АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

30 січня 2007 року апеляційний суд Житомирської
області

в складі:

головуючого - судді
Романова О.В.,

суддів: Фоміна Ю.В. та Широкопояса Ю.В.,

з участю: прокурора Воронухи Д.С.,

представника потерпілої ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_1.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за
апеляцією потерпілої ОСОБА_3
на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2006 року, -

встановив:

Цим вироком ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
непрацюючого, одруженого, що має на утриманні двоє неповнолітніх дітей,
несудимого, -

засуджено
за ч. 1 ст. 286 КК України на 3 роки обмеження
волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. ст. 75,
76 КК України вирішено звільнити засудженого від відбування основного
покарання з випробуванням на 2
роки та зобов'язано його не виїжджати
за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та з'являтися в них
для реєстрації.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1. у відшкодування витрат на лікування потерпілої
ОСОБА_3: 750 грн. 52 коп. на користь
Романівської ЦРЛ та 882 грн. 72 коп. на користь Житомирської
обласної клінічної лікарні.

Згідно вироку, 29 червня 2005 року о 18 год. на вул. 50 років Жовтня в
смт. Романів ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ-2107 НОМЕР_1 та перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.1, 2.3, 2.9,
2.10, 12.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України скоїв наїзд на велосипедистку
ОСОБА_3, яка рухалася у попутному напрямку, внаслідок чого остання отримала
середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді розривів зовнішнього
меніска та передньої
хрестоподібної зв'язки лівого

Справа №11-13 Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Кравчук В.П.

Категорія ст.286
ч. 1 КК України Суддя-доповідач
Широкопояс Ю.В.

колінного
суглобу, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

В апеляції потерпіла ОСОБА_3 просить
скасувати вирок в частині призначення покарання та постановити новий вирок.
Посилається на необгрунтоване застосування судом ст. 75 КК України, а
також те, що засуджений не розкаявся, неодноразово притягався до
адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані
алкогольного сп'яніння.

В письмових запереченнях засуджений просить апеляцію потерпілої залишити
без задоволення, а вирок без зміни. Вказує на те, що він розкаявся та має
бажання відшкодувати матеріальну та моральну шкоду від злочину.

Заслухавши доповідача, пояснення представника потерпілої
про добровільне відшкодування ОСОБА_1 5
тис. грн. в часткове відшкодування збитків від злочину та про підтримання
апеляції, пояснення засудженого в заперечення апеляції, міркування прокурора
про залишення вироку без зміни, апеляційний суд визнає апеляцію необгрунтованою
з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини засудженого у вчиненні злочину за
вказаних у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК України не оспорюються в апеляційному порядку та
стверджуються наведеними у вироку доказами.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 раніше притягався до адміністративної
відповідальності: 20.09.2002р. Дзержинським райсудом Житомирської області за ч. 2 ст. 130
КУпАП до позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на 2 роки без
вилучення транспортного засобу; 20.02.2004р. тим же судом за ч. 2 ст. 130 КУпАП до штрафу
в розмірі 340 грн. без
вилучення транспортного засобу; 03.06.2005р. Романівським райсудом за ст. ст. 122 ч. 4, 126 ч. 1 КУпАП до штрафу в розмірі 68 грн. (а. с. 85, 86, 88).

Суд першої інстанції призначив покарання засудженому
ОСОБА_1 з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості
вчинених злочинів, особи винного та обставин, що пом'якшують покарання. Зокрема
тих, що він розкаявся у вчиненому злочині, вперше притягається до кримінальної
відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та має на
утриманні двох неповнолітніх дітей. В судових дебатах потерпіла ОСОБА_3
погодилася із міркуванням прокурора про можливість звільнення ОСОБА_1. від
відбування основного покарання з випробуванням.

Крім того, під
час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 добровільно передав представнику
потерпілої 5 тис.
грн. у часткове відшкодування завданої
злочином шкоди, що стверджується розпискою ОСОБА_2. від 29.01.2007р.

За таких
обставин суд обгрунтовано звільнив засудженого від відбування основного покарання з випробуванням згідно ст. ст. 75, 76 КК України.

Тому призначене ОСОБА_1 покарання
не можна визнати явно несправедливим внаслідок суворості.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

апеляцію потерпілої ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Романівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1, -
без зміни.