АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого:
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, направлено для проведення додаткового розслідування.
Повертаючи справу на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства, суд першої інстанції зазначив, що між показаннями підсудного ОСОБА_6 , який не визнавав своєї вини в інкримінованих злочинах, містяться істотні суперечності з показаннями потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які в судове засідання не з`являються, місце їх проживання за дорученням суду органом досудового слідства не встановлено, що унеможливлює їх допит в судовому засіданні. Крім того, в матеріалах кримінальної справи міститься постанова о/у ВКР Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві від 13 січня 2007 року (т. 6 а. с. 75) про відмову в порушенні кримінальної справи по епізоду заволодіння особистими речами, грошовими коштами, золотими виробами потерпілої ОСОБА_8 , що, відповідно до п. 11 ст. 6 КПК України 1960 року, ставить під сумнів законність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення в цій частині. Також суд зазначив, що під час проведення пред`явлення потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідку ОСОБА_10 для впізнання осіб по фотознімкам від 31 січня 2007 року (т. 2 а. с. 63-66), від 2 лютого 2007 року (т. 2 а. с. 90-94), від 29 січня 2007 року (т. 2 а. с. 164-168), від 14 березня 2007 року (т. 2 а. с. 39-40), слідчий, в порушення вимог ст. ст. 175, 176 КПК України 1960 року, не попередив потерпілих про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а свідка ОСОБА_10 за відмову від дачі показань, що ставить під сумнів законність проведення вказаних слідчих дій та достовірність отриманих результатів. Зазначив суд і про фальсифікацію матеріалів справи та штучне створення органом досудового розслідування доказів, а саме оформлення протоколів допиту потерпілої ОСОБА_9 датованих 27 січня 2007 року та 19 березня 2007 року (т. 2 а. с. 155-163, 179-180), в той час, коли за повідомленням Державної прикордонної служби України (т. 9 а. с. 22-25) потерпіла знаходилась в Угорщині та Єгипті. Це ж стосується протоколів відтворення обстановки та обставин подій злочину датованих 19 березня 2007 року, відповідно до яких слідчим ОСОБА_11 зазначені слідчі дії проводились з потерпілою ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_10 з 14 год. 30 хв. до 17 год. 20 хв., проте, в матеріалах справи міститься протокол допиту, відповідно до якого в цей же день та час вказаний слідчий проводив допит свідка ОСОБА_12 в приміщенні ВАТ «Кредитпромбанк» по вул. Р. Окіпної, 4, в м. Києві.
З огляду на сумніви щодо достовірності показань потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , наданими ними в ході досудового слідства, судом зазначено, що органу досудового слідства необхідно слідчим шляхом перевірити чи відповідають дійсності повідомлені ними обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому у вину злочинів, а також провести слідчо-оперативні заходи з метою усунення суперечностей між зібраними у справі доказами.
Дана неповнота, на думку суду, не може бути усунута в судовому засіданні, оскільки потребує проведення значного обсягу слідчих та оперативно-розшукових заходів, спрямованих на перевірку наявних у справі доказів та збирання додаткових, а також усунення суперечностей, а тому кримінальна справа підлягає поверненню на додаткове розслідування.
В апеляції прокурор просить вказану постанову скасувати як таку, що не ґрунтується на вимогах ст. 281 КПК України 1960 року, та повернути справу на новий судовий розгляд в іншому складі суду з підстав неповноти судового слідства та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд передчасно прийшов до висновку про фальсифікацію доказів у справі, зокрема протоколів допиту потерпілої ОСОБА_9 , протоколів відтворення обстановки та обставин подій злочину за участі потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , оскільки не допитав з цього приводу слідчих, які проводили відповідні слідчі дії ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Крім того, вказуючи на суперечність в свідченнях потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 та підсудного ОСОБА_6 , який своєї вини в інкримінованих йому у вину злочинів не визнав, суд не врахував те, що кримінальна справа відносно останнього була виділена з кримінальної справи стосовно інших учасників організованої злочинної групи ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , відносно яких вирок набрав законної сили та при його постановлені показання зазначених осіб були предметом дослідження суду.
А тому доводи суду про неповноту та неправильність досудового слідства, на переконання прокурора, не ґрунтуються на матеріалах справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які вважали постанову суду законною та обґрунтованою, а апеляцію прокурора - безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи поданої апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 281 КПК України 1960 року, направлення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду можливо лише у зв`язку з неповнотою або неправильністю досудового слідства, і лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Неповним визнається досудове слідство, коли під час його провадження, всупереч вимогам ст. 22 КПК України 1960 року, не були досліджені або були досліджені поверхово чи однобічно обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Неправильним визнається досудове слідство тоді, коли під час його провадження органами дізнання чи досудового слідства були неправильно застосовані чи безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону.
Однак, даних вимог закону судом першої інстанції при прийнятті рішення про направлення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 на додаткове розслідування не дотримано.
Так, спрямовуючи справу на додаткове розслідування, всупереч вимогам закону, суд в стадії судового розгляду вдався до оцінки зібраним у справі доказам, піддавши сумніву достовірність показань потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 з огляду на позицію захисту в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_6 , а також законність проведення впізнання осіб по фотознімкам (т. 2 а. с. 39-40, 63-66, 90-94, 164-168) та доказів, зокрема протоколів допиту потерпілої ОСОБА_9 (т. 2 а. с. 155-163, 179-180), протоколів відтворення обстановки та обставин подій злочину з потерпілою ОСОБА_7 і свідком ОСОБА_10 (т. 2 а. с. 41-45, 99-109), а звідси - і обвинувачення ОСОБА_6 по епізоду заволодіння золотими виробами, особистими речами та грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 , що є неприпустимим.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, такі висновки суду зроблені передчасно, без повного та всебічного встановлення фактичних обставин інкримінованих у вину ОСОБА_6 злочинів.
А саме, суд, прийнявши рішення про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , тобто осіб, які за версією органу досудового слідства в складі організованої злочинної групи вчинили злочини разом з ОСОБА_6 , та у відношенні яких вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 6 листопада 2008 року набрав законної сили (т. 11 а. с. 175-219), фактично допитав тільки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . При цьому, їх допит носив формальний характер, оскільки не досліджувалися їхні показання в ході досудового слідства (т. 14 а. с. 38, 158).
Не вжито судом будь-яких заходів щодо допиту в судовому засіданні слідчих у справі ОСОБА_14 відносно обставин проведення та складання ним протоколів відтворення обстановки та обставин події злочину за участі потерпілої ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_10 (т. 2 а. с. 41-45, 99-109), а також ОСОБА_13 щодо проведення та складання ним протоколів допиту потерпілої ОСОБА_9 (т. 2 а. с. 155-163, 179-180).
Не витребувані судом та не досліджені в судовому засіданні відеозаписи відтворення обстановки та обставин події злочину за участі потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , а також не допитані особи, які приймали участь в зазначених слідчих діях в якості понятих.
Це ж стосується і свідків, які приймали участь в якості понятих при проведенні впізнання потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідком ОСОБА_10 осіб, причетних до вчинення злочинів, по фотознімкам (т. 2 а. с. 39-40, 63-66, 90-94, 164-168).
Крім того, відповідно до вимог ст. 290 КПК України 1960 року, до потерпілого, який не з`явився в судове засідання без поважних причин, суд може застосувати привід згідно зі ст. 72 цього Кодексу, що полягає в примусовому доставлені потерпілого співробітниками органів внутрішніх справ до суду.
Однак, не дивлячись на вказані вимоги закону, суд першої інстанції хоча і виносив постанови від 26 травня, 13 червня, 24 червня, 15 липня, 28 серпня, 18 вересня, 28 листопада 2014 року та 16 січня 2015 року про примусовий привід в судове засідання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , належний контроль за виконанням доручення не здійснював, про що свідчить те, що потерпіла ОСОБА_8 , двічі перебуваючи на території України, повідомлялась про необхідність явки в суд на 12 серпня та 7 жовтня 2014 року (т. 13 а. с. 198, т. 14 а. с. 35), проте примусово доставлена в судове засідання не була.
Також, будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 , батько підсудного, повідомив про перебування ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 (т.13 а. с. 203), однак суд виніс постанову про її примусовий привід за адресою: АДРЕСА_3 (т. 13 а. с. 205).
Аналогічні недоліки стосуються і виконання органом досудового слідства і примусових приводів відносно потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
До того ж, встановивши через відділ адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві, що свідок ОСОБА_10 не значиться зареєстрованою в м. Києві та Київській області (т. 13 а. с. 115, 128), суд з незрозумілих підстав такий же запит не направив в м. Кіровоград по місцю її народження та попереднього місця проживання.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає постанову суду першої інстанції такою, що не ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в іншому складі суду, а апеляція прокурора - задоволенню.
При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене в ухвалі та вжити заходи для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи з постановленням законного і обґрунтованого рішення.
Керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 Розділу Х1 «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів -
У Х В А Л И Л А :
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.
Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року скасувати, а кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді підписки про невиїзд залишити без змін.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11/796/186/2015 Головуючий в І інстанції ОСОБА_23
Категорія ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, Доповідач ОСОБА_1
ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України