АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0011446 від 14.12.2014 року на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року, -
за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_7 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника: ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, учня 2-го курсу Київського вищого професійного училища швейного та перукарського мистецтва, працюючого кухарем в ресторані «Сушия», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_5 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, навчання та роботи, періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Морозівка Погребищенського району Вінницької обл., громадянина України, учня 2-го курсу Міжрегіональної академії вищого професійного училища автомобільного транспорту та будівельної механізації, працюючого автослюсарем на СТО, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_9 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, навчання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Згідно з вироком суду неповнолітній ОСОБА_9 , неповнолітній ОСОБА_5 та двоє невстановлених осіб, щодо яких виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження, 13.12.2014 приблизно о 20.30 год., перебуваючи в м. Боярка Київської області, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, в однієї з двох невстановлених осіб виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, і він запропонував іншим поїхати до м. Києва, на що вони погодилися.
Вступивши в злочинну змову, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та двоє невстановлених осіб, щодо яких виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження, направилися на лінійну станцію Південно-Західної залізниці в м. Боярка, де сіли в приміський поїзд, яким прибули до станції «Київ - Волинський» в м. Києві. Прибувши до зазначеної станції, вказані особи зустрілися з третьою невстановленою особою, щодо якої виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження, та направилися разом до парку «Відрадний», що по вул. М. Донця в м. Києві.
Знаходячись в зазначеному парку, 14.12.2014 року приблизно в 00 год.15 хв. ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та троє невстановлених осіб, щодо яких виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження, побачивши раніше незнайомого ОСОБА_10 , який в цей час проходив по алеї парку, вирішили умисно з метою незаконного заволодіння чужим майном відкрито для потерпілого викрасти його майно.
Реалізуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих спонукань та бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та троє невстановлених осіб, щодо яких виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження, скориставшись тим, що поруч нікого із сторонніх осіб не має та їх злочинним діям ніхто не завадить, діючи спільно та відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_5 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та наніс один удар правою ногою по ногах потерпілого.
В цю мить, ОСОБА_9 та троє невстановлених осіб, щодо яких виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження, діючи спільно та узгоджено відповідно до розподілених ролей, знаходячись позаду, підбігли до ОСОБА_10 , повалили його на землю, нанесли удари ногами по тілу останнього, завдавши йому фізичного болю, тобто застосували насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Подолавши таким чином волю потерпілого до опору, ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та троє невстановлених осіб, щодо яких виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження, з задньої кишені джинсів, в які був одягнений потерпілий, дістали мобільний телефон «Nokia Lumia 520» чорного кольору вартістю 900 грн., без сім-карти, та з правої кишені куртки, в яку був одягний потерпілий, дістали мобільний телефон марки «Nokia» модель «Asha 200» чорного кольору вартістю 300 грн., в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 вартістю 10 грн., на рахунку якої було 15 грн., карта пам`яті об`ємом 4 Гб вартістю 100 грн.
Після чого, неповнолітні ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та троє невстановлених осіб, щодо яких виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження, відкрито викравши вищевказане чуже майно, з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникли та в подальшому розпорядилися ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1325,0 грн.

Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_9 як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій, обвинувачений ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07.07.2015 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити. у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і пом`якшити покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України
На обґрунтування своїх вимог апелянти зазначають, що судом першої інстанції не було в достатній мірі враховано обставини, які пом`якшують покарання, та дані про особу ОСОБА_5 , внаслідок чого обвинуваченому було призначено покарання, яке, хоч і не виходить за межі, встановлені ч.2 ст. 186 КК України, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.

На вказану апеляційну скаргу прокурор, який здійснював процесуальне керівництво, подав заперечення, в яких уважав вирок законним та обґрунтованим, а посилання апелянтів на суворість призначеного покарання безпідставними.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції не оскаржений і на нього не подані апеляційні скарги.

Засуджений цим же вироком ОСОБА_9 , його законний представник та захисник, законний представник ОСОБА_5 , а також потерпілий ОСОБА_11 , представники служби у справах дітей та кримінальної міліції в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомленні, клопотання про участь в апеляційному розгляді не заявляли.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали судового провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він навчається і працює, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та вчинення ним злочину неповнолітнім.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції дотримані вимоги ст. 65 КК України, оскільки покарання ОСОБА_5 призначено в мінімальних межах, встановлених санкцією частини 2 ст. 186 КК України; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, бо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, в тому числі і ті, на які посилаються у своїй апеляційній скарзі обвинувачений та його законний представник.

Врахувавши всі вказані вище обставини в їх сукупності, а також те, що викрадене майно повернуто потерпілому, що тяжких наслідків від злочину не настало, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання і ці висновки обвинуваченим та його законним представником не оспорюються.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його законного представника, так як покарання ОСОБА_5 призначено згідно до положень закону України про кримінальну відповідальність і судом прийнято рішення про звільнення обвинуваченого від відбування цього покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого та його законного представника залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

С У Д Д І:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1581/2015, Категорія КК: ч. 2 ст. 186,
Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1