Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 1-274/10
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2010 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючий-суддя А. А. Надопта

секретар судового засідання М.С.Клантюк, Н.В.Казимірська,

за участю прокурора Г.І.Леньо, перекладача ОСОБА_1, захисника підсудного адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів кримінальну справу по обвинуваченню-

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець

смт.Вилок, вул.Тисівська-15, Виноградівського району, угорець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває в громадянському шлюбі- на утриманні має четверо неповнолітніх дітей, не працює, на підставі ст.89 КК України раніше не судимий, у скоєнні злочину, передбаченого ст.156 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що підсудний ОСОБА_3. будучи раніше судимий 04.02.1994р. Голопрстанським районним судом Херсонської області за ст.ст.206 ч.2, 117 ч.З, 117 ч.І, 141 ч.2, 101 ч.З КК України (ред. 1960 р.) до десяти років позбавлення; 30.12.2005 року Виноградівським районним судом за ст.395 КК України до одного місяця обмеження волі, після відбуття покарання на шлях виправлення не став, а знову скоїв злочин при наступних обставинах.

Так, він 10.05.2010р.. близько 8.00 години, знаходячись в будинку №15 по вул.Тисівській в смт.Вилок Виноградівського району, з метою задоволення свої сексуальних потреб, роздягнув догола своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, після чого, маючи намір задовольнити свої статеві пристрасті займаючись анонізмом, оголив свій статевий орган, і використовуючи малолітній вік свого сина ОСОБА_4, схилив останнього взяти його статевий орган в руки та здійснювати акт анонізму.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3. після роз'яснення йому прав, передбачених ст.263 КПК України та змісту ст.63 Конституції України не визнав себе винним в пред'явленому звинуваченні та показав, що він своїх дітей любить та не міг скоїти розпусні дії щодо свого сина ОСОБА_6. Те, що 10.05.2010р. сусідка Паво бачила його із спущеними штанами та голого сина він пояснив тим, що він так завжди ходить у себе в дома.

Проте, суд не може взяти до уваги покази підсудного про непричетність його до скоєння даного злочину, оскільки вони спростовуються як його визнавальними показами, які він давав на досудовому слідстві, так і іншими доказами, які суд безпосередньо дослідив у судовому засіданні.

Так, будучи допитаним в якості підозрюваного та обвинуваченого на досудовому слідстві за участю його захисника (а.с.56-57,78) ОСОБА_3 повністю визнавав свою вину щодо вчинення розпусних дій щодо свого сина ОСОБА_6 та детально показав, що він 10.05.2010р. з своїми неповнолітніми синами залишився дома, так як дружина знаходилась в пологовому будинку. Випивши з вечора багато спиртного, ранком був ще п»яний і випив знову 100 грам горілки, від чого сильно сп'янів. Не усвідомлючи свої дії підкликав до себе свого малолітнього сина ОСОБА_6, приспустив свої труси та штани, і сказав щоб він взяв руками його статевий орган. В цеп момент в будинок зайшла сусідка ОСОБА_7, яка почала на нього кричати, і він вибіг з будинку. Він усвідомлює, що свої розпусні дії він вчиняв відносно свого неповнолітнього сина, про що шкодує.

Аналогічні показання підсудний ОСОБА_3 дав працівникам міліції, під час його опитування по обставинам справи 16.06.2010р. /а.с.25-26/.

Незважаючи на те, що підсудний ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнав своєї вини в інкримінованому йому злочині за ст.156 ч.2 КК України, проте така повністю доведена показами, як самого малолітнього потерпілого, так і свідків, а також іншими матеріалами справи, зібраними досудовим слідством, безпосередньо перевіренними, оголошенними та дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний в судовому засіданні в порядку ст.168 ч.З КПК України, в присутності ¦іатері- ОСОБА_8, в якості потерпілого ОСОБА_4, ствердивши свої покази, які давав .-іа досудовому слідстві, показав, що одного дня у трівні, коли він разом з молодшим братом 3"ячеславом та батьком ОСОБА_3 залишились дома самі, батько був у стані сп"яніння і роздягнув їх. Брат лежав на ліжку, а батько прикликав його до себе, зняв свої штани і сказав, щоб він взяв руками юго статевий орган, що він і зробив. Коли він тримав його статевий орган руками в будинок зайшла сусідка ОСОБА_7, яка почала кричати на батька та бити його.

Покази малолітнього ОСОБА_4 повністю доповнюються та узгоджуються з показами допитаних у суді свідків.

Зокрема, в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, ствердивши свої покази на досудовому слідстві показала, що 9.05.2010р. ОСОБА_8, мати потерпілого, пішла в лікарню, так як у неї мали бути пологи, а двоє молодших дітей весь день були у неї дома. Ранком 10.05.2010р. вона виявила, що відсутній її мобільний телефон, і тому подумала, що його могли забрати діти ОСОБА_8, у зв»язку з чим вирішила піти до будинку підсудного ОСОБА_3. Так як ОСОБА_3 є неврівноважена особа, постійно знаходиться в нетверезому стані, безпідставно може образити, то вона попросила ОСОБА_9, щоб та пішла з нею. Відкривши вхідні двері зайшла до кухонної кімнати і помітила, що в кімнаті з лівого боку стоїть підсудний ОСОБА_3, у якого були приспушені штани та труси, а перед ним стояв його неповнолітній син ОСОБА_6 і тримав в руках його статевий орган. Вона почала кричати на ОСОБА_3, що він робить з малолітнім сином та почала бити його вінником, на що підсудний підтягнув свої штани і вибіг з будинку.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка по даній справі ОСОБА_9 дала аналогічні покази.

Вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині доведена також і матеріалами та доказами, зібраними органом досудового слідства, безпосередньо перевіреними, дослідженними та оголошеними у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, з рапорту дільничного інспектора міліції ОСОБА_10 (а.с.4) вбачається, що він отримав повідомлення від ОСОБА_7 щодо вчинення ОСОБА_3 розпусних дій відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_4. В суді свідок ОСОБА_7 ствердила, що вона дійсно зверталась із заявою до дільничого міліції у зв»язку із незаконними діями підсудного щодо своїх неповнолітніх дітей.

З висновків судово-медичного експерта №216 та №217 від 19.07.2010р. (а.с. 16-17,62-63;67- 68) встановлено, що яких-небудь тілесних пошкоджень чи слідів від бувших тілесних пошкоджень, ознак розбещувальних дій не виявлено. Разом з тим, під час освідування малолітній ОСОБА_4, в присутності своєї матері, заявив, що 10.05.2010р. батько декілька раз на день, «щось робив з його попкою».

Оцінюючи приведені докази, суд відмічає, що показання потерпілого та свідків по справі послідовні, логічні і в сукупності з приведеними доказами встановлюють одні і ті-ж факти, які повністю викривають підсудного, у зв»язку з чим суд приходить до переконання, що у потерпілого та свідків не має підстав обмовити підсудного, а відтак визнає їх покази достовірними та правдивими. Деякі розбіжності щодо викладення ними характеру розвитку подій та послідовності дій підсудного зумовлені особистим сприйняттям кожним з них тих моментів, які вони спостерігали, а тому не має підстав для визнання їх показань недостовірними.

Суд допитав у справі свідків, при цьому підсудному було забепечено право допитувати свідків, однак жоден з них не ствердив про непричетність його до скоєння даних злочинів.

Суд критично оцінює покази підсудного у суді проте, що він не скоював розпусних дій щодо свого малолітнього сина, оскільки вони спростовані показами потерпілого, іншими дослідженими судом доказами, а також спростовуються його-ж показами на досудовому слідстві, які суд покладає у обґрунтування винності підсудного.

Крім цього, аналізуючи та оцінюючи покази підсудного в судовому засіданні в сукупності з другими доказами, суд приходить до висновку, що вони не заслуговують на довіру, оскільки, співпадаючи в деталях зародження і розвитку даної ситуації, суперечать показам потерпілого і свідків, а також іншим дослідженим доказам. При цьому протиріччя між показами підсудного та потерпілого і свідків в частині здійснення розпусних дій до потерпілого суд пояснює станом сп»яніння самого підсудного, яке не оспорював він сам, а також підтвердили потерпілий і свідки. На думку суду, перебування підсудного в стані сп»яніння послужило причиною скоєнні даного злочину та завадило підсудному правильно орієнтуватись в створеній же ним самим ситуації, а також запам»ятати окремі фрагменти скоєних ним діянь.

Оцінюючи викладені докази в сукупності та взаємоозв»язку, суд приходить до переконання, що вина підсудного ОСОБА_3 в скоєнні дій, вказаних у мотивувальній частині вироку, повністю доведена.

Змінюючи свої визнавальні покази ОСОБА_3 пояснив, що давав не усвідомлюючи про наслідки. Однак, аналізуючи його показання, які він послідовно давав будучи допитаним в якості підозрюваного, обвинуваченого, суд вважає, що причиною визнання ним своєї вини на досудовому слідстві являється сукупність незаперечних доказів, які були зібрані і пред"явленні йому в цій стадії розслідування.

Крім цього, підсудний ОСОБА_3 на досудовому слідстві скористався своїм правом на захист і слідчим йому було забезпечено участь в даній кримінальній справі кваліфікованого адвоката, а тому суд констатує, що підсудному було надано змогу скористатись ефективними засобами правового захисту своїх інтересів як на досудовому слідстві, так і у суді.

На підставі наведеного здійснюючи юридичну оцінку скоєного підсудним Кочев суд визнає, що він своїми діями, як вчинення розпусних дій батьком щодо малолітньої особи - свого сина, скоїв злочин, а відтак кваліфікує його дії за ч.2 ст.156 КК України, а вину у скоєні даного злочину повністю доведеною.

Вирішуючи питання про обрання міри та виду покарання підсудному, суд враховує характер та підвищену суспільну небезпечність скоєного ним злочину і зважує на те. що злочин, передбачений ст.156 ч.2 КК України, у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості. Одночасно суд зважує на те, що такі злочини проти неповнолітніх є надзвичайно небезпечними, оскільки посягають на їх нормальний статевий розвиток, такі злочини розбещують дітей, призводять до глибоких душевних травм, штовхають їх до аморального способу життя, посягають на їх статеву недоторканість.

Суд також враховує і дані щодо особи ОСОБА_3. який на обліку в лікаря-нарколога та лікаря- психіатра не перебуває (а.с.115), проте по місцю проживання характеризується вкрай негативно (а.с.54 ). Зокрема, з характеристики голови смт.Вилок вбачається, що ОСОБА_3 за період проживання у селищі зарекомендував себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, в стані сп»яніння б»є свою співмешканку та її дітей, ніколи не працював, являється грубою людиною, має характер збуджений, неврівноважений. Таку-ж характеристику підсудному у судовому засіданні дали і допитані свідки.

Крім цього, ОСОБА_3 був раніше судимий, в тому числі і за зґвалтування, зокрема. 04.02.1994р. Голопрстанським районним судом Херсонської області він був судимий за ст.ст.206 ч.2, 117 ч.З, 117 ч.І, 141 ч.2, 101 ч.З КК України (редакції 1960 р.) до десяти років позбавлення, в подальшому вже 30.12.2005р. Виноградівським районним судом за ст.395 КК України до одного місяця обмеження волі, що свідчить про стійке небажання підсудного стати на шлях виправлення.

Обставини, які пом'якшують покарання підсудному на досудовому слідстві та у суді не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання підсудному ОСОБА_3, відповідно до ет.67 КК України, суд визнає рецидив злочинів та скоєння злочину в стані сп»яніння.

Враховуючи необхідність відповідності характеру і ступені суспільної небезпечності скоєного злочину обставинам його скоєння (щодо малолітньої особи) та особистості винного, а також враховуючи вплив призначеного покарання на виправлення, перевиховання та профілактику ОСОБА_3, з урахуванням його негативної характеристики, суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання підсудного можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ст.156 ч.2 КК України.

По справі не заявлено цивільний позов.

Речових доказів та судових витрат по справі не має.

Керуючись ст.ст.323-324 КПК України, суд-

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.156 ч.2 КК України та призначити йому за ст.156 ч.2 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на п»ять років.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня взяття ОСОБА_3 під варту- 26.10.2010р.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до засудженого ОСОБА_3 залишити попередній- тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом 15-ти діб з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_3 - в той же термін та порядку з дня отримання копії вироку.

ГоловуючийОСОБА_11