Справа №345/5163/14-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.05.2015 року м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_6 ,
представника кримінальної міліції ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
Обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи під арештом, втік з-під варти за таких обставин.
Цього ж дня його було поміщено в ІТТ Рожнятівського РВ УМВС, де він тимчасово утримувався.
21.09.2014 року о 17год. 10хв., під час прогулянки в дворику ІТТ Рожнятівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, арештований ОСОБА_8 , скориставшись тим, що постовий ІТТ Рожнятівського РВ УМВС повів іншого арештованого в камеру та залишив його без нагляду, відігнув трубу в перекритті решітки над прогулянковим двориком і через утворений отвір втік в невідомому напрямку
22.09.2014 року ОСОБА_8 добровільно з`явився до Рожнятівського РВ УМВС та його було поміщено в ІТТ.
Обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненому визнав повністю. Обставини втечі з-під варти підтвердив відповідно до викладеного. Розкаявся у вчиненому.
У відповідності до ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку визнати недоцільним дослідження доказів, стосовно фактичних обставин справи по епізоду втечі з-під варти і обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки він в своїй позиції не заперечує проти цього, а інші учасники судового розгляду дали на це згоду. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 393 КК України, оскільки він, перебуваючи під арештом, втік з-під варти.
Також 18.09.2014 року близько 02год. 40хв. обвинувачений ОСОБА_8 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 , шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли до приміщення магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться в АДРЕСА_3 , звідки із каси таємно викрали грошові кошти в сумі 500 грн., які належали ОСОБА_13 , а також 900 грн. з пластикової скриньки для пожертв для хворої дитини ОСОБА_14 , вважаючи, що це майно магазину.
Проте таке обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, виходячи з наступного.
Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 суду пояснили, що 10.09.2014 року у вечірній час вони разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 гуляли по місту Калушу. Біля фотоательє «Кристал» був припаркований автомобіль марки «Жигулі» синього кольору, до якого підійшов ОСОБА_10 та відкрив дверцята. Переконавшись, що машина відкрита одразу закрив дверцята. На той час ОСОБА_9 стояв неподалік автомобіля на відстані десь 15-20 м. Розмови про викрадення автомобіля не було взагалі. Тоді вони всією компанією пішли далі і деякий час розпивали спиртні напої неподалік ПК «Мінерал». Близько 24.00 год. ОСОБА_17 та ОСОБА_9 провели сестер ОСОБА_19 та ОСОБА_20 додому. Куди пішов ОСОБА_10 їм не відомо.
Із показань свідка ОСОБА_21 вбачається, що ОСОБА_10 приїхав по нього автомобілем марки «Жигулі» синього кольору на вул.Б.Хмельницького, 37 що в м. Калуші десь близько 06год 00хв. ранку. Даний автомобіль ОСОБА_22 заводив без ключів. Вони разом трохи покаталися по м.Калушу, а потім залишили автомобіль на вул. С.Стрільців неподалік пожежної частини та розійшлися. Про те, що автомобіль крадений він не знав.
Суд не може взяти надані стороною обвинувачення протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 та протокол одночасного допиту підозрюваних ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , як докази обвинувачення ОСОБА_8 по епізоду незаконного заволодіння автомобіля та крадіжки з магазину «Зодіак», оскільки у відповідності до ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Стаття 95 ч. 4 КПК України дає визначення, що показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. На підставі ч. 4 даної статті, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Суд вважає, що участь обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України стороною обвинувачення не доведена.
Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно ч. 1 п.2 ст. 373 КПК України якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, суд постановляє виправдувальний вирок.
Оскільки при розгляді даного кримінального провадження в суді участь обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.3, 289 ч.2 КК України не доведена, а сам обвинувачений свою вину у вчиненні крадіжки та заволодінні транспортним засобом не визнає, суд вважає, що його слід визнати невинуватим у вчиненні даних кримінальних правопорушень та за даними статтями виправдати.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого, що позитивно характеризується за місцем проживання.
Обставин, які обтяжують покарання, суд не знаходить.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення його неповнолітнім, стан здоров`я, що перебуває на «Д» обліку у психіатра дитячого відділення ОПНЛ № 3 із 13.07.2004 року, що підтверджується епікризом - витягом з історії хвороби обласного лікувально-діагностичного центру соціальної адаптації дітей «Надія».
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливі при ізоляції його від суспільства.
Враховуючи те, що тяжких наслідків від кримінального правопорушення не наступило, вищенаведені обставини, які пом`якшують покарання і у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає що відносно обвинуваченого слід застосувати ст. 69 КК України та призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 393 КК України у виді позбавлення волі.
Судом встановлено, що вироком Калуського міськрайонного суду від 19.09.2014 року обвинувачений ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі, то остаточне покарання суд визначає відповідно до вимог ст.71 КК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком один рік.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Калуського міськрайонного суду від 19.09.2014 року, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання два роки позбавлення волі.
За ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_8 визнати невинуватим та виправдати.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишити попередньо обраний.
Строк відбування покарання рахувати з 22 вересня 2014 року, зарахувавши перебування його під вартою з 19 вересня 2014 року по 20 вересня 2014 року включно.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подання апеляції протягом 30 днів з часу проголошення, а особам які перебувають під вартою протягом цього часу з моменту вручення їм копії вироку.