Справа № 667/2753/15-к
ВИРОК

іменем України
16 липня 2015 рокуКомсомольський районний суд м. Херсона в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 667/2753/15-к за обвинувальним актом відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Херсоні, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, освіта середня, неодруженого, громадянина України, за національністю українця, раніше судимого:

- 20 березня 2003 року Комсомольським районним судом м. Херсона за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України;

- 28 квітня 2004 року Білозерським районним судом Херсонської області за вчинення злочину передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.2 КК України;

- 14 жовтня 2009 року Комсомольським районним судом м. Херсона за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України;

- 07 листопада 2011 року Білозерським районним судом Херсонської області за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України;

- 23 квітня 2012 року Білозерським районним судом Херсонської області за вчинення злочинів передбачених ст.ст. 297 ч.2, 185 ч.2, 15 ч.3, 70 ч.1 КК України

повідомленого про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Гола Пристань Херсонської області,проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, освіта середня, неодруженого, громадянина України, за національністю українця, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
повідомленого про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України

Сторони кримінального провадження:

прокурор: ОСОБА_5
потерпілий: ОСОБА_6
обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
встановив:
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27 лютого 2015 року близько 14.00 години перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий корисливий умисел спрямований на порушення права власності особи, вчинили за попередньою змовою між собою крадіжку, а саме шляхом вільного доступу і демонтажу таємно викрали з огорожі домоволодіння розташованого за зазначеною вище адресою металеву хвіртку прямокутної форми розмірами 197 x 96 см. вартістю 250 грн., яка належить ОСОБА_6 , в результаті чого заподіяли потерпілому матеріальний збиток на вищевказану суму.

Кримінальне правопорушення інкриміноване ОСОБА_3 передбачає кримінальну відповідальність визначену ч.2 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Кримінальне правопорушення інкриміноване ОСОБА_4 передбачає кримінальну відповідальність визначену ч.2 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

На підтвердження винуватості обвинувачених у вчинені вказаного кримінального правопорушення судом враховуються наступні докази , дослідження яких що до тих обставин які ніким не оспорюються , відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.349 КПК України, було визнано судом доцільним :

- показання обвинуваченого ОСОБА_4 допитаного в судовому засіданні який визнав себе винним у вчинені вказаного кримінального правопорушення та зазначив , що він не маючи постійного місця роботи та стабільного доходу , 27 лютого 2015 року разом з ОСОБА_3 близько 14.00 викрав металеву хвіртки в будинку АДРЕСА_1 . Після чого вони перевезли викрадену хвіртку на належному ОСОБА_3 візку до будинку де приймають металобрухт та продали її. Гроші витратили на придбання спиртних напоїв. В вечері того ж дня він сам викупив вказану хвіртку та повернув потерпілому;

- показання обвинуваченого ОСОБА_3 допитаного в судовому засіданні який дав показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення аналогічні показанням які дав обвинувачений ОСОБА_7 ;

- показання потерпілого ОСОБА_6 допитаного в ході судового розгляду який зазначив про те що , він прийшовши з роботи 27 лютого 2015 року встановив відсутність металевої хвіртки яка була розташована при вході до подвір`я будинку АДРЕСА_1 . Зі слів свідка , який придбав вказану металеву хвіртку йому стало відомо про те що , вказану хвіртку принесли здавати на металобрухт ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В той же день свідок ОСОБА_8 привіз йому приналежну йому хвіртку та встановив її. Про обставини крадіжки йому нічого не відомо;

- показання свідка ОСОБА_8 допитаного в ході судового розгляду , відповідно до яких на при кінці лютого 2015 року він зустрів двох знайомих , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які везли на тачці металеву хвіртку та запропонували йому її придбати . На що він погодився та заплатив їм приблизно 100-120 грн. В той же день , у вечері, до нього завітав ОСОБА_6 та зазначив про те що , ця хвіртка була викрадена у нього . Після чого, в той же день , він повернув її потерпілому. Про обставини крадіжки та про те що вказана хвіртка була викрадена йому не було відомо;

- показання свідка ОСОБА_9 допитаної в ході судового розгляду , про те що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зранку 27 лютого 2015 року приходили до неї додому, для вживання спиртних напоїв. Після вживання спиртних напоїв вона вийшла з будинку та перебувала на території двору . Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пішли з будинку їй не відомо. Хто знімав хвіртку вона також не бачила. Про її відсутність дізналась від чоловіка коли той повернувся з роботи;

-протоколом огляду місця події дії відповідно до якого було оглянуто металеву хвіртку розташовану на огорожі за адресою АДРЕСА_1 та фото таблицею до даного протоколу ;

-протоколами проведення слідчого експерименту за участю обвинувачених, відповідно до яких обвинувачені в присутності понятих розповідали про місце та обставини за яких ними було вчинено викрадення металевої хвіртки з огорожі будинку АДРЕСА_1 27 лютого 2015 року та фото таблицями до них;

-висновком товарознавчої експертизи від 12 березня 2015 року за №866 відповідно до якої вартість вказаної викраденої хвіртки могла станом на люти й 2015 року становити 250 грн.

Положеннями ч.2 ст. 84 КПК України визначено що , до процесуальних джерел доказів належать документи. Так як документи , а саме, довідки відносно ОСОБА_3 з КУ «Обласний наркологічний диспансер» ХОР та Херсонського психоневрологічної поліклініки , а також довідки з цих же установ відносно ОСОБА_4 відповідно до яких обвинуваченні не перебувають там на обліку , з урахуванням положень визначених ст. 85 КПК України, визнаються судом не належними доказами так як вони як прямо так і не прямо підтверджують існування чи відсутність обставин що підлягають доказуванню , які визначені ст. 91 КПК України.

Характеристики відносно обвинувачених надані прокурором в підтвердження обставин які характеризують особи обвинувачених судом також визнаються не належними доказами, з урахуванням положень ст. 85 КПК України , тому що вони не відображають ті обставини які повинні бути враховані при їх складанні , а саме міцності соціальних зв`язків в місці їх постійного проживання , у тому числі наявності у них родини та утриманців , наявності постійного або тимчасового місця роботи, їх репутації ( розгорнутого комплексу оціночних уявлень інших осіб , щодо суб`єкта оцінювання , сформованих на підставі об`єктивних фактів , які мають значення для оцінювання та мети оцінювання ) , майновий стан та інше .

Мотивів для зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом в ході судового розгляду не встановлено. Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення-повторно , підтверджуються довідкою ДІТ УВМС України та ОІТУМВС України в Херсонській області від 12 березня 2015 року . а також довідкою про звільнення ОСОБА_3 з кримінально виконавчої установи закритого типу 22 квітня 2012 року.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом визнаються, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину яке полягало в наданні обвинуваченим правдивих відомостей , під час досудового розслідування що до обставин справи.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом визнаються, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину яке полягало в наданні обвинуваченим правдивих відомостей , під час досудового розслідування що до обставин справи.

Обставин які обтяжують покарання обвинуваченим судом не встановлено .

Обираючи міру та вид покарання обвинуваченим , суд враховує характер та тяжкість вчиненого злочину , особу обвинувачених їх ставлення до вчиненого кримінального правопорушення яке побудоване на критичній оцінці їх протиправної поведінки, визнанні вини і готовності нести кримінальну відповідальність за скоєне і вважає можливим призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч.2 ст. 185 КК України, однак оскільки його виправлення та перевиховання можливе в умовах не пов`язаних з позбавленням волі , суд з урахуванням положень ст. 75 КК України вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням ,а також з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України , а у відношенні ОСОБА_3 вважає необхідним призначити покарання у виді арешту , в межах мінімальної санкції передбаченої ч.2 ст. 185 КК України.

На думку суду даний вид покарання обраний у відношенні обвинувачених є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень , а також буде співмірним по відношенню між тяжкістю вчиненого ними кримінального правопорушення і наслідками, які настали в результаті його вчинення.

Відповідно до положень ст. 179 ,ч.6 ст. 194КПК України особисте зобов`язання покладаються на особу на строк не більше двох місяців . Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються. А відповідно до ч.6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців , по закінченню цього строку , в разі якщо його не було продовжено за клопотанням прокурора , ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим. Оскільки запобіжні заходи обрані відносно обвинувачених під час досудового розслідування , а саме відносно ОСОБА_3 домашній арешт який було обрано 31 березня 2015 року , та відносно ОСОБА_4 особисте зобов`язання обране 31 березня 2015 року , не продовжувались в ході судового розгляду, оскільки прокурором на заявлялось відповідних клопотань в порядку визначеному ч.1 ст. 331 КПК України , строк дії ухвал щодо їх обрання , закінчився у зв`язку з чим запобіжні заходи припинили свою дію і обов`язки скасувались.

Керуючись ст.ст. 371,374КПК України, суд
Засудив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Призначити у ОСОБА_4 міру покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбуття призначеного покарання , якщо він протягом визначеного судом випробувального строку один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки .

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу

кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 міру покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді трьох місяців арешту .

Речові докази металеву хвіртку залишити у власності ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 245.52 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 245.52 грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана через суд який ухвалив судове рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя:ОСОБА_1 Котьо