Справа № 567/1105/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.10.2015 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грем`яче Острозького району Рівненської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :

відповідно до обвинувального акту від 19.10.2015 р., ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 25.08.2015 року близько 21 год., перебуваючи в парку неподалік будівлі колишнього тубдиспансера в АДРЕСА_2 , під час побутового конфлікту із ОСОБА_4 , що виник з приводу визначення місця спільного вживання алкогольних напоїв, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, відкрито викрав майно ОСОБА_4 , а саме: шкіряну барсетку, вартістю 300 грн., з особистими документами, які матеріальної цінності потерпілому не представляють; мобільний телефон марки "Нокіа-105", вартістю 400 грн., із встановленою сім-картою оператора мобільного зв`язку "Київстар", вартістю 20 грн., з грошовими коштами на рахунку в сумі 15 грн.; грошові кошти в сумі 350 грн.; 1 долар США, вартість якого, згідно офіційного курсу, складає 22 грн. 09 коп.; сім-карту оператора мобільного зв`язку "Лайф" Республіки Білорусь, вартістю 160 грн., з грошовими коштами на рахунку в сумі 35 грн., а всього майна на загальну суму 1302 грн. 09 коп.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

30 вересня 2015 року під час досудового розслідування між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 було досягнуто угоди про примирення.

Згідно з умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав вину у зазначеному діянні під час судового провадження, потерпілий ОСОБА_4 зобов`язався погодитись з тим, що завдані в результаті вчиненого кримінального правопорушення збитки, відшкодовані в повному обсязі.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме штраф в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 468, ст.. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, сама угода сторонами виконана, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджене в угоді покарання.

Потерпілий ОСОБА_4 , захисник та обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні також просили зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання для ОСОБА_6 та при цьому останній беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України в обсязі обвинувачення та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винуватим, відповідно до ст.. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.1 ст.186 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна, а тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 186 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_6 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.

Вирішуючи питання про речові докази суд виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що речовим доказом у кримінальному провадженні є мобільний телефон марки "Нокіа-105", який передано на зберігання потерпілому.

Відповідно до п.5 ч.9 ст. 100 КПК України при вирішенні питання про долю речових доказів і документів гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення повертаються законним володільцям.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що мобільний телефон марки "нокіа-105" належить потерпілому ОСОБА_4 та переданий йому на зберігання, то його слід вважати повернутим ОСОБА_4 .

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Згідно ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З обвинувального акту вбачається, що витрати на проведення експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 245 грн. 52 коп., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 витрат, пов`язаних з проведенням товарознавчої експертизи.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 475 КПК України суд, -

з а с у д и в :

затвердити угоду від 30 вересня 2015 року про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді штрафу розміром 850 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 245 грн. 52 коп. витрат на проведення товарознавчої експертизи.

Речовий доказ по справі мобільний телефон марки "Нокіа-105", вважати повернутими ОСОБА_4 .

Роз`яснити ОСОБА_6 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1