УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №280/1672/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю: секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 травня 2015 року, -
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жари Баранівського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, є приватним підприємцем, не одруженого, утриманців немає, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
засуджено:
-за ст.ст. 15 ч. 3, 185 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі;
-за ст. 185 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі;
-за ст. 185 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України призначено обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 обв`язки: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 393 грн. 12 коп.
Згідно вироку суду, 27.08.2014 року за договором оренди транспортного засобу, укладеногой між орендодавцем ОСОБА_9 та орендарем ОСОБА_8 , останній отримав у користування автомобіль марки ГАЗ 330214, д.р.н. НОМЕР_1 , за що відповідно сплатив грошові кошти.
Маючи вищезазначений автомобіль марки ГАЗ, у ОСОБА_8 у невстановленому у ході досудового розслідування місці, даті та часі, виник злочинний умисел, направлений на скоєння крадіжки будівельних матеріалів.
З цією метою в ніч з 28 на 29 серпня 2014 року, використовуючи вищезазначений автомобіль, ОСОБА_8 направився на АДРЕСА_3 , де знаходиться новобудова, яка належить ОСОБА_10 , де він напередодні бачив будівельні матеріали. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , під`їхавши до зазначеної новобудови, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку цегли білого кольору (силікатної) у кількості 452 штуки (1 поддону), яку за допомогою автомобіля привласнив та перевіз до нежилого будинку в с. Явне Баранівського району, чим завдав ОСОБА_10 матеріальний збиток.
В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на скоєння крадіжки будівельних матеріалів, ОСОБА_8 в ніч з 05 на 06 вересня 2014 року у невстановлений в ході слідства час, під`їхав на автомобілі ГАЗ 330214, д.р.н. НОМЕР_1 , до зазначеного вище будинку та виявивши відсутність на території будівництва раніше наявних там будівельних матеріалів, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням до житла ОСОБА_10 . ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільну небезпечність, шляхом зламу вхідних дверей проник всередину новобудови та здійснив крадіжку цегли білого кольору у кількості 160 штук та цегли коричневого кольору у кількості 80 штук.
Злочинними діями ОСОБА_8 завдано матеріальний збиток ОСОБА_10 на загальну суму 3500 грн. Викрадені будівельні матеріали ОСОБА_8 привласнив та розпорядився ними на власний розсуд, а саме перевіз до нежилого будинку, який знаходиться в с. Явне Баранівського району.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, використовуючи зазначений автомобіль, ОСОБА_8 в ніч з 05 на 06 вересня 2014 року направився до недобудованого будинку на АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_11 , де напередодні бачив будівництво.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , під`їхавши до вказаної новобудови, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку піноблоків у кількості 80 штук, чим спричинив матеріальний збиток ОСОБА_11 на загальну суму 1852 грн.
В ніч з 17 на 18 вересня 2014 року ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне заволодіння чужим майном, на вищезазначеному автомобілі марки ГАЗ 330214 направився на вул. Пролетарську, 66 в м. Коростишеві, до недобудованого будинку, що належить ОСОБА_7 , де напередодні помітив будівельні матеріали.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , під`їхавши до вищевказаного недобудованого будинку, шляхом вільного доступу, повторно здійснив крадіжку будівельних матеріалів, а саме: піноблоків у кількості 30 штук, цегли червоного кольору у кількості 500 штук, які склав на орендований автомобіль марки ГАЗ 330214 та знову ж таки перевіз до нежилого будинку у с. Явне Баранівського району.
У подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 21.09.2014 року знову направився за вищевказаною адресою з метою таємного, повторного викрадення чужого майна ОСОБА_7 , а саме до буд. АДРЕСА_5 , так як з минулого разу там ще залишились будівельні матеріали та шляхом вільного доступу повторно здійснив крадіжку піноблоків у кількості 60 штук, які перевіз до нежилого будинку у Баранівському районі в с. Явне, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 3223 грн.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, 26.09.2014 року у нічний час ОСОБА_8 знову повернувся до буд. АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_7 , де залишивши автомобіль на дорозі, почав переносити піноблок та цеглу від новобудови ближче до автомобіля. Загалом він переніс піноблоків кількістю 11 штук та цегли 24 штуки. Проте через причини, що не залежали від волі останнього, а саме через те, що був помічений власником новобудови, який викликав працівників міліції та які в подальшому затримали ОСОБА_8 йому не вдалось вчинити усіх дій, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду, перекваліфікувати його дії по епізоду таємного викрадення будівельних матеріалів належних ОСОБА_10 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України та відповідно знизити йому покарання за сукупністю злочинів, повторно дослідити обставини по вказаному епізоду. Вказує на незаконність та необґрунтованість вироку суду в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Вважає, що суд не встановив вірно обставини справи, а саме встановив наявність в його діях такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло. Зазначає, що суд не взяв до уваги того, що недобудова, яка належить потерпілому ОСОБА_10 не є житлом, а відсторонення дошок від вхідного пройму не є зламом вхідних дверей;
- потерпіла ОСОБА_7 просить задовольнити заявлений нею цивільний позов в повному обсязі. Вважає вирок суду в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди незаконним, необґрунтованим та немотивованим, оскільки їй не відшкодовано 414 грн. матеріальної шкоди. Вказує, що відповідно довідки від 11.06.2015 року, виданої начальником ЦВПЗ м. Коростишів №1, грошові кошти перераховані 16.02.2015 року в сумі 1018 грн. нею не отримувались та були повернуті ОСОБА_8 , але суд зарахував їх як часткове відшкодування моральної шкоди. Крім того, зазначає, що їй не було відшкодовано моральну шкоду в сумі 6 000 грн.
В запереченні прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 йдеться про законність та обґрунтованість вироку суду, залишення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення, а вирок суду щодо нього без зміни.
В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у відповідності до ст.ст.135-136 КПК України, про що свідчить поштове повідомлення з його особистим підписом.
Заслухавши доповідача, пояснення потерпілої ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечувала щодо апеляційної скарги обвинуваченого, міркування прокурора ОСОБА_6 в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в часткове підтримання апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд по епізоду таємного викрадення будівельних матеріалів належних ОСОБА_10 невірно встановив наявність в його діях такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, апеляційний суд вважає безпідставними.
Як вбачається з вироку місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_8 вину свою в інкримінуємих йому злочинах визнав повністю.
Крім того, по епізоду таємного викрадення будівельних матеріалів належних ОСОБА_10 , суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням у приміщення, а не житло, як вказує в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 .
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів).
Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).
Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що будівельні матеріали, які викрав обвинувачений ОСОБА_8 у потерпілого ОСОБА_10 в ніч з 05 на 06 вересня 2014 року знаходились в середині новобудови останнього, двері та вікна якої були забиті дошками.
На підставі викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку суду та перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 .
Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено у відповідності до ст. 65 КК України, з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, особи винного та є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Разом з тим, приймаючи рішення щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1500 грн. та моральної шкоди в розмірі 6000 грн., місцевий суд прийшов до висновку про те, що він задоволенню не підлягає так як обвинуваченим ОСОБА_8 під час розгляду справи було повністю відшкодовано матеріальну шкоду та частково моральну.
З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_7 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 надав певні посилання на підтвердження заявленого позову, які, у свою чергу, потребують більш ретельного дослідження (а.к.п. 16-17).
Відсутнє також і належне обґрунтування судом першої інстанції підстав та розміру заподіяної моральної шкоди, щодо часткового відшкодування якої обвинуваченим ОСОБА_13 суд зазначив у вироку.
Крім того, в резолютивній частині вироку судом першої інстанції взагалі не зроблено висновку щодо відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_7 .
Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи заявлений цивільний позов не в повній мірі дотримався вимог законодавства, що регулює питання відшкодування шкоди, допустив суттєву неповноту та однобічність, не дотримався вимог кримінально-процесуального законодавства та матеріального закону, який регулює порядок та правила розв`язання заявленого потерпілим цивільного позову.
Як вбачається з апеляційної скарги, потерпілою ОСОБА_7 були надані певні письмові докази, які потребують відповідного дослідження та оцінки. Зокрема, це довідка від 11.06.2015 р., що видана начальником ЦВПЗ м. Коростишів №1, про те, що грошові кошти перераховані 16.02.2015 р. в сумі 1 018 грн. нею не отримувались та були повернуті ОСОБА_8 .
Належне з`ясування зазначених обставин має істотне значення для правильного вирішення заявленого потерпілою цивільного позову, а тому такі порушення, апеляційний суд вважає істотними.
Разом з тим, апеляційний суд не наділений законодавцем, а саме діючим КПК повноваженнями постановлення в кримінальному провадженні нового рішення в частині вирішення цивільного позову.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального законодавства.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Таким чином, процесуальні відносини, які виникли у зв`язку з цивільним позовом не врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом, а норми цивільного процесуального кодексу України суперечать засадам кримінального судочинства і не дають апеляційному суду повноважень при вирішенні цивільного позову більших, ніж визначені п.3 ч.1 ст. 408 КПК України.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає скасуванню, а провадження направленню у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вказаний вирок слід залишити без зміни.
Під час повторного судового розгляду справи в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно, з урахуванням зібраних по справі доказів та досліджених фактичних обставин справи, у відповідності з вимогами чинного законодавства дослідити всі надані потерпілою ОСОБА_7 докази щодо фактично спричинених матеріальних збитків та її доводи щодо розміру моральної шкоди, та, в залежності від встановленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 , в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати, а провадження у цій частині направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства до того ж суду в іншому складі.
В решті вказаний вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому ОСОБА_8 в той самий строк , але з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: