Справа № 183/4454/15
№ 1-кп/183/561/15
В И Р О К
іменем України
24 липня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільського Хмельницької області, громадянина України, одруженого, що має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 з 10 лютого 2015 року проходить військову службу, у відповідності до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», а з 15 березня 2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

19 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 , маючи умисел тимчасово ухилится від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

30 червня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе.

Таким чином, у період з 19 березня 2015 року по 30 червня 2015 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення території військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 10.02.2015 року призваний на військову службу добровольцем, на початку березня він був направлений до військової частини, яка дислокується на території АДРЕСА_3 , де звернувся за медичною допомогою. Оскільки в той час відбувалося лише формування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , його направили до військового шпиталю в м.Дніпропетровськ, де йому запропонували операцію, на що він відмовився, тому його було направлено на лікування за місцем проживання. Повернувшись до військової частини в АДРЕСА_3 , йому видали на руки військовий квиток, і він дійсно поїхав на лікування за місцем проживання, де лікувався амбулаторно, однак командування військової частини про його місцеперебування фактично не знало, інші органи військового управління про своє місцеперебування він не повідомляв. Лише в червні 2015 року він мав змогу зв`язатися з командуванням військової частини, яке повідомило його про необхідність прибути до розташування військової частини в АДРЕСА_3 . Таким чином, обвинувачений фактично визнав себе винним в тому, що самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення території військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше не був судимий, за місцем служби характеризується посередньо, на утриманні має малолітню дитину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнаються щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини з самого початку досудового розслідування, бажанням виправити ситуацію та продовжувати військову службу, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, характер скоєного злочину та його наслідки, особа винного, його ставлення до скоєного, в даному випадку, дозволяють суду застосувати ст.69 КК України, тому суд вважає за необхідне при призначенні ОСОБА_4 покарання перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч.4 ст. 407 КК України, та з урахуванням ст. 58 КК України до обвинуваченого можливо застосувати покарання у виді службового обмеження.

З урахуванням вимог ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, саме такого покарання буде достатньо для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст.ст. 69, 58 КК України у виді 1 (одного) року службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.
Суддя ОСОБА_1