Справа № 466/2739/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/192/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ТзОВ «Ферозіт» - ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2014 року у кримінальному провадженні, внесеного у ЄРДР за №0004513 від 08.12.2013 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карачинів Яворівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 197 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 197 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що з березня 2006 року по листопад 2013 року, перебував у трудових відносинах із ТзОВ «Ферозіт», яке знаходиться у м. Львові по вул. Шевченка, 317 «В» та згідно з наказом генерального директора ТзОВ «Ферозіт» №05-к від 02.04.2012 року прийнятий на підприємство на посаду сторожа.

В період часу з 23.00 год. 12.11.2013 року по 00.00 год. 13.11.2013 року ОСОБА_7 , будучи ознайомленим із посадовою інструкцією сторожа ТзОВ «Ферозіт», в порушення п.п. 2.8 та 2.9. вищевказаної інструкції, згідно з якими він зобов`язний здійснювати контроль за ввезенням та вивезенням товарно-матеріальних цінностей, сировини і готової продукції, про що вносити відповідні дані в облікову документацію та не допускати випадків ввезення та вивезення на територію підприємства сировини, матеріалів, готової продукції, або інших товарно-матеріальних цінностей без належно оформлених документів, а при виявлені таких фактів затримувати таких осіб та негайно повідомляти про це заступника генерального директора з економічної безпеки, а також при необхідності міліцію, заступивши на добове чергування на пост №3 ТзОВ «Ферозіт», яке знаходиться у м. Львові по вул. Шевченка 317 «В», випустив з території ТзОВ «Ферозіт» працівника підприємства ОСОБА_9 на належному йому автомобілі марки «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки останній повідомив, що його автомобіль несправний та попросив дозволу виїхати через ворота для вантажного транспорту, на що ОСОБА_7 погодився та не оглянувши, пропустив через пост згаданий автомобіль, в якому на той час перебувало 50 мішків хімічної добавки до сухих будівельних сумішей «Bermocol M-70» вартістю 43 тис. 785 грн., таємно викрадені ОСОБА_9 , що було зумовлено неналежним виконанням ОСОБА_7 своїх посадових обов`язків по збереженню та охороні вказаного майна та спричинило тяжкі наслідки для ТзОВ «Ферозіт», а саме крадіжку товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 43 тис. 785 грн.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2014 року скасувати та постановити новий вирок, обґрунтовуючи це тим, що покарання призначене ОСОБА_7 є занадто м`яким, оскільки у зв`язку з неналежним виконанням ним своїх обов`язків було викрадено майно, котре належить ТзОВ «Ферозіт» на суму 43785 грн. Крім того, вказує на те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про доручення до матеріалів справи документів для доведення недостовірності показань свідка ОСОБА_9 , а також вказує на те, що суд першої інстанції не зазначив мотивів, з яких відкинув показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , котрі стверджували, що свідок ОСОБА_9 повідомив їм про те, що крадіжки із ТзОВ «Ферозіт» він вчиняв двічі і кожного разу давав ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 50 гривень. Крім того, ОСОБА_9 повідомив свідкам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що безпосереднім організатором крадіжок був ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора та обвинуваченого які заперечили проти апеляційної скарги, обвинуваченого, котрий заперечив проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження №0004513, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі представника потерпілого не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегією суддів встановлено, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції у вироку врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його позитивну характеристику з місця проживання та реєстрації, щире каяття, що є обставинами, які пом`якшують покарання, обставин, які обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

З огляду на це, враховуючи особу винного, незначну суспільну-небезпечність вчиненого ним злочину, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією статті 197 КК України.

Крім того, не заслуговує на увагу колегії суддів покликання представника потерпілого на те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання про долучення до матеріалів справи документів для доведення недостовірності показань свідка ОСОБА_9 , а також на те, що суд першої інстанції не зазначив мотивів, з яких відкинув показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки це не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 та на призначення йому покарання. Крім того, із змісту ч. 1 ст. 337 КПК України вбачається, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи при розгляді судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Разом з цим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в максимальній межі, передбаченої ст. 197 КК України, у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції допустив арифметичну помилку визначивши суму 1700 грн., оскільки відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу 20 Податкового кодексу України, неоподатковуваний мінімум доходів громадян становить 17 грн., що фактично становить 850 грн.

Колегія суддів вважає, що згідно ст. 404 КПК України, слід внести уточнення у резолютивну частину вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2014 року та вважати засудженим ОСОБА_7 до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 гривень, а не 1700 гривень, як вказано у вироку суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила :
у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого ТзОВ «Ферозіт» - ОСОБА_6 відмовити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ст. 197 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4