В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.07.2015 Справа №607/5436/13-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження № 0000456 від 17 грудня 2012 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гейсиха Ставищенського району Київської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого водієм-далекобійником, проживаючого за адресою по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

В обвинуваченого ОСОБА_4 , якому було відомо, що ОСОБА_6 потрібно посприяти в отриманні посвідчення водія, на початку серпня 2011 року виник злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошима ОСОБА_6 , в сумі 2300 гривень. Реалізуючи свій злочинний намір, на початку серпня 2011 року близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_4 , за попередньою домовленістю, на АДРЕСА_2 зустрівся з ОСОБА_6 та не маючи можливості виконати взяті на себе зобов`язання та наміру посприяти у виготовленні посвідчення водія останньому, отримав від нього документи, які необхідно подавати в МРЕВ для виготовлення посвідчення. Після чого, разом із ним направився в МРЕВ м. Тернополя, що знаходиться по вул. Бережанська в м. Тернополі, де нібито, мав домовитися про виготовлення посвідчення водія. Після цього, обманувши ОСОБА_6 про те, що він про все домовився, отримав від нього, як завдаток 500 гривень, при цьому не маючи наміру їх нікому передати. Заволодівши грошима ОСОБА_6 , ОСОБА_4 їх нікому не передавав, ОСОБА_6 не повернув, а витратив на власні потреби. Продовжуючи свій намір на заволодіння коштами ОСОБА_6 на початку вересня 2011 року знову повідомив ОСОБА_6 , що для завершення виготовлення для нього посвідчення водія, він повинен своєму вигаданому знайомому передати решту грошей, при цьому не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і їх комусь передавати. За домовленістю вони зустрілися на вул. Руська м. Тернополя на зупинці громадського транспорту «Центр», де в автомобілі, ОСОБА_6 передав ОСОБА_4 1800 гривень. Останній гроші не повернув, а витратив на власні потреби, чим завдав ОСОБА_6 збитки на загальну суму 2300 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

21 березня 2013 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення, згідно якої сторонами узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений, а саме у виді штрафу в розмірі 700 гривень та визначено перелік дій, які обвинувачений зобов`язаний вчинити на користь потерпілого.

Розглядаючи в порядку п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_4 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, дав згоду на призначення узгодженого покарання.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. А також, відповідно до ч.5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Злочин (кримінальне правопорушення), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 передбачений ч.1 ст. 190 КК України та у вчиненні якого беззастережно визнав себе винуватим, згідно із вимогами ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, від якого потерпілим є ОСОБА_6 .

В статті 471 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про примирення. Надана суду угода про примирення у вказаному провадженні відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , які підтримують та просять затвердити угоду про примирення, думку прокурора, який не заперечував проти затвердження угоди, вивчивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про примирення, яка відповідає вимогам ч.3 ст. 469, ст. 471 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 5 ст. 474 КПК України обставини, зокрема, те, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують та має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатись самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, з`ясувавши у потерпілого, що він розуміє наслідки укладання угоди та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне ухвалити у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_4 , яким затвердити угоду про примирення від 21 березня 2013 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_6 , та визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, за викладених в угоді обставин, та призначити узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та санкції ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 700 гривень.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 21 березня 2013 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000456 від 17 грудня 2012 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 700 (сімсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1