Костопільський районний суд Рівненської області
Справа № 1-98/10
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2010 року Костопільський районний суд Рівненської області

в особі: головуючого-судді Маринина В.К.

при секретарі Федас І.О.

з участю прокурора Богельська О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костопіль кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та жительки м.Костопіль, вул.Лятуринської, 65, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, приватного підприємця-фізичної особи, заміжньої, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, невійськовозобовязаної, раніше не судимої, у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.271, ч.І ст.172 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, будучи зареєстрованою як фізична особа-підприємець, який відповідно до ст.46 Господарського кодексу України наділений правом найму працівників при умові забезпечення соціальних гарантій та будучи службовою особою в силу виконання функцій організаційно-розпорядчого та адміністративно-господарського характеру, умисно офіційно не оформила найманих працівників, не подала інформацію по цих працівниках до відповідних державних установ та не сплатила обовязкових платежів до бюджету та цільових фондів.

Так, ОСОБА_1, діючи умисно, в порушення п.6 ч.І ст.24 КЗпП України, відповідно до якої при укладенні трудового договору з фізичною особою є обовязкове додержання його письмової форми, ст.24-1 КЗпП України, згідно з якою у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання, в тижневий термін з дня фактичного допуску до виконання трудових обовязків не уклала трудових договорів з наступними працівниками: ОСОБА_2, який працював у приватного підприємця з 2004 року до 13 січня 2010 року, ОСОБА_3, який працював у приватного підприємця з березня 2009 року до 13 січня 2010 року, ОСОБА_4, який працював у приватного підприємця з кінця 2007 року до 13 січня 2010 року.

Крім того, ОСОБА_1 в порушення вимог ст.48 КЗпП України, згідно з якою трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації понад пять днів, не зробила записи до трудових книжок ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про їх роботу в приватного підприємця, що призвело до не зарахування для вказаних працівників трудового стажу за період їх роботи.

Грубо порушуючи законодавство про працю в частині забезпечення прав працівників на соціальний захист, ОСОБА_1 всупереч ст.46 Конституції України, ст.256 КЗпП України, згідно з якими працівники та члени їх сімей мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку із втратою годувальника, а також за вислугу років відповідно до закону, не оформивши вказаних працівників на роботу, тим самим позбавила їх цього права. Крім того, не оформивши працівників на роботу, ОСОБА_1 порушила їх права, передбачені ст.2 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст.4 Закону

України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», що включав право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрат; годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Крім того, ОСОБА_1, будучи зареєстрованою як фізична особа-підприємець та являючись службовою особою в силу виконання функцій організаційно-розпорядчого та адміністративно-господарського характеру, в порушення вимог ст.43 Конституції України, згідно з якою кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці та всупереч вимог ст.13 Закот України «Про охорону праці» не організувавши проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінки технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестації робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством; не здійснивши контроль за додержанням працівниками технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці, допустила у виробничий цех(вул.Фабрична, 4 А, м.Костопіль) до виконання робіт по ремонту та обслуговуванню автомобілів найманих працівників: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

13.01.2010 року під час виконання ремонтних робіт по заміні мотору автомобіля ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер в Костопільській центральній районній лікарні.

В судовому засіданні підсудна свою вину визнала повністю, щиро розкаялась та повністю підтвердила обставини вчинення злочинів. Підтвердила факт умисного не оформлення нею найманих працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, не подання інформації по цих працівниках до відповідних державних установ та не сплати обовязкових платежів до бюджету та цільових фондів. Також підтвердила факт порушення нею вимог законодавства про охорону праці, що спричинило загибель ОСОБА_2

Враховуючи те, що підсудна ОСОБА_1 повністю визнала себе винною у вчиненні вказаних злочинів, а також те, що заперечень від учасників судового розгляду щодо доцільності дослідження інших обставин справи та інших обставин скоєння злочину не надходило і вони ніким не оспорюються, зясувавши правильне розуміння підсудною та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, розяснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, суд вважає, що відповідно до ч.З ст.299 КПК Україні: дослідження доказів у більшому обємі по даній справі є недоцільним.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина підсудної ОСОБА_1 у грубому порушенні законодавства про працю та в порушенні вимог законодавчих та нормативно-правових актів про охорону праці громадянином- субєктом підприємницької діяльності, що спричинило загибель людини, повністю доведена.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано відповідно за ч.І ст.172 та ч.2 ст.271 КК України.

При призначенні покарання підсудній суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, особу винної та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які помякшують покарання підсудної, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність претензій потерпілих.

Обставин, які обтяжують покарання підсудної, судом не встановлено.

Підсудна по місцю проживання характеризується позитивно.

На підставі ст.70 КК України суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи наведені вище помякшуючі покарання ОСОБА_1 обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, позитивну характеристику, інші обставини справи, суд вважає за можливе призначити покарання підсудній, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, із застосуванням ст.69 КК України, та перейти до більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.271 КК України - штрафу.

На підставі наведеного та керуючись cm.cm.323, 324 КПК України, ст.ст.69, 70 КК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.271, ч.І ст.172 КК України, та призначити їй покарання:

за 4.2 ст.271 КК України - із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1190 (одна тисяча сто девяносто) гривень;

за ч.І ст.172 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850(вісімсот пятдесят) грн.

На підставі ч.І ст.70 КК України призначити ОСОБА_1 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1190 (одна тисяча сто девяносто) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_1 - підписку про невиїзд - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд протягом 15 діб з моменту проголошення.

СУДДЯ: