№ 5 - 4497 ск 15
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_7,
суддів:ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянула в судовому засіданні 1 жовтня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2015 року.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2015 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Никифорівка Артемівського району Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 2 жовтня 2013 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 2 жовтня 2013 року та визначено остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

За ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_4 виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 1 січня 2014 року, приблизно о 18 год. 30 хв., перебуваючи біля торгівельного кіоску, розташованого на території домоволодіння по АДРЕСА_2 умисно, повторно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_6, заподіявши останній матеріальну шкоду на суму 400 грн.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про зміну судових рішень у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості. При цьому посилається на те, що суд не врахував у повній мірі його особу та всі обставини кримінального провадження, не визнав ряд пом'якшуючих покарання обставин, в результаті чого призначив занадто суворе покарання. Просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доводи касаційної скарги засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначені засудженому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про особу засудженого.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_4 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений характеризується позитивно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив умисний злочин в період іспитового строку, що свідчить про небажання засудженого ставати на шлях виправлення. Таким чином, судом враховано конкретні обставини кримінального провадження.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, у тому числі на які засуджений посилається у касаційній скарзі, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 71 КК України.

На думку колегії суддів, суд призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене йому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначає засуджений у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається підстав для його пом'якшення.

При розгляді апеляцій прокурора та засудженого ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарг, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційні скарги прокурора та засудженого залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_9 ОСОБА_9