутність у клопотанні прокурора обґрунтування ризиків, які б стали підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 проти призначення обвинувального акту до судового розгляду та обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив з тих же підстав.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтримали позицію своїх захисників.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомлялись про час і місце проведення підготовчого судового засідання, не з`явились та про причини своєї неявки суд не повідомили. Від потерпілого ОСОБА_9 надійшла заява, в якій він просить проводити судовий розгляд за його відсутності.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст..291 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
У обвинувальному акті в частині викладу фактичних обставин вчинення обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 злочину за ч. 2 ст. 186 КК України по епізоду з потерпілим ОСОБА_9 прокурор зазначив таке.

« 20.01.2013 року приблизно об 01 год. 30 хв.., перебуваючи в приміщенні магазину «Майдан», що розташований по вул.. Соборна в м Фастів Київської області, ОСОБА_4 помітив раніше не знайомого йому ОСОБА_9 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Вийшовши разом з ОСОБА_9 з магазину, до них приєднався ОСОБА_5 , який чекав ОСОБА_4 та всі разом вони попрямували по вул.. Соборна в м Фастів в напрямку кінця вулиці.

Перебуваючи по вул. Соборна, неподалік будинку №13, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усвідомлюючи, що потерпілий знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та не буде перешкоджати вчиненню злочинних дій, діючи групою осіб, погрожуючи застосуванням насильства, заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном «SAMSUNG S5660», вартістю 500 грн., в середині якого знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Lifе» вартістю 15 грн., який ОСОБА_4 раніше вихопив з рук ОСОБА_9 , ланцюжком з срібла, вартістю 17 грн., срібним перснем, вартістю 5 грн.80 коп., та грошовими коштами в сумі 100 грн.

Після вчинення злочину, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з місця вчинення злочину втекли, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму - 637 грн 80 коп.

За вчинення таких незаконних дій, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.»

На думку, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.. 291 КПК України, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення за епізодом з потерпілим ОСОБА_9 суперечить фактичним обставинам кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті.

Так, у обвинувальному акті зазначено про попередню змову між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проте відсутній виклад способу її реалізації та час виникнення, а також виклад суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України в їх діях.

Згідно обвинувального акту в чому виявлялись дії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по вчиненню відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб , не зазначено.

Суд також звертає увагу на те, що обвинувальний акт віддруковано неякісно, що ускладнює, а на деяких аркушах унеможливлює його сприйняття.

Щодо клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то суд, заслухавши доводи учасників процесу та вивчивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що у його задоволенні слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як вбачається із клопотання прокурора, окрім посилань на тяжкість обвинувачення та стереотипні формулювання про відсутність міцних соціальних зв`язків у місці свого проживання, відсутність постійного місця роботи, а також, що вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 не перешкоджають його утриманню у місцях попереднього ув`язненння, у клопотанні відсутні посилання на належні чіткі і обґрунтовані підстави із звертанням до конкретних фактів та обставин, що мають відношення саме до обвинуваченого ОСОБА_5 , та які би свідчили про наявність у нього наміру переховуватись від слідства та суду, продовжити злочинну діяльність, перешкоджати встановленню істини у справі. Голослівними, на думку суду, є твердження прокурора про наявність зазначених ризиків з огляду на те, що ОСОБА_5 , перебуваючи без запобіжного заходу з 22.04.2015 року по даний час від органів досудового розслідування та суду не переховувався, з`являвся в усі судові засідання; дані про вчинення ним інших кримінальних правопорушень, незаконний вплив на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином відсутні.

Таким чином, у справі немає обґрунтованих підстав вважати, що у разі не обрання запобіжного заходу, пов?язаного із позбавленням волі, ОСОБА_5 переховуватиметься від слідства та суду або перешкоджатиме встановленню істини у справі. Сама по собі тяжкість пред?явленого обвинувачення, те, що він раніше до притягувався до кримінальної відповідальності без підтвердження існування ризиків, визначених ст.. 177 КПК України, не є безумовною підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 291, 314, 372 КПК України,

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні № 0000163 від 21 січня 2013 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України повернути прокурору.

У задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Ухвала суду в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення через Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_14