Дата документу Справа № 10-838/11
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 10 - 838/2011 Головуючий 1 інст. Махіборода Н.О.
Категорія ст.165-2 КПК України Доповідач 2 інст. ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2011 рокуколегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого Алейнікова Г.І.,

суддів Дадашевої С.В., Старовойт І.П.,

за участю прокурора Гірного В.І.

захисника-адвоката ОСОБА_2,

розглянувши в м.Запоріжжя у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляцією захисника-адвоката ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2011 року, якою задоволено подання слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області та обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту у відношенні

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не одруженого, який до затримання навчався у ліцеї №22 м.Запоріжжя та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Як вбачається з постанови районного суду, ОСОБА_3 органом досудового слідства обвинувачується в тому, що він 24 серпня 2011 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, будучи в стані алкогольного спяніння, маючи намір на викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4, знаходячись в районі будинку №7 по вул.Бородинській у м.Запоріжжя, із застосуванням насилля, небезпечного для життя та здоровя ОСОБА_5, яке виявилося у захоплені потерпілого за шию з заду, здавлюванні горла та нанесенні ударів руками та ногами по тулубу та голові останнього, тим самим заподіявши фізичну біль, відкрито викрав майно ОСОБА_5, чим заподіяв йому матеріальну шкоду на загальну суму 1590 гривень.

01 жовтня 2011 року у відношенні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. В цей же день ОСОБА_3 затриманий в порядку ст.115 КПК України.

Постановою слідчого СО Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області від 04 жовтня 2011 року дії ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перекваліфіковані на ч.2 ст.187 КК України.

Постановою судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04 жовтня 2011 року, строк затримання ОСОБА_3 продовжений до 10 діб.

04 жовтня 2011 року ОСОБА_3 предявлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

10 жовтня 2011 року слідчий СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області звернувся з поданням про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Задовольняючи подання слідчого, суд в постанові зазначив, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за яке кримінальним законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, знаходячись на свободі може скоїти новий злочин, ухилитися від слідства та суду, тим самім перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі.

В апеляції адвокат ОСОБА_2 не погодившись з постановою суду просить її скасувати та обрати у відношенні ОСОБА_3 запобіжний захід, не повязаний з позбавленням волі. Посилається на порушення судом норм кримінально-процесуального законодавства, а також вказує на те, що слідчим не надано жодних доказів, які б вказували на необхідність обрання відносно ОСОБА_3 такого суворого запобіжного заходу. Крім того, ОСОБА_3 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем навчання, мати ОСОБА_3 хворіє на гіпертонію. Також, в апеляції зазначено, що обвинувачений не має наміру ухилятися від слідства та суду, оскільки він вже неодноразово зявлявся на вимогу та виклики органу досудового слідства; не заперечує проти факту скоєння ним злочинних дій; та заподіяна матеріальна шкода потерпілому відшкодована в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції суд заслухав доповідь судді щодо постанови, ким і в якому обсязі вона оскаржена та основних доводах апеляції, адвоката ОСОБА_2, який підтримав свої апеляційні вимоги та прокурора, який виступив проти задоволення апеляції.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідност.148 КПК України, підставою для обрання підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді взяття під варту можуть бути такі дані, які дають підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, перешкодити встановленню істини у справі або продовжити злочину діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст.150 КПК України.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Однак, ні в поданні слідчого, ні в постанові районного суду не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого.

Як вбачається з постанови суду, основною підставою обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 є тяжкість злочину.

Ні в одній нормі КПК не зазначено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні злочину за який передбачено покарання повязане з позбавленням волі понад три роки, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Згідно п.3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в постанові районного суду мотиви й підстави повинні поєднуватися з вимогами Конвенції про захист прав людини та основних свобод і рішенням Європейського Суду з прав людини.

Так п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, визначено, що запобіжний захід у вигляді утримання під вартою не може бути оправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини при вирішенні справ за заявами про необґрунтованість увязнення обвинувачених до моменту постановлення судового рішення дійшов висновку, що саме тяжкість обвинувачення, як правило, несправедливо висувається урядами для виправдання утримання обвинуваченої людини під вартою.

Тому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини завжди в цих питаннях звертається до положень Європейської декларації з прав людини, що кожен обвинувачений має невідємне право на розгляд справи неупередженим і справедливим судом впродовж розумного строку, або на звільнення навіть до початку судового розгляду; таке звільнення може бути обумовлене гарантіями явки в судове засідання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Європейського суду по справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року, було визнано, що підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобовязана надати переконливі підстави для будь-якого самого мінімального строку тримання під вартою.

Таким чином, суд в основу взяття ОСОБА_3 під варту поклав формальні підстави тяжкість злочину, можливість ухилення від суду й слідства, перешкоджання встановленню істини по справі, які в достатній мірі не вмотивовані, та не врахував даних про особу обвинуваченого, а саме: ОСОБА_3 раніше не судимий, навчається на третьому курсі у ліцеї №22 м.Запоріжжя де характеризується позитивно, вину у скоєному злочині визнав, матеріальну шкоду потерпілому відшкодував.

Аналізуючи сукупність обставин викладених вище, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне постанову районного суду скасувати, відмовити у задоволенні подання слідчого, та обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що є максимально необхідним для забезпечення виконання процесуальних рішень та не суперечить діючому законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та рішенням Європейського суду.

Керуючись ст.ст. 165-2, 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляцію адвоката ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2011 року, якою задоволено подання слідчого та обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати.

В задоволенні подання слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області щодо обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту у відношенні ОСОБА_3, відмовити.

Обрати у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

ОСОБА_3 звільнити з під варти негайно.

Головуючий

судді