Справа №11 а-534
/ 2007 р. Головуючий
у І інстанції - Кузьмич
Категорія - ст.365 ч.3 КК України Доповідач - Галин В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2007 року колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі головуючого:
Брух Б.І. суддів: Галина В.П., Тенюха В.П. з участю прокурора: Білінської Н.Й.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу
за апеляцією державного обвинувача - старшого помічника прокурора м. Червонограда
на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 05 квітня 2007
року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м. Червоноград, громадянина України, з середньо-спеціальної освітою,
безпартійного, не одруженого, працюючого підземним гірником
Шахта „Червоноградська",
військовозобов'язаного, раніше
не судимого, проживаючого АДРЕСА_1

засуджено ч.3
ст.365 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у вигляді
п'яти років позбавлення волі з позбавленням права проходити службу в органах
внутрішніх справ на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного
покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки.

На підставі ст.7б КК України на засудженого ОСОБА_1
покладено обов'язок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну
місця проживання та праці.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишено без
змін - підписку про невиїзд.

За вироком суду ОСОБА_1, працюючи міліціонером групи
затримання взводу міліції Червоноградського міського відділу державної служби
охорони управління державної служби охорони при УМВСУ у Львівській області,
маючи спеціальне звання молодшого сержанта міліції, 27 вересня 2006 року, знаходячись
біля приміщення дитячого садка №12, за адресою АДРЕСА_2, на прохання ОСОБА_2
з'ясувати відносини з ОСОБА_3 з приводу спричинення їй образи, перебуваючи при
виконанні службових обов'язків в складі групи затримання взводу міліції
Червоноградського міського відділу державної служби охорони управління
державної служби охорони при УМВСУ у Львівській області,

будучи у форменному одязі
працівника міліції охорони, перевищуючи свої службові повноваження, маючи на
меті з'ясувати обставини образи ОСОБА_2 та відносини з потерпілим щодо таких
його дій, умисноно наніс йому один удар рукою по підборіддю, внаслідок чого
ОСОБА_3 впав на сходи і при цьому вдарився головою до виступу будинку дитсадка.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1 умисно ще наніс йому 5-6 ударів по
різних частинах тіла, після чого підняв з асфальтної доріжки табельну зброю -
автомат, який туди попередньо положив і його прикладом умисно ще наніс йому два
удари в ділянку голови. Внаслідок цього міліціонером групи затримання взводу
міліції Червоноградського міського відділу державної служби охорони управління
державної служби охорони при УМВСУ у Львівській області молодшим сержантом
міліції ОСОБА_1 спричинено тяжкі наслідки потерпілому ОСОБА_3, які виразились у
вигляді тупої травми живота, яка проявилася розривом селезінки, ускладненою
внутрішньочеревною кровотечею та забоєм лівої нирки, що відносяться до тяжких
тілесних пошкоджень по небезпеці для життя в момент утворення, а також тілесні
пошкодження у вигляді саден на підборідді та скроневій ділянці справа, забійної
рани підборіддя, що відносяться до легких тілесних пошкоджень.

В поданій апеляції прокурор зазначає, що призначене засудженому покарання є
занадто м'яким, а ст.ст.69, 75 КК України застосовані неправильно, оскільки суд
не врахував тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, тривалості
нанесення ударів, того, що злочин вчинено працівником міліції під час несення
служби із застосуванням табельної зброї, сам злочин відноситься до категорії
тяжких, а також те, що після інциденту ОСОБА_1 не довів до відома свого
керівництва про даний випадок.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію,
засудженого ОСОБА_1та в його інтересах захисника ОСОБА_4, які її заперечили,
вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляція не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.69 КК України за наявності декількох
обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення,
може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в
санкції статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш
м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей
злочин.

Зі змісту наведеної норми випливає, що ст.69 КК України може бути
застосована при призначенні покарання за будь-який злочин незалежно від ступеня
його тяжкості. Проте, приймаючи рішення про призначення більш м'якого
покарання, ніж це передбачено законом, суд повинен навести мотиви такого і
належним чином його обгрунтувати.

Як вбачається з вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_1покарання,
обставинами, які його пом'якшують та істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину визнано щире каяття винного, добровільне відшкодування ним
завданої злочином шкоди, здавання крові на лікування потерпілого, а також
вчинення злочину під впливом душевного хвилювання, викликаного аморальними
діями потерпілого. Крім цього судом враховано дані про особу ОСОБА_1, а саме
те, що він виключно позитивно характеризується за місцями праці, раніше не
судимий і до кримінальної відповідальності не притягався (а.с.161). З
урахуванням наведених обставин суд прийшов до правильного висновку про
можливість призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі,
встановленої в санкції статті, і визначив таке у відповідності до вимог ч.1
ст.69 КК України.

Обгрунтованим є також рішення суду про звільнення
ОСОБА_1від відбування покарання з випробуванням, оскільки останній уже не
працює в органах міліції, у вчиненому розкаявся, а також примирився з
потерпілим, який претензій до

останнього не
має у зв'язку з повним відшкодуванням шкоди і в судовому засіданні просив
суворо підсудного не карати та обрати йому покарання, не пов'язане з
позбавленням волі (а.с.158).

Доводи апелянта про те, що судом не враховано триваючий характер нанесення
ударів потерпілому, а також тяжкості отриманих останнім тілесних ушкоджень є
безпідставними, оскільки усі ці обставини відображені у вироку і у
відповідності до них, а також інших обставин справи судом здійснювалась
кримінально-правова кваліфікація дій ОСОБА_1, за які його засуджено.

Неповідомлення засудженим керівництва про інцидент, що стався під час
несення служби, також не є тією обставиною, що перешкоджає застосуванню
ст.ст.69, 75 КК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.362, 366 КПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію державного обвинувача - старшого помічника
прокурора м. Червонограда залишити без задоволення, а вирок Червоноградського
міського суду Львівської області від 05 квітня 2007 року відносно ОСОБА_1- без
змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України
протягом шести місяців з моменту набрання нею законної сили.