Справа № 1-56/11

ПОСТАНОВА
Іменем України
26 лютого 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі

Головуючого судді: ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

За участі прокурора ОСОБА_3

Обвинуваченого ОСОБА_4

Захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Висоцько, Бродівського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що працюючи з 25 серпня 2009 року на посаді начальника сектору дізнання Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, згідно з наказу №228 о/с від 21 серпня 2009 року, тобто будучи службовою особою, яка постійно здійснює функції представника влади, в обов`язки якого входить відповідно до наказу МВС України №422 від 02.09.2008 року «Про вдосконалення діяльності підрозділів дізнання органів внутрішніх справ України» вивчення кримінальних справ, що знаходяться в провадженні дізнавачів, перевірка фактичного виконання запланованих слідчих дій та оперативно-розшукових заходів, надання практичної допомоги працівникам структурних підрозділів органів внутрішніх справ під час розслідування кримінальних справ, вчинив дії, направлені на вимагання та одержання хабара при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 , з метою особистого збагачення, за сприяння в непритягненні гр. ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності по кримінальній справі №139-2434, порушеній 13.01.2010 року по факту викрадення майна ТзОВ готель «Екран», за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яка знаходилась в провадженні дізнавача сектору дізнання Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, штучно створюючи умови його причетності до вчинення злочину, вимагав в гр. ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 300 доларів США як хабар за вирішення питання щодо не притягнення її сина до кримінальної відповідальності. 25.02.2010 року біля опорного пункту міліції, що розташований за адресою: м. Львів, вул. Антоненка-Давидовича, 9, на вулиці, одержав частину із зазначеної суми грошових коштів в сумі 100 доларів США як хабар, що станом на 25.02.2010 року згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 799,00 грн. ( сімсот дев`яносто дев`ять гривень нуль копійок) та домовився про час і місце отримання другої частини грошових коштів, а саме 02.03.2010 року.

02.03.2010 року, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, в приміщенні кафе, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Любінська, 92, де одержав від гр. ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 200 доларів США, як хабар, що станом на 02.03.2010 року згідно офіційного курсу Національного банку України становить 1598,00 грн. (тисяча п`ятсот дев`яносто вісім гривень нуль копійок).

Після чого ОСОБА_4 був затриманий співробітниками 14-го ВВБ (у Львівській області) СВБ ГУБОЗ МВС України, а предмет хабара в розмірі 200 доларів США вилучений з його гаманця.

Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді начальника сектору дізнання Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, будучи службовою особою, з метою особистого збагачення, своїми умисними діями вчинив одержання хабара у гр. ОСОБА_7 за вирішення питання щодо непритягнення її сина ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності в сумі 300 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 2397,00 (дві тисячі триста дев`яносто сім гривень нуль копійок), поєднане з вимаганням хабара, тобто скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.368 КК України.

Підсудний ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину не визнав та дав покази аналогічні викладеним на досудовому розслідуванні.

В ході судового розгляду вказаної кримінальної справи захисником підсудного ОСОБА_5 поставлено на обговорення питання про повернення справи прокурору для організації проведення додаткового розслідування у зв`язку з порушенням вимог КПК України в редакції 1960 року ( неповнота та неправильність) під час провадження досудового слідства без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, посилаючись на те, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення є неконкретним, а також виявлені істотні порушення норм кримінально-процесуального законодавства, які не можуть бути усунені під час розгляду справи в суді.

Зокрема, обставини вчинення злочину та місце його вчинення не знайшли свого відображення в обвинуваченні, пред`явленому ОСОБА_4 , а саме: не зазначено якими конкретно діями і в якій формі ОСОБА_4 штучно створив умови причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину. Вказане обвинувачення, як вбачається з постанови про притягнення як обвинуваченого від 26.08.2010 року не було зрозумілим ОСОБА_4 на час оголошення постанови, про що ним зроблено відповідну заяву та не є зрозумілим до цього часу. Отже, пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення є неконкретним, що є порушенням права на захист, оскільки позбавляє його можливого захищатися встановленими законом засобами від пред`явленого обвинувачення.

Крім того, у справі залишились невстановленими обставини, що підлягають доказуванню та вимагають проведення досудового слідства: висунуте ОСОБА_4 обвинувачення побудоване виключно на припущеннях та штучно створених і недопустимих доказах.

Проведений аналіз слідчих дій та процесуальних документів, які знаходяться у кримінальній справі свідчить про невідповідність їх вимогами кримінально-процесуального законодавства і недотримання органом дізнання та слідчим вимог закону в цілому. Відповідно, докази, які є у кримінальній справі не можуть визнаватися допустимими.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що 02.03.2010 року гр. ОСОБА_8 звернулась до відділу внутрішньої безпеки ГУБОЗ МВС України із заявою про вимагання працівником міліції в неї хабара в розмірі 300 доларів США, які вона повинна було передати саме в день звернення із заявою.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 95 КПК України (в редакції 1960 року) уповноважена особа, яка отримувала від гр. ОСОБА_8 заяву про злочин зобов`язана була попередити її про кримінальну відповідальність за неправдивий донос (ст. 383 КК України в редакції 1960 року) і відібрати від неї відповідно підписку. Проаналізувавши написану ОСОБА_8 власноруч письмову заяву про злочин не вбачається, що вона попереджена про кримінальну відповідальність за неправдивий донос.

Таким чином, заява ОСОБА_9 про злочин від 02.03.2010 року є неправдивою та отримана з грубим порушенням вимог ст. 95 КПК України

З матеріалів справи також вбачається, що працівники 14-го ВВБ (у Львівській області) ГУБОЗ МВС України, будучи обізнаними із положенням Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та відомчими наказами МВС, які регулюють проведення оперативно-розшукових заходів достовірно знаючи про незаконність негласного проведення ОСОБА_8 з власної ініціативи аудіо-запису, що має ознаки оперативно розшукового заходу, отримали від неї штучно створений доказ, а саме аудіокасету «Olympus ХВ60», яка в подальшому була приєднана до матеріалів справи як доказ. Крім того, 02.03.2010р. вже після отримання від ОСОБА_8 заяви про злочин, працівники міліції спільно з нею продовжили вчиняти дії спрямовані на штучне створення доказів, всупереч вимогам КПК та Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

Так, 02.03.2010р. оперуповноваженим ВВБ ОСОБА_10 було проведено огляд грошових коштів в сумі 200 доларів США, в ході якого зазначені кошти ним були оброблені хімічним препаратом «Промінь-1», після чого передано ОСОБА_8 для подальшого вручення ОСОБА_4 . Крім того, за участю працівників зазначеного ВВБ без заведення оперативно-розшукової справи, ОСОБА_11 02.03.2010р. знову проводила негласний аудіо-запис розмови з ОСОБА_4 під час якого мала намір свідомо спровокувати останнього на отримати хабара. У подальшому ОСОБА_8 видала працівникам ВВБ диктофон «Olympus» та аудіокасету «TDK VC90», на які здійснювався негласний аудіо-запис, про що було складено протокол, а пізніше приєднано до справи, як речовий доказ.

Зазначені дії за своїм змістом є оперативно-розшуковими заходами і результати їх проведення без заведення оперативно-розшукової справи свідчать про штучне створення доказів, які відповідно до Закону не можуть бути допустимими.

Крім цього, захисник вказує, що аналіз протоколу огляду місця події від 02.03.2010р. дає підстава вважати, що вказана процесуальна дія не може визнаватися доказом, оскільки проведена з грубим порушенням норм КПК, зокрема ст. 190 КПК України (в редакції 1960 року). Зі змісту протоколу вбачається, що метою його проведення було не огляд місця події, а фактичне затримання, обшук, освідування та допит ОСОБА_4 , що регулюється окремими нормами КПК. Однак, орган дізнання, всупереч вимогам КПК та порушуючи права ОСОБА_4 провів зазначені процесуальні дії під виглядом огляду місця події. При цьому, в ході цієї «процесуальної» дії в ОСОБА_4 було вилучено гроші, які є предметом незаконно проведеної оперативно-розшукових діяльності.

Захисник вказує, що свідки, які були присутні під час так званого «огляду місця події» як поняті - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засвідчили, що в ході проведення цього огляду до ОСОБА_4 було застосовано спеціальні засоби - металеві наручники що є неприпустимим з огляду на положення ст. 5 та ст. 9 Загальної Декларації з прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 28, 29 Конституції України, та порушує ст. 12,13 Закону України «Про міліцію».

Наступним недопустимим доказом на якому будується обвинувачення ОСОБА_4 є відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_7 , про що складено відповідний протокол від 21.08.2010р. Зазначена слідча дія проводилась з грубим порушенням вимог ст. 194 КПК України (в редакції 1960 року), оскільки виходячи зі змісту протоколу можна зробити висновок, що метою її проведення була не перевірка показань ОСОБА_7 на місці, формальне дублювання її показань в кабінеті слідчого. При цьому протокол відтворення обстановки та обставин події містить повністю скопійований з протоколу допиту ОСОБА_7 зміст, з однаковими стилістичними та граматичними помилками.

У ході досудового слідства не встановлено факти висловлювання ОСОБА_4 погроз чи створення ним штучних умов, які б змушували ОСОБА_7 давати хабар. Висновки слідчого про начебто одержання ОСОБА_4 хабара побудовані виключно на припущеннях та власних трактуваннях норм закону, без дослідження всіх обставин справи, упередженому розслідуванні, яке базується на штучно створених та недопустимих доказах.

У обвинувальному висновку обставини справи, які прокурор вважає встановленими, викладені поверхнево, не конкретно, формулювання обвинувачення в цілому є неконкретним, а також містить посилання на докази, які є недопустимими.

Отже, пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України є немотивованим і неконкретним, побудоване на недопустимих, штучно створених доказах, а обвинувальний висновок складається з суперечливих висновків, побудованих виключно на припущеннях.

На підставі наведеного адвокат ОСОБА_5 просить направити кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України прокурору для організації проведення додаткового розслідування.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти направлення кримінальної справи на додаткове розслідування.

Підсудний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування.

Вивчивши і перевіривши матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, заслухавши прокурора, підсудного, суд вважає, що є підстави для направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, оскільки під час провадження досудового слідства у даній кримінальній справі допущені істотні порушення вимог КПК України, які неможливо усунути на стадії судового слідства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Відповідно до ст. 281 КПК України, повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 64 КПК України, при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню:

подія злочину ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину);

винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину;

обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання;

характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Однак під час провадження досудового слідства по даній кримінальній справі відповідних вимог КПК України в повному обсязі дотримано не було.

Так, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 223 КПК України обвинувальний висновок складається з описової та резулятивної частини. В описовій частині зазначаються: обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано в справі, і відомості про потерпілого; показання кожного з обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують його покарання.
Як вбачається із ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2014 року орган досудового слідства цих вимог закону в повній мірі не виконав і описуючи обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві, зокрема місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вказав, що ОСОБА_4 отримав хабар в сумі 300 доларів США, поєднаного з вимаганням, штучно створюючи умови причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину. Орган досудового розслідування не вказав при цьому в обвинувальному висновку, якими своїми діями і в якій формі ОСОБА_4 штучно створював умови причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину.
Таким чином, органом досудового розслідування допущено неповноту досудового розслідування, а ОСОБА_4 пред`явлено неконкретне обвинувачення, що порушувало його права на захист, що є істотним порушенням прав обвинуваченого на захист.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 275 КПК України розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 367 КПК України (в редакції 1960 року) підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції при розгляді справи в апеляційному суді є однобічність або неповнота дізнання, досудового чи судового слідства та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.
Крім цього, суд також вважає обґрунтованим посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на рішення Конституційного Суду України, згідно якого, здійснення не уповноваженими фізичними та юридичними особами на власний розсуд будь-яких заходів, які віднесені до оперативно-розшукової діяльності або мають ознаки оперативно-розшукової діяльності, порушує не лише законодавчі положення, а й конституційні права і свободи людини і громадянина.
Враховуючи, що справа підлягає безумовному направленню на додаткове розслідування, під час такого розслідування необхідно перевірити покази підсудного на свій захист з приводу розвитку подій, належним чином встановити об`єктивну сторону складу злочину та встановити та доповнити справу шляхом з`ясування деяких обставин, вказаних у постанові суду та у разі потреби виконати інші слідчі дії.

Прокурору належить перевірити дотримання щодо підсудного вимог кримінально-процесуального законодавства України, оскільки від цього в значній мірі залежить визнання доказів допустимими.

За таких обставин, коли в судовому засіданні встановлена неповнота та неправильність досудового слідства, яка не може бути усунута в судовому засіданні, справа підлягає поверненню прокурору для проведення додаткового розслідування відповідно до вимог ст. 281 КПК України.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст. 43,43-1,64,132,142, 237, 273, 281 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України повернути прокурору для проведення додаткового розслідування.

На постанову може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом семи діб з моменту її винесення.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_1 .