№ 336/6490/15-к
провадження № 1кп/336/537/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2015 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
15.01.2002 р. Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
17.07.2002 р. Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 22.07.2003 р. умовно-достроково на 1 рік 5 днів;
27.04.2004 р. Пологівським районним судом Запорізької області за ч.5 ст.185, ч.2 ст.186, ст.ст.70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області дії перекваліфіковані з ч.5 ст.185 на ч.4 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільнений 09.01.2009 р. по відбуттю строку покарання;
26.11.2010 р. Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2,3 ст.185, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
30.11.2011 р. Пологівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1, 4 ст.70, ч.1 ст.311, ч.2 ст.15, ст.71 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі;
16.06.2015 р. Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
14.08.2015 р. Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України, -
В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, пояснив, що не причетний до відкритого викрадення майна у ОСОБА_4 . У вказаний в обвинувальному акті день та час він знаходився у м.Пологи, що можуть підтвердити його батьки. До м.Запоріжжя обвинувачений прибув тільки 23 травня 2015 р.
Дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення, виходячи з наступного.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що впевнено впізнає у ОСОБА_6 особу, яка 20 травня 2015 р. приблизно о 10.00 годині біля будинку № 39 по вул..Дальній в м.Запоріжжя зірвала з її шиї два золотих ланцюжки та золотий хрестик. Вранці цього ж дня вона, з двома малолітніми дітьми, ходила до парку ім..«Клімова», потім скупилась та поверталась додому. Коли перейшла через залізничні рейки, переставила дитячу коляску, почула, що позаду хтось біжить. Озирнувшись, потерпіла помітила обвинуваченого, який біг на неї. ОСОБА_4 зробила висновок, що ОСОБА_6 вихопить її сумку та почала притримувати сумку рукою, іншою рукою тримала дитячу коляску. Але обвинувачений, зі спини, схопив золоті ланцюжки та почав ними душити. ОСОБА_4 почала кликати на допомогу, намагалась звільнитись від обвинуваченого, але в цей час коляска, в якій знаходилась дитина потерпілої, почала перевертатись і вона відволіклась. ОСОБА_6 зірвав з її шиї два золотих ланцюжки та заволодів також одним із золотих кулонів із зображенням Ісуса Христа. Один із золотих кулонів, в результаті злочинних дій обвинуваченого, впав на землю на місці пригоди, потерпіла його знайшла.
Згідно протоколу огляду місця події від 20.05.2015 р. з фототаблицею до нього (а.с.65-68), в період з 11.00 год. по 11.20 год. була оглянута ділянка місцевості, розташована на відстані приблизно 10 метрів від кута паркана будинку АДРЕСА_2 , під час огляду місцевості нічого не вилучалось.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 29.07.2015 р. з фото таблицею до нього (а.с.71-75) судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 серед чотирьох осіб впізнала під № 3 ОСОБА_6 , як особу, що 20 травня 2015 р. вчинила відносно неї грабіж.
Досліджені судом докази в сукупності логічні, послідовні, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності.
Аналізуючи наведене, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, які перевірені доказами, суд дійшов до висновку, що кожен досліджений у судовому засіданні доказ та їх сукупність у взаємозв`язку дають підстави для висновку про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена в повному обсязі.
Суд не встановив підстав ставити під сумнів покази потерпілої ОСОБА_4 про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив щодо неї злочин за встановлених судом обставин. ОСОБА_4 як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні впізнавала ОСОБА_6 . В судовому засіданні потерпіла пояснювала, що сумнівів щодо особи обвинуваченого не має, злочин був вчинений вдень, та ОСОБА_4 добре роздивилась риси обличчя грабіжника.
Захисник просив визнати недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.07.2015 р. оскільки даний протокол не містить прізвища особи в п.3, яка пред`являлась для впізнання, а є лише невідомо ким виповнений підпис.
Ч.1 ст.89 КПК України передбачено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Ч.1-3 ст.228 КПК України визначає, що перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.
Вимоги щодо складання протоколу пред`явлення особи для впізнання визначені ст.ст.231 та 104 КПК України.
Судом встановлено, що при проведенні даної слідчої дії були повністю дотримані вищевказані норми. З протоколу та фототаблиці до нього вбачається, що потерпілій ОСОБА_4 для впізнання було пред`явлено чотири особи, анкетні дані яких повністю викладені в протоколі, а після проведення слідчої дії наявні підписи трьох осіб чоловічої статі, які пред`являлись разом з ОСОБА_6 для впізнання та які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.
Таким чином підстав для визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання недопустимим доказом судом не встановлено.
Доводи обвинуваченого про його перебування під час вчинення злочину в іншому місці нічим об`єктивно не підтверджені.
Час вчинення злочину та його місце встановлено з пояснень потерпілої ОСОБА_4 та протоколу огляду місця події.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд згідно із вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин.
Обвинувачений має постійне місце проживання, не працевлаштований, не одружений, раніше неодноразово судимий, на обліку в наркодиспансері не перебуває (а.с.76-85).
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, вчинення злочину через короткий термін після звільнення з місць відбування покарань, що вказує на свідоме ігнорування суспільних норм та правил поведінки, суд прийшов до висновку, що обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення, висновків для себе не зробив, має стійку орієнтацію на вчинення протиправних дій та існування за рахунок доходів, отриманих злочинним шляхом. З метою виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень, обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з реальною ізоляцією від суспільства, що є необхідним та достатнім задля досягнення цілей кримінального покарання та убезпечення суспільства від його протиправних посягань.
При вирішенні цивільного позову, заявленого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
У відповідності до вимог ст.ст.127-129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.
В процесі досудового слідства ОСОБА_4 надавала бірки з золотих прикрас, що були викрадені, в яких зазначено їх найменування, вага, проба, розмір та ціна (а.с.70).
Заслухавши цивільного позивача, а також позицію обвинуваченого з приводу заявленого позову, оцінивши у сукупності всі надані на обґрунтування цивільного позову докази, суд задовольняє цивільний позов, заявлений ОСОБА_4 частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.22, 23, 1167, 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, витрат, які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також втрат через перенесені душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою відносно членів його сім`ї або близьких родичів.
Надані бірки підтверджують реальні збитки, понесені ОСОБА_4 через злочинні дії ОСОБА_6 , на суму 24 659 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.
В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано доказів понесення таких витрат фактично, а рішення суду, у відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України, не може ґрунтуватись на припущеннях.
Речові докази по справі відсутні.
Враховуючи, що інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив до постановлення вироку Погологівським районним судом Запорізької області від 14.08.2015 р., суд призначає йому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України.
Обвинувачений утримується під вартою на підставі вироку Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.06.2015 р. У даному кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст.371, 373-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з урахуванням вироку Пологівського районного суду Запорізької області від 14.08.2015 року остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 26 травня 2015 р. згідно вироку Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.06.2015 р.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, -у той же строк після отримання копії вироку.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя