Справа №477/2115/14-к 30.04.2015 30.04.2015 30.04.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000249, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2015 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Євгенівка Снігурівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , зареєстрований в с. Євгенівка Снігурівського району Миколаївської області,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Євгенівка Снігурівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_2 ,
обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 289 КК України,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 ,
обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить вирок відносно ОСОБА_5 змінити пом`якшити йому покарання до 10 років позбавлення волі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок відносно нього змінити пом`якшити йому покарання до 15 років позбавлення волі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доповнень до неї обвинуваченого ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити виключити зі складу обвинувачення ч. 2 ст. 289 КК України, перекваліфікувати його дії з п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 396 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 визнано винними у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалено стягнути на користь ОСОБА_12 у відшкодування майнової шкоди з ОСОБА_7 26 000 грн., у відшкодування моральної шкоди в рівних долях з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 300 000 грн.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави в рівних долях витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню № 0000249 44 634,83 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.
Узагальнені доводи апелянтів.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 і кваліфікації його дій, вважає, що покарання ОСОБА_5 призначено занадто суворе, а тому просить його пом`якшити і призначити йому покарання у виді позбавлення волі, але на певний строк, оскільки роль і ступінь участі ОСОБА_5 в настанні злочинного результату неоднакова з роллю і ступенем участі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Під час досудового слідства і в судовому засіданні ОСОБА_5 визнав себе винним, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, не намагаючись уникнути відповідальності за скоєний злочин.
В суді ОСОБА_5 визнав себе винним частково тому що він безпосередньо потерпілих не вбивав, але розкаявся і обіцяв говорити тільки правду. Зазначає, що ініціатором бійки був потерпілий ОСОБА_13 він перший наніс удар палкою по голові ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_5 вийшов із машини. Тримаючи в подальшому ОСОБА_13 , ОСОБА_5 думав, що вони заспокоять потерпілих і втечуть на машині. Він чув лише якусь метушню, голоси, але що саме говорили та прохань потерпілих не вбивати, не чув. Після того, як ОСОБА_8 дав ОСОБА_7 небезпечну бритву, ОСОБА_7 , за вказівкою ОСОБА_8 перерізав горло ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_7 перерізав бритвою горло ОСОБА_13 , ОСОБА_5 побачив багато крові і зрозумів, що скоєне вбивство. Він допоміг погрузити тіла потерпілих в машину і знищити сліди злочину, при цьому наточити в пляшку бензину і підпалити машину з тілами потерпілих, він не зміг.
На думку апелянта суд першої інстанції не прийняв до уваги наведені обставини, які суттєво впливають на висновки щодо ролі ОСОБА_5 , а лише зазначив, що така позиція обвинуваченого ОСОБА_5 розцінюється, як намагання зменшити свою роль у вчиненому та уникнути відповідальності, хоча будь-яка інша роль ОСОБА_5 у скоєному злочині не доведена.
Просить з урахуванням викладених обставин, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його молодого віку, щирого каяття, тих обставин, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у психіатра і нарколога не перебував, позитивно характеризується, відсутності обтяжуючих вину обставин, призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, але в умовах ізоляції від суспільства на певний час.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності його вини у вчинені інкримінованих йому злочинів, вважає вирок в частині призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, його особі та принципам достатності покарання для його виправлення.
На його думку, судом повинна була розцінена, як пом`якшуючи вину та покарання обставини визнання ним вини в повному обсязі, щиросердне розкаяння, активне сприяння в розкритті злочину та встановлення всіх обставин злочину. ОСОБА_5 наголошує на тому, що в ході судового розслідування тільки він на відміну від інших обвинувачених повністю визнав свою вину у скоєному діянні, щиро розкаявся у вчиненому і дав свідчення по суті пред`явленого обвинувачення, які відповідають фактичним обставинам справи і не суперечив ним, засуджував свій вчинок, дав негативну оцінку своїй поведінці та готовий нести відповідальність за скоєне та публічно просив вибачення у потерпілих.
Вважає, що при визначені покарання суд не врахував такі пом`якшуючи покарання обставини, як його вік серед обвинувачених є наймолодшим (23 роки), те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання та навчання, має стійкі соціальні зв`язки з батьками, спільно проживав без реєстрації шлюбу з непрацюючою ОСОБА_15 , має на утриманні неповнолітню дворічну дитину, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, лише у 2000 році амбулаторно консультувався, працював без оформлення працевлаштування по найму на будівництві, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Також вважає, що суд не звернув увагу на протиправну та провокуючу поведінку потерпілих під час конфлікту. ОСОБА_13 неодноразово мав конфлікти з жителями с. Поляни з приводу ловлі риби на ставку, а ОСОБА_14 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, двічі відбував покарання за вчинення особливо тяжких злочинів, характеризувався посередньо.
Вважає, що відповідно до вищевказаного, суд першої інстанції мав можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 115 КК України, проте дійшов помилкового висновку про його ізоляцію від суспільства на безстроковий строк.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що вважає вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону України.
На його думку при ухвалені вироку судом не враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003р. № 2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» щодо ступеню участі та характеру дій кожного з обвинувачених.
Не враховані судом і докази, що спростовують його вину з приводу позбавлення життя потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в суді він стверджував, що не мав наміру позбавляти життя потерпілих, оскільки ще на початку сутички між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 втратив свідомість і знепритомнів. В подальшому через погрозу фізичної розправи від ОСОБА_16 він не повідомив міліцію про скоєний злочин, але факт неповідомлення про злочин не може бути підставою для звинувачення його у скоєні злочину. Такі його показання, як доводи про те, що в його діях не має ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, залишились поза увагою суду.
Суд послався як на доказ настання смерті потерпілих від різаної рани шиї на висновки судово-медичних експертиз № 79 та № 80 від 05.08.2014 р., але такі висновки не достовірні, оскільки встановити причину смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не виявилось можливим, а тому такі твердження нічим не підкріплені.
На думку обвинуваченого судом не встановлено, що він з іншими особами вступив в злочинну змову, направлену на вбивство потерпілих.
Апелянт вважає, що суд при ухвалені вироку взяв до уваги лише ті показання, які він надавав під час досудового розслідування і не проаналізував надані ним інші показання, в контексті доказів, не дав їм належної оцінки і не перевірив їх.
Вважає, що суд в порушення вимог ст. 370 КПК України під час розгляду справи допустив однобічність, неповноту, надав перевагу доводам прокурора, що є істотним порушенням засад змагальності і диспозитивності та рівності усіх учасників процесу, чим істотно порушив вимоги кримінально-процесуального законодавства України.
Стверджує, що він став свідком злочинних діянь ОСОБА_5 щодо позбавлення життя ОСОБА_13 , а саме того, як ОСОБА_5 накинувся на ОСОБА_13 та почав наносити йому удари ножем, а ОСОБА_7 в цей час побіг до машини, на якій приїхали потерпілі, і що там відбувалось не бачив, оскільки в цей час отримав удар по голові від ОСОБА_5 і втратив свідомість. Отямився він від того, що ОСОБА_5 полив його водою та почав погрожувати, що у разі його непокори чи спроби втекти, з ним буде теж саме, що і з потерпілими. Після погроз на його адресу, він погодився супроводжувати їх до вказаного ними місця, де ОСОБА_16 , відібравши у нього ключі від машини, облили машину потерпілих бензином і підпалили її. Потім він відвіз їх до селища.
Обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що його дії були спрямовані лише на допомогу ОСОБА_16 зникнути з місця скоєння злочину та приховати злочин.
На думку апелянта, суд допустив неправильне застосування ст. ст. 27, 28 КК України та допустив помилку при застосуванні положень закону про форму вини, співучасть у вчинені злочину, помилково визначив коло суб`єктів кримінальної відповідальності за певний злочин і кваліфікуючі ознаки злочину, тому із доводами суддів про звинувачення його у вчинені злочинів передбачених п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України він незгодний.
Крім наведеного, обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що при призначені покарання суд не врахував дані про його особу він має постійне місце проживання, мешкає із своєю родиною, займався домашнім господарством, не має шкідливих звичок, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не стоїть, за місцем мешкання характеризується позитивно, проігнорував положення ст. ст. 50, 65 КК України.
В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що в суді першої інстанції було приховано факт застосування відносно нього психологічного тиску на досудовому слідстві з метою отримання зізнавальних свідчень працівники міліції та адвокат ОСОБА_17 , який є родичем одного з постраждалих, тиснули на нього та погрожували, використовуючи психологічний тиск, але не зважаючи на це його показання були покладені в основу вироку, як доказ його вини. Суд не надавав йому вести свій захист та всі його вимоги та заяви про проведення відповідного дослідження матеріалів справи ігнорував.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
07.05.2014 р. близько 22.00 години обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автомобілі марки ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , прибули до ставка штучного призначення, розташованого поблизу с. Поляна Снігурівського району Миколаївської області з метою незаконного вилову риби. Вибравши місце для здійснення незаконного вилову риби, обвинувачені на березі почали чекати більш пізнього часу для встановлення рибацьких сіток.
Близько 02.00 години 08.05.2014 р. до місця знаходження обвинувачених під`їхали потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на автомобілі марки ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Потерпілий ОСОБА_13 підійшов до автомобіля, в якому знаходились обвинувачені, почав висловлювати своє невдоволення з приводу незаконного вилову риби зі ставку та їхньої присутності біля ставку, який знаходиться в користуванні ОСОБА_18 . У зв`язку з висловлюваннями останнім претензій обвинуваченим з приводу незаконного вилову риби зі ставку, між ОСОБА_13 та обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , які вийшли зі свого автомобіля, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_13 , знаходячись біля автомобіля ОСОБА_8 , дерев`яною палкою, яку тримав в руці, наніс один удар в область голови ОСОБА_8 . У відповідь, обвинувачений ОСОБА_8 , з метою ухилення від відповідальності за свої протиправні дії та не бажаючи бути затриманим на місці скоєння правопорушення, із застосуванням фізичної сили, відібрав у потерпілого ОСОБА_13 палку та почав нею наносити удари по різним частинам тулубу та голови ОСОБА_13 , нанісши біля двох ударів.
Усвідомлюючи протиправність дій обвинуваченого ОСОБА_8 , маючи умисел на приєднання до нього при спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , з метою подолання опору та приведення ОСОБА_13 в безпорадний стан, ОСОБА_5 , приєднавшись до ОСОБА_8 , руками і ногами наніс біля двох ударів в область голови і тулубу потерпілому, поваливши його на землю та не даючи змоги йому підвестися.
Зі сторони переднього пасажирського місця автомобіля, належного ОСОБА_8 , вийшов обвинувачений ОСОБА_7 , і, усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , маючи умисел на приєднання до них при спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , направився на допомогу ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , але у нього на шляху став потерпілий ОСОБА_14 , який, не даючи йому приєднатися до побиття ОСОБА_13 , наніс йому один удар рукою в область голови, на що обвинувачений ОСОБА_7 у відповідь наніс потерпілому ОСОБА_14 біля двох ударів руками і ногами в область голови і тулубу. Поваливши потерпілого ОСОБА_14 на землю, ОСОБА_7 , подолавши опір потерпілого, почав тримати його, не даючи йому підвестися.
Через декілька хвилин до ОСОБА_7 , який тримав на землі потерпілого ОСОБА_14 , підійшов ОСОБА_8 та дерев`яною палкою наніс удар в область голови ОСОБА_14 , привівши його в безпорадний стан, подолавши опір потерпілого.
Маючи умисел на позбавлення життя потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_8 , наказавши обвинуваченому ОСОБА_7 , що потрібно їх вбивати, пішов до власного автомобіля, де в салоні взяв небезпечну бритву, вважаючи її зручним знаряддям вбивства, яке має достатні вражаючі властивості для завдання смерті особі. На вказане, обвинувачений ОСОБА_7 погодився та, маючи єдиний умисел, направлений на позбавлення життя потерпілих, продовжив тримати ОСОБА_14 .
Повернувшись до ОСОБА_7 , який в цей час утримував ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_8 дав ОСОБА_7 небезпечну бритву, після чого почав допомагати йому утримувати ОСОБА_14 , а обвинувачений ОСОБА_7 в цей час наніс потерпілому ОСОБА_14 різане поранення шиї, заподіявши останньому смерть.
Позбавивши життя потерпілого ОСОБА_14 , обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підійшли до обвинуваченого ОСОБА_5 , який тримав лежачого на землі потерпілого ОСОБА_13 . Усвідомлюючи, що вони позбавили життя ОСОБА_14 , маючи єдиний з обвинуваченими ОСОБА_7 і ОСОБА_5 умисел, направлений на позбавлення життя потерпілих, з метою подолання опору потерпілого ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_8 наніс ОСОБА_13 по голові один удар палкою, чим привів його в безпорадний стан.
Далі ОСОБА_8 та ОСОБА_5 пішли вантажити тіло ОСОБА_14 до багажного відділення автомобіля, на якому приїхали потерпілі, ОСОБА_7 тримав ОСОБА_13 , а потім, об`єднаний єдиним умислом з обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , направленим на позбавлення життя потерпілих, навмисно наніс різане поранення шиї ОСОБА_13 , що спричинило смерть потерпілого.
В подальшому, з метою приховування слідів вчиненого злочину, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , переконавшись в тому, що потерпілі мертві, помістили їхні тіла до багажного відділення автомобіля ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому приїхали потерпілі. Далі обвинувачені, діючи з єдиним умислом, направленим на незаконне заволодіння автомобілем для приховування вчинених ними злочинів, на автомобілі ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , у супроводі автомобіля ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , перевезли тіла потерпілих приблизно за три кілометри від місця скоєння злочину, заволодівши таким чином автомобілем ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Зупинившись за лісосмугою, що розташована в п`яти кілометрах на північний схід від с. Поляна Снігурівського району Миколаївської області, усвідомлюючи, що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 мертві, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , з метою приховання слідів скоєного злочину, вирішив підпалити автомобіль та передав ОСОБА_5 пластикову пляшку та шланг, наказавши йому сточити бензин з викраденого автомобіля.
Знаходячись за лісосмугою в салоні автомобіля ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_2 , обвинувачений ОСОБА_7 , маючи намір на таємне викрадення майна потерпілих, обшукав салон автомобіля і заволодів належними ОСОБА_13 грошовими коштами в сумі 2 000 грн., золотим ланцюгом вартістю 24 000 грн., авто-магнітолою «DIGITAL» вартістю 400 грн., приладом нічного бачення 57Е вартістю 3 000 грн. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився за власним розсудом, спричинивши ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 29 400 грн.
ОСОБА_7 забрав пляшку і шланг у ОСОБА_5 , сточив бензин, облив ним автомобіль та тіла потерпілих і здійснив, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 підпал автомобіля, спричинивши майнову шкоду у розмірі 23 780 грн.
Після чого обвинувачені з місця скоєного злочину зникли.
Дії ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом кваліфіковані за п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, стосовно двох осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб та за ч. 2. ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, крім того обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, характеризується позитивно, до затримання офіційно не працював, не одружений, дітей не має, вину визнав частково, ОСОБА_7 раніше не судимий, характеризується посередньо, до затримання офіційно не працював, не одружений, дітей не має, вину визнав повністю, ОСОБА_8 не судимий, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи (судимість погашена), характеризується позитивно, до затримання офіційно не працював, одружений, дітей не має.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисників на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 в умисних вбивствах ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вчинених за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та незаконному заволодінні транспортним засобом з будь-якою метою, вчиненому за попередньою змовою з тими ж особами відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими судом доказами і є обґрунтованими.
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 в інкримінованих йому злочинах вину не визнав та пояснив, що після того, як ОСОБА_5 вдарив його по голові ногою, він втратив свідомість, і коли прийшов до тями, почув в розмові між Антуф`євими, що потерпілі знаходяться в машині. Як потерпілим різали горло та грузили їх до машини, він не бачив. В пакеті бачив закривавлений ніж чи бритву, точно сказати не може. В подальшому він на своєму автомобілі супроводжував ОСОБА_16 , оскільки боявся їх. Коли зупинились біля посадки, ОСОБА_5 наказав йому сидіти в машині і забрав у нього ключі від машини. Він сидів в машині, ОСОБА_5 сточував з його автомобіля бензин, ОСОБА_7 з ліхтариком щось шукав в машині потерпілих. Від`їхавши від місця зупинки, він побачив полум`я. В розмові про запальничку, ОСОБА_5 сказав, що загубив її, коли підпалював машину потерпілих. Звертатися до міліції або тікати він боявся. Через певний час ОСОБА_16 просили у нього 1 000 доларів США щоб виїхати до Росії, погрожували йому. Вважав, що саме через те, що він не дав гроші, ОСОБА_16 його оговорюють.
Проте такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 є надуманими і спростовуються наведеними у вироку доказами.
Так, сам обвинувачений ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 10.07.2014 р. поясняв, що коли вони знаходились біля ставка на машині, під`їхали чоловіки, один з яких двічі вдарив його палкою, погрожував фізичною розправою, коли замахнувся третій раз, він ( ОСОБА_8 ) схватив його за руки, а ОСОБА_5 наніс удар, той упав на землю і закричав. До них підбіг другий чоловік і ОСОБА_16 його повалили на землю. ОСОБА_5 тримав чоловіка, а він пішов до своєї машини. Він виключив світло в машині і повернувся до ОСОБА_5 , той сказав, що необхідно закинути чоловіка в багажник. Він допоміг ОСОБА_5 закинути чоловіка в багажник автомобілю, на якому приїхали потерпілі, потім ОСОБА_16 туди закинули і другого чоловіка. Тілесних ушкоджень на потерпілих він не бачив, вони подавали ознаки життя. Далі ОСОБА_16 сіли в автомобіль потерпілих і поїхали, він на своєму автомобілі поїхав за ними. Коли зупинились ОСОБА_5 сточував бензин, а ОСОБА_7 нишпорив в машині. Через деякий час ОСОБА_16 підбігли до його машини і він побачив полум`я. Він у них нічого не питав, бо боявся, що вони можуть його вбити. В подальшому ОСОБА_16 палили якісь речі, в тому числі і свої, він спалив свої черевики.
Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_5 протягом досудового слідства і в судовому засіданні щодо обставин вчинення злочинів на підтвердження вини ОСОБА_8 надавали чіткі та послідовні показання.
Обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що коли під`їхав автомобіль потерпілих з машини вийшов ОСОБА_8 , за ним ОСОБА_5 . Почувши на вулиці незрозумілі звуки, він також вийшов з машини та побачив, як потерпілі придавили до машини ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Один з чоловіків наніс йому удар в область плеча, він став бити останнього, повалив його на землю. До нього підійшов ОСОБА_8 з палицею, яка лежала у багажному відділені його машини, сказав, що треба йти до ОСОБА_5 помогти тримати іншого. Вони підійшли до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 наказав помінятися з ОСОБА_5 місцями. Чоловіку, якого він тримав, ОСОБА_8 наніс удари палицею по голові та тулубу, після чого чоловік опору не чинив. Він підійшов до ОСОБА_5 , який тримав іншого потерпілого, та став також тримати потерпілого, той намагався вирватися. Підійшов ОСОБА_8 і наніс потерпілому більше одного удару палкою по голові. Далі ОСОБА_8 сказав, що потерпілих потрібно вбивати. ОСОБА_8 пішов до своєї машини, приніс небезпечну бритву та наказав йому різати потерпілих. Стоячи біля нього з закривавленою палицею, ОСОБА_8 наказав йому різати горло і він перерізав горло потерпілому. Далі ОСОБА_8 наказав йому піти до іншого потерпілого, якого тримав ОСОБА_5 . Коли він з останнім мінявся містами, потерпілий хотів вскочити, але підійшов ОСОБА_8 та наніс потерпілому більш одного удару палкою по голові, він прижав потерпілого до землі і перерізав йому горло. Тіла потерпілих поклали до багажнику автомобіля, на якому потерпілі приїхали. ОСОБА_8 наказав йому сісти в автомобіль потерпілих, показав як керувати автомобілем. ОСОБА_8 завів автомобіль сказав їхати прямо та вони поїхали, ОСОБА_5 сидів на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_8 на своїй машині їхав за ними. Коли вони зупинились, ОСОБА_8 приніс пляшку та шланг, дав їх ОСОБА_5 , щоб той сточив з машини бензин та облив машину потерпілих. Потерпілі ознак життя не подавали. Він забрав з машини потерпілих пристрій нічного бачення, автомагнітолу, зняв з тіла потерпілого золотий ланцюг. Забравши у ОСОБА_5 пляшку, він підпалив автомобіль. Машина спалахнула, а вони на машині ОСОБА_8 поїхали. По дорозі вони зупинились, спалили свої речі і палку, якою ОСОБА_8 бив потерпілих, викинули в річку авто магнітолу і небезпечну бритву.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованих йому злочинах визнав частково, показав, що до місця, де вони знаходились в машині біля ставка під`їхали господар ставка і охоронець. В ході суперечки він побачив, як господар ставка вдарив ОСОБА_8 ліхтарем по голові, на що той його відштовхнув. ОСОБА_8 почав бити потерпілого закривавленою палицею по голові. Він тримав охоронця ставка. ОСОБА_7 пішов до ОСОБА_8 . Вважав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заспокоять господаря ставка і вони втечуть. ОСОБА_7 підійшов до нього і змінив його, коли він тримав охоронця. Він пішов допомагати ОСОБА_8 підійшовши до останнього, побачив біля господаря ставка дуже багато крові. ОСОБА_8 наказав йому допомогти погрузити тіло в багажне відділення автомобіля, на якому приїхали потерпілі. Коли поклали тіло господаря ставка в багажник автомобіля, він зрозумів, що той мертвий, оскільки бачив рану на його шиї. Тіло охоронця він побачив в багажнику автомобіля. ОСОБА_8 сказав, що потрібно позбутися тіл. Машину потерпілих спалили, телефони потерпілих викинули в ставок, небезпечну бритву в пакеті та магнітолу викинули в річку, зимову куртку свою він спалив. Він нікому ударів не наносив і нікого не вбивав.
Як вбачається з протоколів огляду місця події від 08.05.2014 р. та фото таблиці до них, на відстані 3 км від с. Поляна Снігурівського району Миколаївської області, на відстані 15 м від берегової лінії промислового ставку на землі, виявлені плями бурого кольору, взяті зразки ґрунту, на відстані 5 км частково обгорівший автомобіль «Ніва», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в багажному відділені якого знаходяться два обгорілих трупа людей (т. 1 а. п. 124 133,134-149).
За даними акту про пожежу від 08.05.2014 р., причиною виникнення пожежі автомобіля «Ніва» ВАЗ 2121 є підпал (т. 1 а. п. 151, 152).
За даними протоколу огляду автомобіля від 15.15.2014 р. та фото таблиці до нього вбачається, що за результатами огляду автомобіля ВАЗ 2121 реєстраційний номер НОМЕР_2 встановлено, що автомобіль має пошкодження від дії високої температури відсутні неметалеві частини обшивки, облущення та вигорання лако-фарбового покриття, оплавлення віконного скла, яке відсутнє, а його оплавлені залишки знаходяться всередині автомобіля серед пожежного сміття (т. 1 а. п. 166-169).
Відповідно висновку експертизи № 79 від 05.08.2014 р., надані на експертизу об`єкти по анатомо-морфологічним ознакам являють собою кістки людини та є частинами одного трупу. Труп піддавався тривалому впливу високої температури (полум`я), що призвело до різко вираженого обвуглювання. Причину смерті та давності її настання, наявності чи відсутності тілесних ушкоджень на трупі встановити не виявилось можливим у зв`язку із обвуглюванням частин тіла (т. 2 а. п. 27, 28).
Відповідно висновку експертизи № 80 від 05.08.2014 р., труп ОСОБА_14 піддавався тривалому впливу високої температури (полум`я), що призвело до різко вираженого обвуглювання. Причину смерті та давності її настання, наявності чи відсутності тілесних ушкоджень на трупі встановити не виявилось можливим у зв`язку із обвуглюванням частин тіла (т. 2 а. с. 29, 30).
Судом першої інстанції досліджені і належним чином оцінені і інші докази на підтвердження вини ОСОБА_8 в інкримінованих йому злочинах.
При визначенні направленості умислу обвинувачених, в тому числі і ОСОБА_8 , суд обґрунтовано виходив з обставин вчинених ними злочинних дій, з урахуванням поведінки обвинувачених, що передувала події і після неї, механізму нанесення ударів.
Поміщення відразу після нанесення ударів тіл потерпілих до багажного відділення автомобіля і підпалу автомобіля, свідчать про те, що обвинувачені, в тому числі і ОСОБА_8 , усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачали наслідки у вигляді смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та бажали її настання.
Оцінивши надані докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дії ОСОБА_8 були взаємозв`язані та взаємоузгодженні з діями ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що вказує на наявність у них попередньої змови, спрямованої саме на умисні вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також на те що саме ці дії обвинувачених знаходяться у причинному зв`язку зі смертю зазначених осіб та незаконному заволодінні транспортним засобом.
Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані правильно за п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, стосовно двох осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб та за ч. 2. ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Враховуючи наведене, доводи ОСОБА_8 про необхідність кваліфікації його дій за ст. 198 та ч. 1 ст. 396 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, є безпідставними, оскільки він безпосередньо брав участь в позбавленні життя потерпілих за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_8 про надання ним під час досудового слідства показань під психологічним тиском з боку інших обвинувачених та родичів потерпілого, то ОСОБА_8 не визнавав своєї вини на всіх стадіях кримінального провадження, що спростовує його пояснення про визнання вини через погрози. До того ж процесуальні дії за участю ОСОБА_8 відбувались за участю захисників ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 . Під час проведення слідчих дій скарг від обвинуваченого не надходило. Ці твердження судом першої інстанції перевірені.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 пояснили, що були залучені під час проведення із обвинуваченим ОСОБА_8 слідчого експерименту відповідно як спеціаліст та понятий, в ході якого останній в присутності захисника та другого понятого детально добровільно і послідовно надавав пояснення, йому ніхто не погрожував і не підказував, фізичного чи психологічного тиску не здійснювалось, обвинувачений згадуючи певні обставини, доповнював свої показання.
Отже суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що твердження ОСОБА_8 про здійснення на нього психологічного тиску є голослівними. Апеляційний суд з цими висновками погоджується.
Щодо покарання, то воно судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. ст. 65, 66, 64 КК України. З урахуванням вчинення обвинуваченими особливо тяжких злочинів, характеру та спрямованості їх протиправних дій, суд дійшов обґрунтованого висновку про підвищену небезпечність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для суспільства, призначивши їм за п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України основне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Судом враховане що ОСОБА_7 раніше не судимий, характеризується посередньо, вину визнав повністю, ОСОБА_5 раніше не судимий, характеризується позитивно, вину визнав частково, а тому доводи апелянтів про неврахування цих обставин не знайшли підтвердження,.
Антуф`єви давали показання з приводу обставин справи, які встановлювалися під час проведення процесуальних дій. Даних, які б давали підстави вважати що надана цими обвинуваченими органам досудового слідства інформація допомогла встановити невідомі їм обставини, в матеріалах справи не має, а тому їх дії не можуть розцінюватися як активне сприяння розкриттю злочину.
Стосовно обставин, які на думку обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є обставинами, що можуть бути враховані, як пом`якшуючи при призначенні їм покарання, то вік обвинувачених, відсутність судимостей, стійкі соціальні зв`язки ОСОБА_7 з батьками, наявність на утриманні останнього неповнолітньої дитини та працевлаштування не знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і суттєво не впливають на призначення покарання.
Покарання у виді довічного позбавлення волі, на думку апеляційного суду, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, домірне скоєному, необхідне й достатнє для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.
З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування або зміни вироку, про що просять апелянти.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2015 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які утримуються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали суду.
Судді
_____________________ __________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3