Дата документу Справа № 236/2604/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/21/15
Єдиний унікальний № 236/2604/13-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000187 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.10.2007 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 69, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 25.09.2009 року умовно - достроково за ст. 81 КК України на невідбутий термін 11 місяців 10 днів;

- 06.08.2013 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту;

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність вироку через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. При цьому зазначає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання з випробуванням, суд не врахував, що останній вчинив два умисних кримінальних правопорушення проти власності, одне з яких віднесено законом до категорії тяжких правопорушень, раніше неодноразово був судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічні кримінальні правопорушення. Крім того, будучи молодою особою працездатного віку ніде не працює, що і стало підґрунтям для вчинення кримінальних правопорушень та свідчить про можливість в подальшому продовжити злочинну діяльність.

Тому просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно до відбуття визначити 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; захисника і обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та аргументи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 липня 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань, остаточно за сукупністю злочинів, призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Вирішена доля речових доказів. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовано.

Згідно вироку, ОСОБА_6 в ніч з 01.12.2012 року на 02.12.2012 року, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом зриву навісного замку, проник до приміщення гаражу, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки умисно, таємно, повторно, викрав майно ОСОБА_9 , а саме: зварювальний апарат марки ADVANCED AWELCO inverter, вартістю 844 грн. 67 коп., бензопилу марки GOODLUCK GL 4500 M, вартістю 437 грн. 50 коп., шліфувальну машинку марки DWT, вартістю 243 грн. 85 коп., електродвигун потужністю 1,2 кВт, вартістю 776 грн. 42 коп., а всього на загальну суму 2 302 грн. 44 коп. Після цього з місця події зник, а викрадене ним майно звернув на свою користь.

Крім того, 14.07.2013 року приблизно о 22 годині 00 хвилин (більш точний час встановити не виявилось можливим) ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на території неогородженої земельної ділянки АДРЕСА_3 . Зрозумівши, що на земельній ділянці № НОМЕР_1 нікого не має і за ним ніхто не спостерігає, він вирішив таємно викрасти майно ОСОБА_10 . З цією метою ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, відрізавши ножем, що мав при собі, резиновий шланг, повторно, таємно викрав встановлений на свердловині електронасос виробництва ТОВ Промелектро, марки Водолій, моделі БЦ - 1,6 - 20У 1.1, чим спричинив матеріальні збитки ОСОБА_10 в розмірі 594 грн. 00 коп. Після чого з місця події зник, а викрадене майно звернув на свою користь та розпорядився на власний розсуд.

Висновки районного суду про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі прокурора.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, вартість та кількість викраденого майна, а також те, що останній свою провину визнав повністю, щиросердно, дієво розкаявся у вчиненому, є інвалідом дитинства другої групи, потерпілі претензій до нього не мають, а тому районний суд визнав можливим не призначати йому реальне позбавлення волі і правильно застосував до нього ст. 75 КК України.

Необґрунтованими є доводи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше був неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, оскільки при вчиненні вищевказаних злочинів, він мав тільки одну судимість від 25.10.2007 року.

Не може бути прийнятий до уваги довід прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається, що є підґрунтям для вчинення ним кримінальних правопорушень та свідчить про можливість в подальшому продовжити злочинну діяльність, оскільки ці факти, самі по собі, ні є обставинами, які обтяжують покарання, крім того довід про можливе в подальшому вчинення ним нових злочинів, є тільки припущеннями прокурора. Між тим, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо (т. 2 а.п. 30), має постійне місце проживання, яке було пошкоджено в результаті влучення бойового снаряду в будинок.

Посилання прокурора на те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив два умисних кримінальних правопорушення проти власності, одне з яких віднесено законом до категорії тяжких правопорушень, є також безпідставними, оскільки це ні є перешкодою для застосуванні щодо останнього ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказане, а також те, що потерпіла ОСОБА_10 (рідна сестра обвинуваченого) просила суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 93), останній має легку розумову відсталість (т. 2 а.п. 6), а також те, що звільнення від відбування покарання з випробуванням є однією із форм кримінальної відповідальності, якої обвинувачений не уникнув, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням шляхом визначення дворічного іспитового строку та встановлення контролю за його поведінкою, є законним.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, залишити без задоволення, а вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 липня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4