Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/414/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.05.2015 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000758 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бандурове, Гайворонського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, який перебуває у незареєстрованому шлюбі, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , судимий:

- 13.02.2008 Савранським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнений 04.10.2013 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 5 днів згідно постанови Полтавського районного суду Полтавської області, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднане з проникненням у приміщення за таких обставин:

19.08.2014 року приблизно о 23 год. 30 хв. в с. Бандурове, Гайворонського району, Кіровоградської області, ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу проник на подвір`я домоволодіння ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_3 , та за допомогою монтувальної лопатки, шляхом зриву навісного замка проник до господарчої споруди, звідки таємно викрав майно, а саме: одно камфорну металеву плиту пічного опалення, металеву піч кустарного виробництва, газовий балон, ємкістю 50 л., металеву трубу, діаметром 20 см., довжиною 60 см., товщиною стінок 2 мм., загальною вартістю 520 грн., яке в подальшому продав за 250 грн.

Вказаними діями ОСОБА_8 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 520 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить: пом`якшити йому покарання, посилаючись на те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдані збитки. Вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є занадто суворим і таким, що не зможе досягти цілей покарання, а саме виправлення особи.

В зміненій апеляційній скарзі обвинувачений просить: звільнити його від реального відбування покарання, посилаючись на те, що представник потерпілої ОСОБА_10 просить його суворо не карати. Крім того його співмешканка перебуває в стані вагітності та має на утриманні двоє малолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, потерпілої і її представника, які просили залишити вирок суду без змін, обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просив її задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає. Обвинувачений згоден з кваліфікацією його дій судом першої інстанції.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг, а вина обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України правильна.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання в письмовій заяві представника потерпілої ОСОБА_10 про те, що покійна потерпіла зі слів останньої дозволяля ОСОБА_8 брати будь-яке майно, так-як він ї допомагав.

Допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнавав себе винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та не заперечував фактичні обставини справи, тому судом першої інстанції докази досліджувались з урахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочину, що відноситься до категорії тяжких злочинів; особу винуватого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків; обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочину.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 лише за умови його ізоляції від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання, враховуючи при цьому, що обвинувачений злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попередній злочин.

Дійсно суд характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 не врахував, що його співмешканка перебуває в стані вагітності, оскільки про це не зазначалося в суді першої інстанції. Але ці дані не можуть бути підставою для пом`якшення покарання або для звільнення від покарання з випробуванням.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання захисника та обвинуваченого, про те, що останній має на утриманні 2 малолітніх, дітей, оскільки це діти співмешканки, яка отримує державну допомогу на дітей та аліменти від батька. ОСОБА_8 не є їх батьком, а тому це не можна враховувати в якості пом`якшуючої обставини

Доводи обвинуваченого про те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдані збитки не можуть слугувати підставами для пом`якшення йому покарання, враховуючи при цьому тяжкість, характер та суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, а також попередню судимість.

Крім того колегія суддів враховує, що суд першої інстанції за вчинене кримінальне правопорушення призначив мінімальне покарання визначене санкцією статті закону.

Інших доводів, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому колегія суддів не знаходить.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 скоїв злочин в період умовно-дострокового звільнення від покарання, застосування до нього ст. 75 КК України є неприпустимим.

Викладені обставини на думку колегії суддів свідчать, що виправлення та перевиховання підсудного ОСОБА_8 не можливо без ізоляції від суспільства, оскільки обвинуваченому вже було надано можливість зробити належні висновки щодо своєї поведінки та способу життя, натомість останнім скоєно новий тяжкий корисливий злочин.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли, тому підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4