ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_11,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 11 червня 2015 року касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина

України, неодноразово судимого, останній раз

вироком Дзержинського районного суду м. Харкова

від 26 червня 2013 року за ч. 1 ст. 164 КК України до

покарання у виді обмеження волі на строк два роки,

на підставі ст. 75 КК України звільнений від

відбування покарання з випробуванням з іспитовим

строком тривалістю один рік,

за участю прокурора ОСОБА_12,

встановив:

У касаційній скарзі прокурора викладено вимогу про скасування вироку апеляційного суду із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону України та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки безпідставно звільнив ОСОБА_5 від призначеного покарання внаслідок акту амністії, оскільки останній не є суб'єктом амністії з огляду на вимоги п. «г» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин. На підставі вимог ст.ст. 71, 72 КК України вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2013 року, яким засуджено ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік, - прийнято рішення виконувати самостійно. Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року апеляційну скаргу прокурора задоволено. Вирок суду від 18 березня 2014 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасовано, призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік вісім місяців. На підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком суду від 26 червня 2013 року та остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців. В решті вирок суду залишено без зміни. Цим же вироком апеляційного суду на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного йому покарання.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

У липні 2013 року ОСОБА_5 разом зі своїм знайомим ОСОБА_6 проводили ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_1, в ході проведення яких у ОСОБА_5 виник умисел на викрадення інструментів. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_5, 11 вересня 2013 року, використавши ключ від вхідних дверей залишений йому ОСОБА_6, зайшов до вказаної квартири, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав майно потерпілого ОСОБА_6, з яким зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2 196,10 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у скарзі, суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги прокурора з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, в касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним правопорушенням.

Суд касаційної інстанції вважає слушними доводи у скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв'язку із застосуванням до ОСОБА_5 положень Закону України «Про амністію у 2014 році».

Так, відповідно до п. «г» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, які мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, і вчинили злочини, що посягають на життя, здоров'я, честь, гідність чи інші охоронювані законом права та інтереси цих дітей.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 був засуджений вироком суду від 26 червня 2013 року за ч. 1 ст. 164 КК України та під час відбування іспитового строку за цим вироком вчинив новий умисний злочин та засуджений за сукупністю вироків.

Амністія до сукупності вироків має місце лише у випадку можливості застосування амністії до кожного з цих злочинів.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_5 був засуджений за злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, вчинений відносно його малолітньої дитини ОСОБА_7, 2008 року народження, тобто будучи особою, яка вчинила злочин, що посягала на охоронювані законом права та інтереси цієї дитини, не є суб'єктом амністії.

З огляду на викладене, вирок апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, за результатами проведення якого слід постановити законне судове рішення із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 376, 399, 436 КПК України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10