Справа № 740/4005/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/111/2016
Категорія - ст. 186 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001347 від 11 серпня 2015 року за апеляційною скаргою прокурора Ніжинської місцевої прокуратури на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга прокурора, в якій він просить вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, постановити новий вирок, яким останнього визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, призначити покарання в межах санкції даної статті та застосувати вимоги ст. 75 КК України звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням. Також, просить скасувати ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2015 року та дослідити докази.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України і призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально виконавчої інспекції.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_6 245 грн. 52 коп., процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта, на користь держави.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вважає, що матеріалами провадження доведено, що ОСОБА_6 відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_8 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановив суд, 10 серпня 2015 року, близько 17 години, ОСОБА_6 , перебуваючи на узбіччі проїзної частини вул. Гоголя у с. Вертіївка Ніжинського району, відкрито для потерпілої ОСОБА_8 , викрав належний їй мобільний телефон марки «Nokia 1800» вартістю 213 грн. 26 коп., завдавши останній матеріальної шкоди на вищезазначену суму.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив її залишити без задоволення, а вирок суду без змін, думку прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги з підстав наведених у неї, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Із показань в судовому засіданні суду першої інстанції, як обвинуваченого ОСОБА_6 так і потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що 10 серпня 2015 року між ними на ґрунті особистих неприязних стосунків виник конфлікт, в ході якого останній були заподіяні відповідні тілесні ушкодження і саме їх спричинення не було метою вчинення відкритого викрадення її майна.

Пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» містить роз`яснення, що заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння, охоплюються частиною другою статті 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують, коли вони заподіяні під час грабежу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії ОСОБА_6 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, з огляду на те, що як матеріалами провадження так і в судовому засіданні суду першої інстанції не встановлено нападу на потерпілу саме з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства, а як встановлено обвинувачений спричинив потерпілій тілесні ушкодження не з метою заволодіння її майном (мобільним телефоном), а спричинив їх на ґрунті неприязних відносин до потерпілої з відповідних мотивів. Тобто, спричинення потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень не слугувало для обвинуваченого ОСОБА_6 засобом для заволодіння її майном.

Тому, колегія судів приходить до висновку, що зібрані докази в сукупності повністю підтверджують вину ОСОБА_6 у відкритому викраденні ним чужого майна (грабежі), у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині не заслуговують на увагу.

Разом з тим, 26 листопада 2015 року Ніжинський міськрайонний суд ухвалив ухвалу, якою вказано про необхідність довести до відома Ніжинського міжрайонного прокурора для прийняття відповідного рішення, але діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено винесення вказаного рішення суду, а тому дана ухвала підлягає скасуванню через безпідставність, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Істотних порушень норм кримінального-процесуального закону при розслідуванні провадження та його розгляду в суді, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Ніжинської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2015 року скасувати.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4