АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 600/1027/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/181/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.369 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі :
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

захисника адвоката ОСОБА_8 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Козівського районного суду Тернопільської області від " 16 " березня 2015 року, -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого, -

засуджено за ч.4 ст.369 КК України (в редакції від 18.04.2013 року) на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що 6 травня 2014 року у нього виник злочинний намір, направлений на надання неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, яка займає відповідальне становище, а саме голові державної екзаменаційної комісії державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області головному спеціалісту відділу охорони технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області, державному службовцю 6 категорії 11 рангу ОСОБА_9 , який був службовою особою, що займає відповідальне становище.

Реалізуючи злочинний намір, студент навчального пункту м.Бережани Тернопільського навчально-курсового комбінату управління агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації з присвоєння робітничої кваліфікації за професією тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва категорії А-1, А-2 ОСОБА_7 в приміщенні адміністративної будівлі за адресою АДРЕСА_2 , близько 11 години повідомив студентів навчального пункту м.Бережани Тернопільського навчально-курсового комбінату управління агропромислового розвитку Тернопільської ОДА, що за прийняття позитивного рішення щодо здачі ними іспиту та видачі їм посвідчень тракториста-машиніста категорії А-1 та А-2, вони зобов`язані передати через нього голові державної екзаменаційної комісії державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 2700 грн. - по 300 грн. кожен.

Студенти навчального пункту м.Бережани Тернопільського навчально-курсового комбінату управління агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації з присвоєння робітничої кваліфікації за професією тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва категорії А-1, А-2: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 розцінюючи дії ОСОБА_9 , як вимагання неправомірної вигоди, і вважаючи, що невиконання його злочинних вимог може призвести до настання шкідливих наслідків для їх законних прав та інтересів, а саме до неуспішної здачі іспитів, вимушені були погодитись на вимоги ОСОБА_9 , щодо передачі йому неправомірної вигоди в загальній сумі 2700 грн. через ОСОБА_7 .

В подальшому, 6 травня 2014 року близько 13 години ОСОБА_7 в приміщенні службового кабінету адміністративної будівлі в АДРЕСА_3 , надав неправомірну вигоду в сумі 2600 грн. ОСОБА_9 голові державної екзаменаційної комісії державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області, за сприяння в успішній здачі ним та іншими студентами іспиту за професією тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва та видачу їм посвідчень тракториста-машиніста категорії А-1 та А-2.

В апеляційній скарзі, з врахуванням внесених до неї змін, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, застосувати ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного цим вироком основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, та не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна на підставі ст.77 КК України, посилаючись на те, що він вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає, у скоєнному щиро розкаюється, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, а також зазначає, що судом недостастньо враховано дані про його особу, зокрема те, що він є особою молодого віку, характеризується виключно позитивно, ніколи ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягався, є опікуном інваліда 1 групи, у зв`язку з чим призначене покарання є надто суворим. Також суд не взяв до уваги, що він діяв на вимогу голови екзаменаційної комісії ОСОБА_9 , який засуджений за даним фактом за ч.4 ст.368 КК України з застосування ст.ст.75,76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та просять її задовольнити, прокурора, який вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого підлягають задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи зміненої апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню.

Як встановлено перевіркою матеріалів кримінального провадження, органами досудового слідства та судом дотримано вимог Кримінального процесуального закону, спрямованих на встановлення об`єктивної істини у справі.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджений сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів та в апеляційній скарзі не оскаржується, як і правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст. 369 КК України (в редакції від 18.04.2013 року) надання неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, яка займає відповідальне становище.

Щодо покарання, призначеного ОСОБА_7 , то суд першої інстанції, з врахуванням вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, призначив його в межах санкції ч.4 ст. 369 КК України.

Водночас, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.369 КК України, хоча має підвищену суспільну небезпечність, однак діями обвинуваченого ОСОБА_7 не завдано нікому значної ні моральної, ні матеріальної шкоди.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиро розкаявся, в суді першої інстанції, даючи пояснення, фактично вину свою також визнавав.

Дані обставини зменшують суспільну небезпечність даного злочину.

За змістом ч.1 ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою молодого віку, несудимий, раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, є опікуном інваліда 1 групи, що підтверджується документально, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства і визнає за доцільне застосувати ч.1 ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, а тому вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні.

Також, колегія суддів відповідно до п.п. 2,3 ч.1 ст.76 КК України вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно положень ст. 77 КК України у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не може бути призначено.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Козівського районного суду Тернопільської області від " 16 " березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.369 КК України (в редакції від 18.04.2013 року) до основного покарання, призначеного судом, у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, призначеного цим вироком, з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

На підставі п.п.2,3 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

· не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті даний вирок залишити без зміни.

Дана ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3(трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2