АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/5490/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/79/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 20 січня 2016 року апеляційну скаргу прокурора на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року, у кримінальному провадженні №0000013 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бадалове, Берегівського району, Закарпатськоїобласті, українця, гр. України, освіта середня, не одруженого, працює збірником вікон у ТОВ «Кріоліт - Мастер», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.190 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України, обвинуваченого звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Вироком звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності і передано його на поруки трудовому колективу ТОВ «Кріолті-Мастер».
Цивільний позов Нікопольської міської ради на суму 77783 грн.00 коп. залишено 0без розгляду.
Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 на початку 2013 року, більш точної дати та часу при проведені досудового розслідування встановити неможливо, у невстановленої особи дізнався про те, що в квартирі АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належала ОСОБА_8 , розташованою за адресою по АДРЕСА_4 , ніхто не мешкає. Власник квартири, ОСОБА_8 виїхав за межі України, тривалий час мешкав за кордоном, де і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті ОСОБА_8 , вказана квартира згідно заповіту від 16.04.1994 року повинна була перейти у спадок його дружині ОСОБА_9 .
Однак, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Прелестне, Прохорівського району, Бєлгородської області, Російської Федерації.
У зв`язку з відсутністю спадкоємців квартира, яка належала ОСОБА_8 повинна була згідно ст. 335, 1277 ГК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольського міської ради та перебуваючи неприйнятою спадщиною, знаходилася під захистом держави.
Після цього у ОСОБА_6 виник умисел на незаконне заволодіння квартирою ОСОБА_8 , шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на підставі рішення суду та подальшою реєстрацією права власності на вказану квартиру.
Так, діючи умисно, з метою заволодіння вказаною квартирою, ОСОБА_6 , подав до Нікопольського міськрайонного суду цивільний позов до виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом квартири АДРЕСА_5 , яка належала ОСОБА_8 та повинна була згідно ст. 335, 1277 ЦК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради, перебуваючи неприйнятою спадщиною, знаходилася під захистом держави.
Крім того, до вказаного позову в якості доказів, а саме для підтвердження факту смерті гр. ОСОБА_8 , ОСОБА_6 додав копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.08.2007 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, згідно якого ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Нікополі, а також копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого виконкомом Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області згідно якого ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , у с. Олексіївка, Нікопольського району, Дніпропетровської області, які не відповідають дійсності.
Також, продовжуючи свої дії, направлені на протиправне набуття у власність вищевказаної квартири, ОСОБА_6 вирішив підшукати осіб для надання у суді завідомо неправдивих свідчень про нібито своє сумісне проживання в квартирі АДРЕСА_5 разом з колишнім власником, а саме ОСОБА_8 , з 2001 року та ведення ними сумісного господарства, харчування, спільних витратах, ремонті та облаштуванні вказаного житла.
Так, в 2013 році, більш точної дати і часу не встановлено, не ставлячи до відома про свій злочинний умисел, направлений на заволодіння квартирою його раніше знайомого ОСОБА_10 та співмешканку ОСОБА_11 , матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, не вступаючи з ними в злочинну змову, попросив їх надати завідомо неправдиві свідчення про нібито своє сумісне проживання в квартирі АДРЕСА_5 разом з колишнім власником, а саме ОСОБА_8 , з 2001 року та ведення ними сумісного господарства, харчування, спільних витратах, ремонті та облаштуванні вказаного житла, на що отримав згоду від останніх.
Після цього, ОСОБА_6 , 17.06.2013 року, в період-часу з 14.30 до 14.45 годині, знаходячись в залі судових засідань, який розташований в адміністративній будівлі Нікопольського міськрайонного суду по вул. Шевченка, 203 в м. Нікополі Дніпропетровській області, умисно, шляхом обману, з метою протиправного отримання права власності на квартиру АДРЕСА_5 , під час проведення судового засідання по справі N«182/3308/13-ц за вищевказаним цивільним позовом, надав суду покази про нібито сумісне господарство, харчування, спільні витрати, ремонт та облаштування вказаного житла з колишнім власником, а саме ОСОБА_8 з 2001 року та наполягав на задоволенні цивільного позову про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом вищевказаної квартири.
Його покази при судовому розгляді цивільного позову підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які також були присутніми на вказаному судовому засіданні.
На підставі наданих завідомо неправдивих свідчень свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також копій свідоцтв про смерть гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не відповідають дійсності, цивільний позов ОСОБА_6 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом квартири АДРЕСА_5 , яка належала ОСОБА_8 , та повинна була згідно ст. 335, 1277 ЦК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради та перебуваючи неприйнятою спадщиною, знаходилася під захистом держави, Нікопольським міськрайонним судом 17.06.2013 року був задоволений в повному обсязі.
На підставі вказаного рішення суду від 17.06.2013 року по справі № 182/3308/13-ц та відповідної заяви ОСОБА_6 , 04.07.2013 року Реєстраційною службою Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на вказану квартиру АДРЕСА_5 , у зв`язку з чим останній протиправно втримав право власності на вказану квартиру.
В подальшому ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_5 продав, та грошима розпорядився на власний розсуд.
Після реалізації ОСОБА_12 вказаної квартири, рішення Нікопольського міськрайонного суду від 17.06.2013 року по справі № 182/3308/13-ц скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2014 року, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено у повному обсязі та вказане рішення набрало законної сили.
Таким чином, ОСОБА_6 умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, протиправно набув у власність квартиру АДРЕСА_5 , яка належала ОСОБА_8 та повинна була згідно ст. 335, 1277 ЦК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольського міського ради та перебуваючи неприйнятою спадщиною, знаходилася під захистом держави, вартість якої відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1419-15 станом на 17.06.2013 року склала 77783,00 грн., чим завдав територіальній громаді в особі Нікопольської міської ради збитки на вказану суму.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження порушив вимоги ст.349 КПК України та не дослідив доказів на підтвердження розміру завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та інших обставин, які мали істотне значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення. При цьому, обвинувачений не визнав позовні вимоги потерпілої сторони, що позбавляло суд можливості застосування вимог ст..349 КПК України. Крім того, суд в порушення ч.3 ст.288 КПК України, своїм вироком призначив обвинуваченому покарання та звільнив ОСОБА_6 від його відбування на підставі вимог ст..ст.75, 76 КК України, після чого звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу. Між тим, суд не дав належної оцінки клопотанню та протоколу зборів трудового колективу ТОВ «Кріоліт -Мастер» про передачу ОСОБА_6 на поруки трудовому колективу, оскільки вони за своїм змістом не відповідають вимогам ст..47 КК України. На думку прокурора, підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, на підставі ст..47 КК України відсутні.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_6 просить залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Крім того, захисник просить провести апеляційний розгляд кримінального провадження без його та обвинуваченого ОСОБА_6 участі.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її в повному обсязі, а вирок суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Згідно з вимогами ч.1 ст.348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий роз`яснює обвинуваченому його суть і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до ч.1 ст.349 КПК України - після виконання дій, передбачених ст.348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження.
Частиною третьою ст.349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Однак, ці вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції під час судового провадження були порушені.
В оскаржуваному вироку суду щодо ОСОБА_6 зазначено, що кримінальне провадження суд першої інстанції розглянув у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Разом з тим, із журналу судового засідання від 04.10.2015 року та звукозапису судового засідання, зробленого за допомогою технічного засобу, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 хоч і не заперечував проти фактичних обставин вчиненного ним кримінального правопорушення, проте не визнавав заявлений потерпілою стороною цивільний позов, а отже і суму матеріальної шкоди, завданої його діями.
Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням є обов`язковим предметом доказування, а отже невизнання обвинуваченим розміру матеріальних збитків, завданих злочином та позовних вимог позбавляє суд право діяти у спосіб, передбачений ч.3 ст.349 КПК України.
На вищевказані процесуальні порушення обґрунтовано посилається при апеляційному розгляді у своїх доводах прокурор, що з урахуванням зазначених обставин належить вважати істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, суд при ухваленні обвинувального вироку допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, які стосуються порушення законних прав і інтересів обвинуваченого, і вплинули на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
Заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом вимог ст.ст.284, 288 КПК України, відповідно до яких, наслідком звільнення особи від кримінальної відповідальності є закриття кримінального провадження відносно неї ухвалою суду. Всупереч зазначених вимог, судом було ухвалено обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 з призначенням йому кримінального покарання та подальшим звільненням від його відбування з випробуванням, на підставі ст.ст.75, 76 КК України. А після зазначених дій суд прийняв рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст..47 КК України.
Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі виправдання обвинуваченого, а також у випадках передбачених частиною статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
Як вбачається з журналу судового засідання, представник цивільного позивача був присутній у судовому засіданні.
В порушення зазначених норм кримінального процесуального закону, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України, не вирішив цивільний позов потерпілого Нікопольської міської ради, а залишив його без розгляду.

При новому розгляді кримінального провадження слід усунути виявлені порушення кримінального процесуального закону, викладені в мотивувальній частині ухвали, та належним чином вмотивувати вирок на підставі досліджених безпосередньо судом доказів. Під час нового судового розгляду мають бути перевірені і доводи апеляційної скарги прокурора в частині правомірності застосування вимог ст.47 КК України
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4