Справа № 754/9399/15-к
Провадження №: 1-кп/752/734/15
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
13.08.2015 р. м. Київ
Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, хворіє на СНІД, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий;
обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Підгірці, Обухівського р-ну, Київської обл., українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проживає в силу ст. 89 КК України раніше не судимий;
обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В :
До Голосіївського районного суду м. Києва з Апеляційного суду м. Києва передано обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України та ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити справу до судового розгляду, просив долучити до обвинувального акту матеріали кримінального провадження та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 обрану під час досудового розслідування міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник підтримав думку прокурора з приводу призначення провадження до судового розгляду, однак заперечив з приводу продовження його підзахисному міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку прокурора.
Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, у відповідності до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до висновку, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити відомості, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Крім того, згідно з вимогами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
При цьому, обвинувачення як передбачає п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, 17.03.2013 приблизно о 22-30 год. ОСОБА_3 діючи з корисливих мотивів, знаходячись на території парку, розташованого по вул. Залізничне шосе, 1-а, в м. Києві, незаконно збув раніше придбану невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, об`ємом 2 мілілітри, що містився у 5 мілілітровому медичному одноразовому шприці ОСОБА_7 за 240 гривень.
Крім того, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 приблизно у травні 2013 року розробив план злочинних дій, відповідно до якого йому з метою отримання прибутку у вигляді грошових коштів для незаконного придбання наркотичних засобів з метою власного вживання потрібно підшукати особу яка має можливість незаконно придбавти на території Київської області наркотичні засоби опій ацетильований у великих розмірах по низьким цінам та має в своєму користуванні автомобіль за допомогою якого можливе незаконне перевезення придбаних наркотичних засобів до м. Києва. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_3 підшукав ОСОБА_4 . Виконуючи свої спільні дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період часу з травня по 17 вересня 2013 року, тобто до моменту затримання працівниками міліції, 2-3 рази на тиждень, діючи повторно з корисливих мотивів, згідно попередньо узгодженого плану та розподілених ролей їздили до Київської обл., Васильківського району, в напрямку Одеської траси, де незаконно придбавали за ціною 35 гривень за 1 мілілітр невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого за виручені грошові кошти від попереднього збуту наркотичних засобів, після чого перевозили наркотичний засіб до м. Києва та повторно збували наркозалежним особам по 80 гривень за 1 мілілітр.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання і перевезення з метою збуту, а також збут особливо небезпечного наркотичного засобу повторно за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування кримінального законодавства про повторність сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010 року, якщо за вчинення злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки.
Оскільки як вбачається із анкетних відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, а тому епізод незаконного збуту наркотичного засобу, який було вчинено 17.03.2013 приблизно о 22-30 год. за адресою вул. Залізничне шосе, 1-а, в м. Києві, має бути кваліфіковано за ч. 1 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання і перевезення з метою збуту, а також збут особливо небезпечного наркотичного засобу без вказівки на таку кваліфікуючу ознаку як повторність.
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленим та формулювання обвинувачення ОСОБА_3 не відповідають правовій кваліфікації дій обвинуваченого.
Крім того, формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, а саме: подія кримінального правопорушення, як то час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Дане формулювання обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неповним та неконкретним, в ньому зазначено, що виконуючи свої спільні дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період часу з травня по 17 вересня 2013 року, тобто до моменту затримання працівниками міліції, 2-3 рази на тиждень, збували наркозалежним особам наркотичний засіб опій ацетильований по 80 гривень за 1 мілілітр та описано лише епізод збуту наркотичних засобів від 17.09.2013 року.
Однак в тексті обвинувального акту не зазначені час, місце, та яким чином у період часу з травня по 17 вересня 2013 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювали збут наркотичних засобів. Крім того, не вказана кількість збутого наркотичного засобу у вказаний період часу, оскільки розмір збутих наркотичних засобів є кваліфікуючою ознакою та впливає на кваліфікацію дій обвинувачених.
У зв`язку з викладеним вище, суд вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором в наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акта, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
При цьому, суд при поверненні обвинувального акта прокурору враховує також відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.
Також в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України долучений до обвинувального акту, не відображено чи були проведені такі процесуальні дії як повідомлення сторонам про закінчення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
З урахуванням наведеного, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме: в ньому формулювання обвинувачення викладено не повно і не конкретно, крім того фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленим та формулювання обвинувачення ОСОБА_3 не відповідають кваліфікації дій обвинуваченого та враховуючи усі перераховані вище недоліки у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що вони виключають можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду і повинні бути усунуті в порядку, визначеному ст. 314 КПК України.
У зв`язку з чим, обвинувальний акт обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України та ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України необхідно повернути прокурору.
З урахуванням клопотання прокурора, тяжкості пред`явленого обвинувачення та звертаючи увагу на те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 19.08.2015 року, а підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, оскільки як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування він під час досудового розслідування ухилявся від органів досудового розслідування та був оголошений в розшук, суд приходить до висновку про необхідність продовжити міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 діб.
Керуючись ст. ст. 291, 314-317 КПК України, суд
Керуючись вимогами ст. 315 КПК України, обраний на досудовому розслідуванні обвинуваченому:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін та продовжити до 12.10.2015 року включно.
Ухвала судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 7 діб з моменту оголошення.
Суддя