Справа № 310/9117/14-к
ВИРОК

Іменем України

23 грудня 2014 року Бердянський
міськрайонний суд Запорізькій області

у складі головуючого-судді: Пахоменка
О.Г.,

при секретарі: Димовій
Л.В.,.,

за участі прокурора: Васильєва
М.О.,

обвинуваченого: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бердянська
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0005177 від
17.10.2014р., відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Новгород-Сіверський Чернігівської
області, громадянина України, знятого з
військового обліку у зв'язку з
судимостями, з професійно-технічною
освітою, не одруженого, не працюючого,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
раніше судимого: 29.04.2014р. Бердянським
міськрайонним судом Запорізької
області за ч.1 ст. 185 КК України до 120
годин громадських робіт, -

обвинуваченого у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Будучи засудженим 29.04.2014р. Бердянським
міськрайонним судом Запорізької
області за ч.1 ст. 185 КК України до
покарання у виді 120 годин громадських
робіт, у зв'язку з чим, 17.06.2014р. він був
викликаний до Бердянського
міськрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції
Управління державної пенітенціарної
служби України в Запорізькій області,
де був ознайомлений з порядком та
умовами відбування встановленого
судом покарання та поставлений на
облік, про що надав особисту підписку.

Але ОСОБА_1, діючи умисно, з метою
ухилення від відбуття призначеного
йому судом покарання, без поважних
причин порушив графіки відбуття
покарання, не виходив на відпрацювання
до КП «Бердянськекотранс», де
засуджений повинен був виконувати
громадські роботи, відповідно до
наказу № 37 від 17.06.2014р. «Прийом на
громадські роботи», в результаті чого
працівником Бердянської міськрайонної
кримінально-виконавчої інспекції 3
рази, а саме: 09.07.2014р., 06.10.2014р. та 20.10.2014р.
попереджався про притягнення до
кримінальної відповідальності за ч.2
ст. 389 КК України з приводу ухилення від
відбування покарання у вигляді
громадських робіт. Але ОСОБА_1,
ігноруючи законні вимоги працівників
Бердянського МРВ КВІ УДПтСУ в
Запорізькій області станом на 30.10.2014р.
відбув лише 64 години громадських робіт
та ухилився від подальшого відбуття
покарання у вигляді громадських робіт.

Згідно з умовами укладеної під час
судового провадження між прокурором та
обвинуваченим ОСОБА_1 угоди, яка надана
суду, сторони дійшли згоди щодо
формулювання підозри, всіх істотних
для даного кримінального провадження
обставин та правової кваліфікації дій
обвинуваченого ОСОБА_1 за ч.2 ст. 389 КК
України, обвинувачений ОСОБА_1 у
повному обсязі сформульованої підозри
беззастережно визнав свою винуватість
у вчиненні даного кримінального
правопорушення. Також, сторонами угоди
визначено узгоджене ними покарання,
яке ОСОБА_1 повинен понести за вчинене
кримінальне правопорушення, а саме: за
ч.2 ст. 389 КК України у вигляді 1 року
обмеження волі. На підставі ст. 75 КК
України звільнити ОСОБА_1 від
відбування призначеного покарання з
іспитовим строком на 1 рік, з
покладанням на нього обов'язків,
передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК
України, та отримана згода
обвинуваченого на його призначення.

В угоді передбачені наслідки її
укладення, затвердження та
невиконання, які роз'яснені
обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК
України питання про можливість
затвердження даної угоди про визнання
винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК
України у кримінальному провадженні
щодо кримінальних проступків, злочинів
невеликої чи середньої тяжкості,
тяжких злочинів, внаслідок яких шкода
завдана лише державним чи суспільним
інтересам, може бути укладена угода між
прокурором та підозрюваним чи
обвинуваченим про визнання
винуватості.

Прокурор в судовому засіданні,
вважаючи, що при укладенні даної угоди
дотримані вимоги і правила КПК та КК
України, просив цю угоду затвердити і
призначити обвинуваченому узгоджену в
угоді міру покарання та інші
передбачені угодою заходи.

Обвинувачений в судовому засіданні
також просив вказану угоду з
прокурором затвердити і призначити
узгоджену в ній міру покарання та інші
передбачені угодою заходи, при цьому
беззастережно визнав себе винуватим у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389
КК України, в обсязі підозри, дав згоду
на застосування узгодженого виду та
розміру покарання та звільнення від
його відбування з випробуванням, а
також інших заходів у разі
затвердження угоди, заявивши, що здатен
реально виконати взяті на себе
відповідно до угоди зобов'язання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_1
беззастережно визнав себе винуватим,
згідно із ст. 12 КК України: по ч.2 ст. 389 КК
України є злочином невеликої тяжкості,
від якого потерпілих немає.

Суд шляхом проведення опитування
сторін кримінального провадження
переконався, що укладення угоди
сторонами є добровільним, тобто не є
наслідком застосування насильства,
примусу, погроз або наслідком обіцянок
чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті,
що передбачені в угоді. При цьому судом
з`ясовано, що ОСОБА_1 повністю
усвідомлює зміст укладеної з
прокурором угоди про визнання
винуватості, характер обвинувачення,
щодо якого визнає себе винуватим,
цілком розуміє свої права, визначені п.1
ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки
укладення, затвердження даної угоди,
передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та
наслідки її не виконання, передбачені
ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови
угоди про визнання винуватості між
прокурором та обвинуваченим ОСОБА_1
відповідають вимогам КПК та КК України,
суд дійшов висновку про наявність всіх
правових підстав для затвердження цієї
угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним
в судовому засіданні те, що ОСОБА_1
ухилився від відбування громадських
робіт будучи особою, засудженою до
цього покарання, тому ці його дії
кваліфікує за ч.2 ст. 389 КК України, за
які належить призначити ОСОБА_1
узгоджену сторонами угоди про визнання
винуватості міру покарання.

Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати,
пов'язані із залученням експертів,
відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому
ОСОБА_1 не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
314, 373, 374 та 475 КПК України, ст.ст. 75, 76 КК
України, суд -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 19 грудня 2014 року
про визнання винуватості між
прокурором Бердянської міжрайонної
прокуратури Запорізької області
Васильєвим Миколою Олександровичем та
обвинуваченим ОСОБА_1.

ОСОБА_1 визнати винуватим та призначити
йому узгоджене сторонами угоди про
визнання винуватості від 19.12.2014р.
покарання - за ч.2 ст. 389 КК України у
вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбування покарання, при
умові, що протягом 1 (одного) року
іспитового строку він не вчинить
нового злочину та виконає покладені на
нього, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК
України, обов'язки:

- не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції за
місцем мешкання;

- повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію за місцем мешкання про зміну
місця проживання;

- періодично з'являтися для реєстрації
в кримінально-виконавчій інспекції за
місцем мешкання.

Вирок може бути оскаржений з підстав,
передбачених ст. 394 КПК України, до
Апеляційного суду Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляції протягом
тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після прийняття рішення
судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія
вироку вручається негайно після його
проголошення. Учаснику судового
провадження, який не був присутнім в
судовому засіданні, копія судового
рішення надсилається не пізніше
наступного дня після ухвалення.

Суддя:

О.Г.
Пахоменко