Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/1/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.09.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000005 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2013 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фокіно, Дятківського району Брянської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше на території України не судимого, засудженого 26.12.2006 року Бутирським районним судом міста Москва, Російської Федерації, на 9 років позбавлення волі, з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму, за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 105 КК РФ (вбивство), ч. 1 ст. 158 КК РФ (крадіжка),

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 49 гривень 57 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 1000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено долю речових доказів по справі.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_10 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тобто злочин передбачений ч. 1 ст. 187 КК України.

Злочин ОСОБА_8 вчинив за наступних обставин.

12 травня 2004 року, після опівночі, з дозволу продавця ОСОБА_7 її знайомі ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували в приміщенні торгівельного кіоску, який розташований в АДРЕСА_2 , який належить підприємцю ОСОБА_6 , де вживали алкогольні напої. ОСОБА_8 пив пиво, а інші пили вино. Близько о 04:00 години всі разом, на прохання ОСОБА_11 , ходили до будинку в якому вона проживає, де вона разом з ОСОБА_7 заходила до своєї квартири. Після повернення до вказаного вище торгівельного кіоску ОСОБА_12 , а потім і ОСОБА_11 пішли кожен до свого дому. Близько о 06:00 години ОСОБА_8 залишившись з ОСОБА_7 в приміщенні кіоску попросив продати йому бутилу пива. Після того як ОСОБА_7 повернулась, щоб дістати пиво, ОСОБА_8 наніс їй один удар пляшкою пива по голові, яку взяв у руку в тому ж кіоску, від чого вказана пляшка розбилась, а ОСОБА_7 , отримавши тілесне ушкодження, присіла на підлогу. Після цього шляхом вільного доступу ОСОБА_8 забрав гроші, які знаходились на прилавку кіоску, в сумі 532 грн. 30 копійок та зник у невідомому напрямку, чим заподіяв підприємцю ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обгрунтовує свої доводи тим, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, як вчинення розбійного нападу, поєднаного з проникненням у інше приміщення - торгівельний кіоск по АДРЕСА_2 . Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 перекваліфіковані на ч. 1 ст. 187 КК України за тих підстав, що з врахуванням того, що згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.11.2012 року ОСОБА_8 не міг нанести удар пляшкою по голові потерпілій не заходячи до приміщення кіоску, відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення до приміщення. Проте, проникненням є вторгнення до приміщення саме з метою протиправного заволодіння майном. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обрав зручний для себе час вчинення злочину (06-00 година), коли поряд з кіоском нікого, окрім продавця не було. Викладені доводи вказують на те, що ОСОБА_8 заходив до приміщення торгівельного кіоску саме з метою вчинення розбійного нападу, а не з будь-якою іншою метою, при цьому розпочав злочин ще до того, як увійшов до приміщення, заподіюючи насильство по відношенню до продавця ОСОБА_7 . З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 проник саме у приміщення торгівельного кіоску, де й вчинив розбійний напад на продавця ОСОБА_7 (а.с.40, 45-46).

Крім того, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 вказала, що 12 травня 2004 року вона нікому не дозволяла заходити до приміщення кіоску, алкогольні напої не вживала. Поряд з кіоском знаходиться лавочка, сидячи на якій ОСОБА_8 та інші вживали спиртні напої. Близько 06.00 години ОСОБА_8 придбав пляшку пива та запропонував ОСОБА_14 вийти з кіоску щоб покурити, на що остання погодилася та, відчинивши двері, вийшла з кіоску, після чого, повернувшись назад, ОСОБА_8 наніс їй удар пляшкою по голові, забрав гроші з кіоску, при цьому декілька раз наніс потерпілій удари по різних частинах тіла та пішов у невідомому напрямку.

У своїй апеляції потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити новий вирок з урахуванням тяжкості злочину та заподіяної шкоди. Обґрунтовують свої доводи тим, що судом помилково перекваліфіковано дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що нікому не дозволяла заходити до приміщення кіоску. Обвинувачений не мав можливості нанести удар пляшкою по голові потерпілій не заходячи до кіоску. Гроші також були викрадені з кіоску.

При вирішення питання відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_6 судом не враховано уточнення останньої щодо позивних вимог. Так, про початок судового розгляду ОСОБА_6 було невідомо, повідомлення про судовий розгляд вона не отримувала. Коли вперше з`явилася у судовому засіданні тоді й подала свої вимоги у письмовому вигляді, які були уточненнями позовних вимог з урахуванням інфляції. Відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_8 відбулося в день винесення вироку, без урахування індексації, відсотків інфляції та недотриманої вигоди від підприємницької діяльності.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно не задовольнив позовні вимоги ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим, були втрачені назавжди нормальні життєві зв`язки, так як ситуація потребувала від ОСОБА_6 додаткових зусиль для організації життя свого і своєї сім`ї. Судом необґрунтовано частково задоволено позов ОСОБА_7 , оскільки не враховано її моральних страждань, перенесених внаслідок кримінального правопорушення.

Провівши під час апеляційного розгляду справи судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого, свідка ОСОБА_15 та дослідження матеріалів кримінального провадження характеризуючих особу обвинуваченого, заслухавши в дебатах, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_10 в його інтересах, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, за таких підстав.

Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наявними у справі доказами в їх сукупності. яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Так, допитаний під час апеляційного розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, показав, що 12 травня 2004 року близько 06:00 години, перебуваючи, з дозволу продавця, у приміщенні кіоску, розташованого по вулиці Труда в смт. Власівка, умисно наніс удар пляшкою по голові ОСОБА_7 . Після чого він шляхом вільного доступу забрав гроші з каси, приблизно 400-500 гривень. Хотів забрати решту коштів, які залишилися від покупки пива та інших товарів, але ОСОБА_7 йому відмовила і почала ображати його, в цей момент у нього виник умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень.

Допитана під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_11 показала, що 12 травня 2004 року вона разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 в приміщенні кіоску пили вино, а ОСОБА_8 пив пиво. Близько 04:00 години всі разом ходили до будинку, де вона проживає, а повернувшись до кіоску вона пішла додому, ОСОБА_16 і ОСОБА_17 залишились в кіоску, обставини викрадення ОСОБА_8 коштів їй не відомі.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина повністю підтверджується дослідженими доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку, а саме:

протоколом огляду місця події від 12.05.2004 року;

актом інвентаризації товарно-матеріальних цінностей по кіоску ПП ОСОБА_6 від 12.05.2004 року, з якого вбачається, що сума викрадених коштів складає 532,30 грн.;

протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 25.05.2004 року;

висновком експерта №79 від 24.05.2004 року та №432 від 15.11.2012 року з яких вбачається, що у ОСОБА_7 біля лівого ока був крововилив, за ступенем тяжкості тілесні ушкодження відносяться до категорії легких.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд першої інстанції під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такий висновок суд належним чином детально обґрунтував у прийнятому рішенні.

Доводи апеляцій прокурора, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки обвинувачений вчинив розбійний напад, поєднаний з проникненням у інше приміщення-торгівельний кіоск, тобто його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК України, є безпідставними і спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, з показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що 12 травня 2004 року вона у приміщенні кіоску разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_12 пили вино, а ОСОБА_8 пив пиво. Близько 04:00 години всі разом ходили до будинку де вона проживає, повернулись до кіоску, після чого вона пішла додому. Такі показання свідка є логічними, послідовними та незмінними протягом досудового та судового слідства, що свідчить про їх достовірність. Підстав вважати такі показання недостовірними колегія суддів не вбачає.

Крім того, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.11.2012 року ОСОБА_8 не мав можливості нанести удар пляшкою по голові потерпілій ОСОБА_7 не заходячи до приміщення кіоску.

Виходячи з наведеного, з огляду на те, що ОСОБА_8 12 травня 2004 року, перебуваючи у приміщенні кіоску разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 вживали спиртні напої, ОСОБА_8 пив пиво, а інші пили вино, згідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 22.11.2012 року, обвинувачений не мав можливості нанести потерпілій удар пляшкою по голові не заходячи до приміщення кіоску, то кваліфікація дій, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), є правильною.

Таким чином, всупереч апеляційним доводам прокурора та потерпілих про невмотивованість рішення суду першої інстанції, у вироку міститься достатня мотивація, як оцінки доказів, кваліфікації дій ОСОБА_8 , так і спростування доводів апелянтів.

Також колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляції потерпілої ОСОБА_7 , відносно того, що судом необґрунтовано частково задоволено її позов в частині відшкодування моральної шкоди. Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, на користь потерпілої з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи сукупність негативних наслідків які настали внаслідок дій обвинуваченого, з урахуванням душевних і психічних страждань та тяжких вимушених змін у житті потерпілої, виходячи із засад виваженості та розумності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Перевіркою всіх інших доводів, наведених у апеляціях, було встановлено, що вони також є безпідставними, тому апеляції прокурора та потерпілих є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував заподіяну матеріальну шкоду, за місцем відбуття покарання характеризується позитивно, здобув професійну освіту та працює по місцю відбуття покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання суд правильно визнав щире каяття та відшкодування матеріальної шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням усіх обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 187 КК України, яке є достатнім і необхіднім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, правильно зробивши висновок про відсутність підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляцій, а вирок суду вважає законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2013 року, стосовно ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2