В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2015 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/331/443/15 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, офіційно не працює, раніше не засуджений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
28 липня 2015 року о 20.50 годин ОСОБА_3 знаходився біля будинку № 22 по вулиці Радгоспній в м. Запоріжжі. В цей момент ОСОБА_3 побачив на шиї незнайомої жінки ланцюжок з кулоном виготовленими із золота, після чого у нього виник умисел на відкрите заволодіння чужим майном. З цією метою ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисних мотивів, підійшов до потерпілої ОСОБА_7 та висловив в її адресу вимогу передання йому вказаного золотого ланцюжка та кулону, вартістю 4400 грн. Злякавшись, потерпіла ОСОБА_7 відійшла від ОСОБА_3 на відстань одного кроку та стала голосно кричати, чим змусила останнього покинути місце вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого він не зміг вчинити усіх дій, які він вважав необхідним для доведення злочину до кінця. Своїми умисними діями ОСОБА_3 намагався спричинити потерпілій ОСОБА_7 матеріальних збитків на суму 4400 гривень.

Крім того, 31 липня 2015 року приблизно о 17.30 годин ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила корисливий злочин, знаходився на зупинці громадського транспорту «Бібліотека ім. Горького» у м. Запоріжжя, де побачив жінку із золотим ланцюжком на шиї, після чого у нього виник умисел на відкрите викрадення цього майна. З цією метою, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, від зупинки громадського транспорту «Бібліотека ім. Горького» прослідкував за ОСОБА_8 до будинку АДРЕСА_3 . Після чого знаходячись на сходовій площадці першого поверху під`їзду №5 вищезазначеного будинку, шляхом ривку, зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_8 золотий ланцюжок із прикрасами, чим відкрито викрав майно останньої, а саме: золотий ланцюжок 585 проби, вагою 7 грам, вартістю 2240 грн., срібний кулон із зображенням св. Богородиці 925 проби з додатками золота 999 проби, вагою 7 грам, вартістю 1500 грн., срібний хрестик 925 проби з додатками золота 999 проби, вартістю 1500 грн., після чого із викраденим майном з місця вчинення злочину зник, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 5240 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою провину у вчиненнівідкритого викрадення чужого майна (грабіж) визнав повністю та пояснив, що з весни 2015 року він прибув з м. Макіївки Донецької області до м. Запоріжжя як тимчасово переміщена особа разом із матір`ю та оселився у модельному містечку для переселенців. Оскільки йому було дуже важно знайти постійну роботу, а іншого доходу він не мав, він знаходився у важкому матеріальному становищі та вирішив вчинити грабіж. На вулиці у Комунарському районі м. Запоріжжя він побачив жінку із золотим ланцюгом на шиї, підійшов до неї та сказав віддати йому ланцюг. Однак жінка стала голосно кричати, тому він пішов з місця вчинення злочину та нічого не взяв. Через декілька днів він перебував на зупинці громадського транспорту «Бібліотека ім. Горького» та побачив іншу жінку із золотим ланцюгом. Він вирішив простежити за жінкою, та коли вона зайшла до під`їзду, підійшов до жінки та зірвав ланцюг з шиї та швидко пішов. Потім він поїхав до ринку ОСОБА_9 з метою продати ланцюг, однак його затримали працівники міліції. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати.
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явились, надавши заяву із проханням розглядати справу у їх відсутності.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження інших доказів по справі через повне визнання обставин скоєння злочину обвинуваченим.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані по справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України, тому що він вчинив умисні дії, які виразилися у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а також за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене повторно.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_3 вчинив два епізоди злочинних дій, які відносяться до категорії тяжких злочині, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні одну малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час мешкає у м. Запоріжжі як тимчасово переміщена особа із зони АТО разом із матір`ю ОСОБА_11 , яка є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та наявність у нього на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матері ОСОБА_11 інваліда 2 групи.
Відповідно до ст.. 67 КК України оставин, що обтяжують покарання винного, судом не встановлено.
Відповідно до ст.. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, суд може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Таким чином, враховуючи факт наявності двох пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття обвинуваченого та наявність у нього на утриманні малолітньої дитини та матері інваліда), що суттєво знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також враховуючи особу винного ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках не перебуває, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.. 69 КК України , а саме: перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу злочин за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді обмеження волі на певний строк, що буде справедливим та відповідати принципам та цілям його призначення. При цьому, суд вважає доцільним призначити покарання ОСОБА_3 за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України у вигляді арешту.
При цьому, підстав для застосування ст.. 75 КК України не вбачається з огляду на те, що у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться інше кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ст.. 186 ч.2 КК України щодо вчинення аналогічних дій 15.09.2015 року, що свідчить про необхідність ізоляції ОСОБА_3 від суспільства з метою попередження вчинення ним інших злочинів на певний строк.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази у справі відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.370, 373, 374 КПК України, суд-
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 186 та ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України у вигляді арешту строком на шість місяців;
- ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді обмеження волі строком на один рік шість місяців із застосуванням ст.. 69 КК України.
На підставі ст.. 70 КК України за сукупність злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік шість місяців із застосуванням ст.. 69 КК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 залишити без змін до набрання вироком суду чинності.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня прибуття та постановки на облік у виправний центр.

Зарахувати у строк відбуття покарання знаходження ОСОБА_3 під вартою з 25 вересня 2015 року.

Після набрання вироком суду чинності направити засудженого ОСОБА_3 до місця відбування покарання у порядку передбаченому для осіб, засуджених до позбавлення волі згідно ч.2 ст. 57 КВК України, звільнивши його з-під варти по прибуттю до виправного центру із зарахуванням часу утримання під вартою згідно ст.. 72 КК України з 25 вересня 2015 року.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву
Суддя: ОСОБА_1