ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальне провадження № 0004978 від 29.10.2015 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, не працюючого, не одруженого, освіта середня, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, раніше судимого : 14.03.2005 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України; 21.11.2006 року Харківським районним судом Харківської області до 3 років позбавлення волі за ч.1 ст.185, ч.2 ст. 185 КК України; 01.07.2008 року Дзержинським районним судом м. Харкова до 3 років 6 місяців позбавлення волі за ч.3 ст.185, ч.5 ст.185 КК України; 06.07.2011 року Київським районним судом м. Харкова до 4 років позбавлення волі за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України, на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.08.2014року звільнений умовно-достроково 29.07.2014 року на невідбуту частину покарання: 7 місяців 13 днів відповідно до ст.81 КК України,

за ч. 2 ст. 185 КК України, -

встановив:

29.10.2015 року ОСОБА_4 , близько 11 години 20 хвилин зайшов у приміщення Харківського національного університету радіоелектроніки, який розташований за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 14, після чого піднявся на четвертий поверх учбового корпусу. Перебуваючи у приміщенні учбового корпусу ХНУРЕ, ОСОБА_4 помітив чоловічий спортивний рюкзак, який перебував на одному з підвіконників коридору учбового корпусу, в якому лежав ноутбук «Lenovo G 550», що належав ОСОБА_5 . Звернувши увагу на те, що вказане майно перебуває поза увагою потерпілого ОСОБА_5 , який сидів поряд із підвіконням, на якому перебував рюкзак з ноутбуком, у ОСОБА_6 раптово виник умисел, спрямований на таємне викрадення ноутбуку «Lenovo G 550», що належить ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 , який сидів разом із товаришами, та звернувся до останніх з метою відволікти останніх. Впевнившись, що ОСОБА_5 , сидячи спиною до ноутбуку, спілкується із знайомими, та не слідкує за ним, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що за його діями ніхто не слідкує, діючи повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення особистого майна, а саме ноутбуку «Lenovo G 550», що належить ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення за чужий рахунок, підійшов до підвіконня, на якому лежав рюкзак із ноутбуком, після чого витяг з рюкзаку вказаний ноутбук «Lenovo G 550», що належить ОСОБА_5 , та з місця злочину із викраденим ноутбуком зник, обернувши його на свою користь.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 11198 від 27.11.2015 ринкова вартість ноутбуку «Lenovo G 550», що належить ОСОБА_5 , на момент скоєння злочину, становить 3233 гривень 33 копійок.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 30.11.2015 року, відповідно до якої потерпілий претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має. Сторони узгодили покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст.75 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення судом та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, просить затвердити зазначену угоду та врахувати, що шкода, завдана обвинуваченим ним відшкодована повністю, претензій до ОСОБА_4 не має.

Суд проаналізував надані матеріали, вислухав пояснення обвинуваченого, потерпілого, думку прокурора, який вважає, що угода про примирення може бути затверджена судом, та дійшов наступного висновку.

Як вбачається з наданих матеріалів, дії обвинуваченого ОСОБА_4 обґрунтовано кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) повторно, яке, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості.

Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав.

Встановлено, що укладення угоди між потерпілим та обвинуваченим є добровільним. Зміст та порядок укладення угоди відповідає вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України.

Умови угоди про примирення не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та потерпілим, визначена в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробовуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробовуванням, визначаються судом.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 123,00 грн. покласти на обвинуваченого.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст. 374-376, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Затвердити угоду про примирення, укладену 30 жовтня 2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0004978 від 29 жовтня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробувальним строком на два роки.

Керуючись ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично проходити реєстрації у вказаних органах.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 123 (сто двадцять три) грн. 00 коп.

Вирок може бути оскаржений потерпілим, обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя -