Справа № 11-679-
2007 р. Головуючий у
1-й ін ст. : Дірко
: ст. 186 ч.2 КК України Доповідач
апел.ін ст. :Тимошевський В.П.,
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Миколаївської області
у складі:

головуючого
Хоміка І.М. ,

суддів Дзюби Ф.С. , Тимошевського
В.П.,

за участю прокурора Осипенко
О.М. ,

захисника
ОСОБА_1,

засудженого
ОСОБА_2

18
вересня 2007 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією
захисника ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 16. 07. 2007 року, яким

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Литкаріно Московської області, українець,
громадянин України, з професійно
технічною освітою, проживаючий АДРЕСА_1,
судимий : 15.05. 2000 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за
ст. ст. 140 ч.3, 141ч.3 КК України з
застосуванням ст. 42 КК України (1960
року) до 7 років позбавлення волі,
звільнений 22.02. 2005 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців і 28
днів , згідно постанови Арбузинського
районного суду Миколаївської області,
від 21.02.2005 року,

-засуджений
за ч.2 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69
КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно
вироку ОСОБА_2 визнаний винним в тому,
що 06.01.2007 року приблизно в 23 год.30 хв., в стані алкогольного сп'яніння перебуваючи
поруч будинку №9
по вул Нікольській
в м. Миколаєві,
підійшов до

неповнолітнього
ОСОБА_3 який лежав на землі, розстібнув
куртку, дістав з кишені мобільний
телефон марки «Моторола»
вартістю зі стартовим пакетом 940 грн.,
після чого вимагав у потерпілого гроші,
на що останній передав ОСОБА_2 1 грн. Чужим майном ОСОБА_2 розпорядився
на власний розсуд чим причинив потерпілому матеріальну шкоду на 941 грн.

Захисник
ОСОБА_1 в апеляції, ставить питання про
невідповідність призначеного судом ОСОБА_2 покарання , ступеню тяжкості злочину і даних про особу
винного, просить вирок скасувати, постановити новий вирок у відношенні ОСОБА_2
та призначити ОСОБА_2 покарання не пов'язане з позбавленням волі, застосувати
ст. 75 КК України.

Захисник
вважає, що при призначенні ОСОБА_2
покарання, суд не в повній мірі врахував
його сімейний стан, що останній хворий
на туберкульоз, що викрадений мобільний
телефон він добровільно видав під час досудового слідства, вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, що він має постійне місце проживання і
працює, що 02.05. 2007 року у нього
народився син. Що його бабуся є інвалідом другої групи а мати пенсіонерка.

На думку
захисника, з урахуванням того що ОСОБА_2
хворіє на туберкульоз ці обставини підпадають під ч.2 ст. 84
КК України, що перешкоджає відбуванню
покарання за хворобою.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення захисника
ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2 на підтримку апеляції, які просили вирок змінити і пом'якшити
покарання, думку прокурора Осипенко
О.М. про залишення вироку без
зміни, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляція задоволенню
не підлягає з слідуючих підстав.

Висновок
суду щодо винності ОСОБА_2 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна за
обставин викладених у вироку,
відповідають фактичним обставинам справи і грунтуються на ретельно
досліджених у судовому засіданні доказах.

Кваліфікація
дій ОСОБА_2 за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого
майна (грабіж), повторно є правильною і в апеляції не оспорюється.

Згідно з
ч.2 ст.
65 КК України особі, яка вчинила
злочин , має бути призначене
покарання, необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з
роз'ясненням, що міститься в абзаці 2
постанови Пленуму Верховного Суду України,
від 24 жовтня 2003 року №7 зі змінами ,
внесеними постановою Пленуму від 10 грудня 2004 року №18 «Про практику
призначення судами кримінального покарання»,
при обранні покарання у кожному конкретному випадку суд зобов'язаний враховувати

ступінь
тяжкості вчиненого злочину, дані про
особу винного та обставини справи, що
пом'якшують і обтяжують покарання.

Доводи
захисника про те, що суд недостатньо
врахував обставини які пом'якшують покарання ОСОБА_2 безпідставні.

Як видно
з матеріалів справи і вироку, при
визначенню ОСОБА_2, покарання суд, відповідно до вимог ст. 65
КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за кваліфікацією злочинів за ст. 12 КК України відноситься до
тяжкого, дані про особу та вік, його позитивну характеристику за місцем проживання, наявність дитини, стан здоров'я винного його захворювання на
туберкульоз.

За
наявності у справі врахованих судом першої інстанції підстав, які пом'якшують покарання й істотно знижують
ступінь тяжкості вчиненого злочину, з
урахуванням особи винного і тяжкості вчиненого ним злочину, суд обгрунтовано застосував ст. 69
КК України та призначив ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст.
186 КК України, нижче від
найнижчої межі встановленої в санкції цієї статті.

Визначене
ОСОБА_2 покарання є справедливим,
підстав для зміни вироку та обрання засудженому ще більш м'якого
покарання, колегія суддів не вбачає.

Довід
захисника про те, що захворювання
засудженого ОСОБА_2 на туберкульоз перешкоджає відбуванню покарання за хворобою
згідно ч. 2 ст. 84 КК України, є необгрунтованим.

Відповідно
до ч.2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановления
вироку захворіла на іншу тяжку хворобу,
що перешкоджає відбуванню покарання,
може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування.
При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно
роз'яснень п.2 постанови №8 Пленуму Верховного Суду України від 28.09. 1973
року «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від
відбуття покарання засуджених, які
захворіли на тяжку хворобу» зі змінами ,
внесеними згідно з

постановами
Пленуму Верховного Суду України №3 від 04.06. 1993 року та №12 від 03. 12.1997
року, відповідно до вимог ст.
109 ВТК України і ст. 408 КПК України факт захворювання засудженого
на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов'язкового звільнення від відбування
покарання.

Звільнення
від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути
застосоване судом до тих засуджених , які захворіли під час відбуття покарання
і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання,
тобто у

випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення
волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров'я чи
інших тяжких наслідків.

2-1.
Відповідно до Інструкції про порядок медичного обстеження засуджених , які страждають тяжкими хворобами , та
представлення на них матеріалів у суди про звільнення від дальшого відбуття
покарання, затвердженої Міністерством
внутрішніх справ України 13 травня 1992 року,
медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні лікарські
комісії, склад яких затверджують
начальники управлінь Міністерства внутрішніх справ у Автономній Республіці Крим
та областях. Огляд хворого та розгляд матеріалів медичного обстеження
здійснюється комісією після його обов'язкового лікування і ретельного
обстеження в умовах стаціонарних лікувальних установ.

З
довідки Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру(а.с. 171)
вбачається, що ОСОБА_2 перебував на
стаціонарному лікуванні в 12 відділенні МОПТД з 12 березня 2007 року по 15.05.
2007 року з діагнозом : А 16.0 ВДТБ (05.03. 07) S 1-2
лівої легені (очаговий ) в фізі інфільтрації Дестр- МБТ (М- К-) РЕЗІСТ -Гіст О
кат.З ког.2 (2007р. ).

Оскільки
в матеріалах кримінальної справи немає даних висновків спеціальної лікарської
комісії щодо медичного обстеження засудженого ОСОБА_2, який перебував на лікуванні в МОПТД, суд не має можливості вирішити питання про
звільнення від відбуття покарання через хворобу, з огляду на необхідність суворого дотримання
вимог ст. 152 Кримінально-виконавчого Кодексу України
та ст.
408 КПК України.

Таким
чином, підстав для задоволення апеляції
захисника, немає.

Керуючись ст .
ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляцію
захисника ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок
Центрального районного суду м. Миколаєва
від 16 липня 2007 року у відношенні ОСОБА_2,
залишити без зміни.