АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-261/2007 року Категорія: ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 189 КК України
першій інстанції Корзун
апеляційного суду Олещук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

Головуючої Погорєлової
Г.М.

суддів Пісного
І.М., Олещук Т.Л.

за участю
прокурора Брек Г.С.

засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2.

захисника ОСОБА_3.

"10" квітня 2007 року розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями
ОСОБА_4., ОСОБА_2, ОСОБА_1. на вирок Корабельного районного суду АДРЕСА_1 від 21 грудня 2006 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, не судимого,

· засуджено
за ч. 2 ст. 189 КК України на 3 роки позбавлення
волі;

· засуджено
за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення
волі. На підставі ч.1 ст. 70
КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
остаточно призначено 4 роки
позбавлення волі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, судимого : 25.12.2001 р. Корабельним райсудом АДРЕСА_1 за ч.1
ст. 122 КК
України на 2 роки
позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з
іспитовим строком 2 роки,
направлений у місця позбавлення волі постановою Корабельного райсуда АДРЕСА_1 від 09.10.2003 p., звільнений 24.11.2004 р.
умовно-достроково на 10 місяців 23 дня.

· засуджено
за ч. 2 ст. 189 КК України на 3 роки позбавлення
волі;

· засуджено
за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення
волі. На підставі ч.1 ст. 70
КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
остаточно призначено 4 роки
позбавлення волі.

2

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.
Душанбе, Таджикистану, мешканця АДРЕСА_1, особи без громадянства, не судимого,

· засуджено
за ч. 2 ст. 189 КК України на 3
роки позбавлення волі;

· засуджено
за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення
волі. На підставі ч.1 ст. 70
КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
остаточно призначено 4 роки
позбавлення волі.

Згідно вироку
суду 30.04.2006 року
близько 20.30 год.
ОСОБА_4., ОСОБА_2.
та особа , матеріали
щодо якої виділені в окреме провадження, на території СШ № 54 на пр. Корабелів
у м. Миколаєві зустріли потерпілого ОСОБА_5. і його знайому ОСОБА_6 Діючи за
попередньою змовою, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_4., ОСОБА_2. та інша
особа, реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння чужим майном, вимагали
від ОСОБА_5. передачі їм в майбутньому 300 доларів США. Коли ОСОБА_5.
відмовився виконати їх вимоги, ОСОБА_4. з метою залякування, в присутності
потерпілої ОСОБА_6, наніс йому декілька ударів в різні частини тіла. Не
отримавши згоди і після цього, ОСОБА_4., ОСОБА_2. та інша особа відвели
ОСОБА_5. на автомобільну стоянку, де зустріли ОСОБА_1, який їх чекав та
приєднався до їх злочинних дій. Коли ОСОБА_5. питався втекти від них, вони
насильно затримали його та примусово посадили у автомобіль ВАЗ-2101, дн НОМЕР_1, яким керував
ОСОБА_7., у відкритті кримінальної справи щодо якого відмовлено. Крім того, в
автомобіль примусово посадили ОСОБА_6 ,
після чого відправилися у лісний масив. По дорозі ОСОБА_2. виказав в адресу
ОСОБА_6 погрозу зґвалтування, після чого вона вийшла з машини на вул.
Ленінградській. ОСОБА_5. зробив спробу передати їй свою сумку, але цьому
перешкодила інша особа.

На території лісного масиву автокооперативу
"Ретро" ОСОБА_4., ОСОБА_2. та інша особа вийшли з автомобілю, а
ОСОБА_1. виштовхав з салону ОСОБА_5.,
а інша особа примусила його поставити сумку - барсетку на багажник автомобілю. Відійшовши в глибину
лісу, ОСОБА_4., ОСОБА_2, ОСОБА_1. та інша особа, продовжували вимагати від
ОСОБА_5. передачі їм в майбутньому 300 доларів США, завдаючи ударів по різним
частинам тіла і спричинивши йому легкі тілесні ушкодження. Коли ОСОБА_5. впав
на землю, інша особа примусила його рити яму, супроводжуючи свої вимоги
погрозою зарити його в тій ямі. Після цього ОСОБА_2. почав вимагати, щоб
ОСОБА_5. зателефонував ОСОБА_6 і сказав їй, що з ним все нормально. Під час
дзвінка була ввімкнутий голосний зв'язок і ОСОБА_5. змушений був повідомити
ОСОБА_6 неправдиві відомості про своє місце знаходження, а вона повідомила, що
викликала працівників міліції. Почувши це, ОСОБА_4., ОСОБА_2, ОСОБА_1. та інша
особа, відвели ОСОБА_5. на територію ПТУ №
1 на вул. Айвазовського у м. Миколаєві, де продовжили незаконні вимоги, які
супроводжували погрозами життю потерпілого у разі їх невиконання, і призначили
час і місце передачі грошей :
03 травня 2006 року на
території ПТУ № 1 о 23.00 год.

3

Крім того,
знаходячись у лісному масиві, під час вимагання грошей у потерпілого ОСОБА_5. , ОСОБА_4.,
ОСОБА_2., ОСОБА_1. та інша особа, керуючись раптово виниклим умислом на
викрадення чужого майна, відкрито викрали із барсетки потерпілого ОСОБА_5.
належне йому майно на загальну суму 1825
грн. Викраденим майном ОСОБА_4., ОСОБА_2., ОСОБА_1. та інша особа
розпорядилися на свій розсуд.

В апеляціях :

·
засуджений ОСОБА_4. вважає, що його дії невірно
кваліфіковані, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи та призначене йому покарання є занадто суворим. Просить
закрити справу за його обвинуваченням за ст. 189 ч. 2
КК України, пом'якшити покарання за ч. 2 ст. 186
КК України.

·
засуджений ОСОБА_2. просить вирок суду щодо нього
скасувати та закрити провадження по справі за його обвинуваченням за ст.ст. 189 ч. 2,186 ч. 2 КК України,
оскільки, на його думку, обвинувачення побудовано на показаннях потерпілих
ОСОБА_5., ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8., які не відповідають дійсності

·
засуджений ОСОБА_1. просить вирок суду змінити,
перекваліфікувавши його дії на ч. 1
ст. 125 КК
України і призначити покарання, не пов'язане з позбавленням волі, оскільки, на
його думку, висновки суду про його вину у вчиненні грабіжу та вимаганні майна
потерпілого не відповідають фактичним обставинам справи, а призначене покарання
не відповідає тяжкості скоєного злочину і характеристиці його особи. Вважає, що
показання потерпілих ОСОБА_5.
та ОСОБА_6, на яких побудовано вирок, є непослідовними і суперечливими.

Заслухавши
доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_1. та його
захисника в підтримку апеляцій, прокурора, який вважає, що апеляції не
підлягають задоволенню, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція ОСОБА_4. не підлягає задоволенню,
а апеляції ОСОБА_2, ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних
підстав.

Висновки суду
щодо доведеності вини засуджених ОСОБА_4., ОСОБА_2, ОСОБА_1. у вчинені
вимагання при обставинах, встановлених у судовому засіданні, є обґрунтованими,
відповідають дослідженим у суді першої інстанції доказам, які викладені у
вироку.

Так, показання
потерпілого ОСОБА_5. свідчать про те, що 30.04.2006
року близько 20.30 год.
ОСОБА_4. , ОСОБА_2.
та ОСОБА_9., матеріали
щодо якого виділені в окреме провадження, на території СШ № 54 по пр. Корабелів
у м. Миколаєві зустріли потерпілого ОСОБА_5. і його знайому ОСОБА_6 ОСОБА_4.,
ОСОБА_2. та ОСОБА_9 почали вимагати від ОСОБА_5. передачі їм в майбутньому 300
доларів США. Коли ОСОБА_5. відмовився виконати їх вимоги, ОСОБА_4. наніс йому
декілька ударів в різні частини тіла. Не отримавши згоди і після цього,
ОСОБА_4., ОСОБА_2. та ОСОБА_9 відвели ОСОБА_5. на автомобільну стоянку, де

4

їх чекав
ОСОБА_1. Коли ОСОБА_5. питався втекти від них, то його догнав ОСОБА_4., от
удару якого потерпілий упав. Після чого ОСОБА_4. та ОСОБА_1. схватили його за руки та
насильно заштовхали у автомобіль. Крім того, коли ОСОБА_6 стала вимагати, що б
вони відпустили потерпілого, її також заштовхали в автомобіль. Після чого на
автомобілі всі поїхали в лісний масив. По дорозі ОСОБА_2. виказав в адресу
ОСОБА_6 погрозу зґвалтування, після чого вона вийшла з машини на вул.
Ленінградській. На території лісного масиву автокооперативу "Ретро"
ОСОБА_4., ОСОБА_2. та ОСОБА_9 вийшли з автомобілю, а ОСОБА_1. виштовхав з
салону ОСОБА_5. Відійшовши в глибину лісу, ОСОБА_4., ОСОБА_2, ОСОБА_1. та
ОСОБА_9 стали бити потерпілого, завдаючи ударів по різним частинам тіла і
спричинивши йому легкі тілесні ушкодження. Коли ОСОБА_5. впав на землю,
ОСОБА_9 примусив його рити яму, супроводжуючи свої вимоги погрозою зарити його
в тій ямі. Після цього ОСОБА_2. почав вимагати, щоб ОСОБА_5. зателефонував
ОСОБА_6 і сказав їй, що з ним все нормально. Під час дзвінка була ввімкнутий
голосний зв'язок і ОСОБА_5. змушений був повідомити ОСОБА_6 неправдиві
відомості про своє місце знаходження, а вона повідомила, що викликала
працівників міліції. Почувши це, ОСОБА_4., ОСОБА_2, ОСОБА_1. та ОСОБА_9 відвели
ОСОБА_5. на територію ПТУ №
1, де ОСОБА_9 в присутності
інших, супроводжуючи свої вимоги погрозами, призначив йому час і місце передачі
грошей: ОЗтравня 2006 року на
території ПТУ № 1 о 23.00 год.

Показання
потерпілого ОСОБА_5. узгоджуються з іншими дослідженими в суді доказами, в тому
числі: з показаннями потерпілої ОСОБА_6, з даними протоколу огляду місця події - лісного масиву
території авто кооперативу "Ретро" (т.1 а .с. 4-10), висновком
судово-медичної експертизи №
130 від 12.07.2006р. про наявність у ОСОБА_5. легких тілесних ушкоджень,
виникнення яких можливо в строк та при обставинах, вказаних потерпілим (т.1
а.с. 48).

Таким чином,
встановлені судом фактичні обставини справи вказують на узгоджений характер дій
ОСОБА_4., ОСОБА_2, ОСОБА_1 та іншої особи. їх сумісні дії були направлені на
вимагання від потерпілого ОСОБА_5. передачі належного йому майна.

За таких
обставин твердження апелянтів про відсутність в їх діях складу злочину,
передбаченого ч.2 ст. 189
КК України, є безпідставними.

Суд вірно
кваліфікував їх дії за ч.2 ст. 189
КК України, як вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з
погрозою вбивства.

Що стосується
визнання винними ОСОБА_2. та ОСОБА_1
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, то за .обставин, на які вказує потерпілий
ОСОБА_5. та засуджені, з таким висновком суду погодитися неможливо.

Викладаючи
обвинувачення за ч.2 ст. 186
КК України, суд послався, як на встановлений факт, що ОСОБА_4., ОСОБА_2,
ОСОБА_1. та інша особа, знаходячись у лісному масиві, під час вимагання грошей
у потерпілого ОСОБА_5. ,
керуючись раптово виниклим умислом на викрадення чужого майна, відкрито
викрали із барсетки потерпілого належне

5

йому майно. Але
суд в вироку не навів доказів в підтвердження свого висновку про участь
ОСОБА_2. та ОСОБА_1 у вчиненні
цього злочину.

Проте, засуджені
ОСОБА_2, ОСОБА_1. заперечували, що між ними ОСОБА_4. та ОСОБА_9 була
домовленість на грабіж. ОСОБА_2. та ОСОБА_1. поясняли, що їм було не відомо про
те, що ОСОБА_4. та ОСОБА_9 викрали майно потерпілого. ОСОБА_2. та ОСОБА_1.
поясняли, що вони на деякий час відходили з місця події, а тому не бачили, що в
цей момент відбувалося між потерпілим, ОСОБА_4. та ОСОБА_9 їх показання
підтвердив ОСОБА_4. (т. 2 а.с. 209 - 211)

Крім того,
показання засуджених в цій частині не суперечать показанням потерпілого
ОСОБА_5., якій показав, що ОСОБА_4., тримаючи його сумку в руках, відчинив її.
ОСОБА_9., який
знаходився поруч, витягнув із його сумці -
барсетці мобільний телефон, а ОСОБА_4. - гроші. В той же час, як вбачається із показань
потерпілого, в цих діях ОСОБА_2. та ОСОБА_1. ніякої участі не приймали і йому
не відомо, чи знали вони про те, що ОСОБА_4. та ОСОБА_9 викрали із його сумці
майно, (т.1 а.с. 89-91, т. 2 а.с. 208-209).

За таких
обставин колегія судців вважає, що участь ОСОБА_2. та ОСОБА_1. у вчиненні грабіжу
не доведена, а тому вирок суду за їх обвинуваченням за ч.2 ст. 186 КК України
необхідно скасувати, а провадження по справі у цій частині закрити.

Покарання
ОСОБА_4 - за ч.2
ст. 186 та ч.2
ст. 189 КК
України, а ОСОБА_2, ОСОБА_1. -
за ч.2 ст. 189 КК
України призначено судом відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого
злочину, даних про особу засуджених, пом'якшуючих та обтяжуючих покарання
обставин.

ОСОБА_2. та ОСОБА_1.
вчинили злочин, а ОСОБА_4. -
два злочини, які відносяться до тяжких. Як обтяжуючу покарання обставину,
суд врахував для засуджених вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Колегія суддів
не вбачає підстав для пом'якшення покарання засудженим та вважає правильним
висновок суду про можливість їх виправлення в умовах ізоляції від суспільства.

Керуючись ст.
ст. 365,366 КПК
України, колегія судців

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_4. залишити без задоволення, апеляції засуджених ОСОБА_2. та
ОСОБА_1. задовольнити частково.

Вирок
Корабельного районного суду АДРЕСА_1 від 21
грудня 2006 року у
відношенні ОСОБА_4 залишити без зміни.

Цей же вирок у
відношенні ОСОБА_2, ОСОБА_1 в частині засудження їх за ч. 2 ст. 186 КК України

6

скасувати, а
справу у цій частині закрити у зв'язку із недоведеністю їх участі у вчиненні
злочину.

Вважати
засудженими: ОСОБА_2 за ч. 2
ст. 189 КК
України на 3 (три)
позбавлення волі, ОСОБА_1 за ч. 2
ст. 189 КК
України на 3 (три)
позбавлення волі.