Справа № 138/2813/15-к
Провадження №:1-кп/138/195/15

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.12.2015 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000755 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, освіта середня, не одруженої, не працюючої, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
15.10.2015 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з Могилів-Подільської міжрайонної прокуратури надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000755 від 23.09.2015 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст. 185 КК України до якого додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка підозрюваної про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.10.2015 призначено підготовче судове засідання.

Прокурор просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Потерпілий заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з його відмовою від обвинувачення, про що суду надав відповідне письмове клопотання. Додатково суду пояснив, що він є приватним підприємцем і обвинувачена з січня 2013 року працювала в його магазині продавцем, за що отримувала заробітну плату. В даний час вона відшкодувала завдану йому матеріальну шкоду, оскільки повернула йому усі кошти, а тому він не бажає продовження даного кримінального провадження.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник клопотання потерпілого підтримали.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти закриття провадження, оскільки на час вчинення злочину редакція статті 24 КзПП України була змінена, а тому трудові відносини обвинуваченої і потерпілого не були оформлені належним чином, в тому числі письмовим трудовим договором, а відтак потерпілий не може відмовитись від обвинувачення.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши думку потерпілого, обвинуваченої, її захисника та думку прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання потерпілого підлягає задоволенню, а кримінальне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

В обвинувальному акті зазначено, що досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 із січня 2013 року по 19 вересня 2015 року працюювала продавцем в магазині по АДРЕСА_2 , де здійснюється роздрібний продаж жіночого взуття. 10 вересня 2015 року знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні вказаного вище магазину ОСОБА_5 , здійснивши продаж жіночих туфлів 37 розміру марки «Маttguег» за грошові кошти в сумі 630 грн., маючи намір на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, не здійснила відмітку про продаж туфлів в книзі продажу товарів, впевнившись в тому, що за її діями не спостерігають сторонні особи, шляхом вільного доступу, вчинила крадіжку грошових коштів в сумі 630 грн., виручених із продажу туфлів, належних власнику магазина ОСОБА_4 . Після вчинення крадіжки, ОСОБА_5 викрадене присвоїла та розпорядилась ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 630,00 грн.

Дії ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

За змістом п.3 ч.1 ст.477 КПК України, яка регулює питання поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, зокрема, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (крадіжка, крім крадіжки, вчиненої організованою групою) якщо вони вчиненні особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоди виключно власності потерпілого.

При вирішенні клопотання суд вважає заперечення прокурора необґрунтованими, оскільки, як зазначалось вище зі змісту обвинувального акту, що було підтверджено також потерпілим, слідує, що обвинувачена із січня 2013 року по 19 вересня 2015 року працюювала продавцем в магазині потерпілого, де здійснюється роздрібний продаж жіночого взуття. Подія мала місце 10 вересня 2015 року, тобто під час виконання обвинуваченої трудових обов`язків і щодо майна потерпілого.

Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначеної в ухвалі від 09.07.2014 (справа 6-17295св14), Кодексом законів про працю України надано визначення трудового договору як угоди між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Сторонами трудового договору є працівник та власник підприємства, установи організації або уповноважений ним орган чи фізична особа.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Між тим трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Така правова позиція відповідає правовим позиціям Верховного Суду України щодо дії ст. 24 КЗпП України зазначеним в ряді ухвал, зокрема, від 03.12.2008 та від 08.04.2009.

При вирішенні клопотання суд зважає на те, що за правилами ст. 24 КЗпП України (в редакції від 09.12.2012), тобто в редакції яка діяла на січень 2013 року, при прийнятті обвинуваченої на роботу потерпілим, трудовий договір укладався, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформлювалось наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважався укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Статтею 23 КЗпП України передбачалось, зокрема, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. За правилами частини другої даної норми вимога щодо укладення строкового договору встановлювалась, коли трудові відносини не могли бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Підстави припинення трудового договору визначенні, зокрема, ст. 36 КЗпП України, а також ст.ст. 38-45 КЗпП України, які регулюють питання припинення трудових договорів за ініціативою працівника, власника або уповноваженого ним органу. Дані норми не визначають підставою припинення трудового договору ту обставиною про яку вказує прокурор, а саме зміна редакції ст. 24 КЗпП щодо укладення трудових договорів.
Тобто вказані вище обставини свідчать про те, що між потерпілим та обвинуваченою в січні 2013 року укладено трудовий договір, оскільки її фактично було допущено до роботи і такий договір було укладено на невизначений строк. Подія, про яку вказано в обвинувальному акті мала місце під час дії трудового договору між потерпілим та обвинуваченою, а відтак потерпілий має право на реалізацію процесуального права передбаченого ст. 26 КПК України.
Частина 4 статті 26 КПК України передбачає, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Частина 6 вказаної статті зобов`язує суд в разі виявлення вказаної обставини під час судового провадження постановити ухвалу про закриття кримінального провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 23, 24 (в ред. від 09.12.2012) КЗпП України, ч.1 ст.185 КК України, ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284, ст.ст. 369-372, 477 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Закрити кримінальне провадження №0000755 у формі приватного обвинувачення ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_4 від обвинувачення.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом 7 днів з дня її проголошення через Могилів-Подільський міськрайонний суд і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя: ОСОБА_1