Дата документу Справа № 234/8083/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/843/15
Єдиний унікальний № 234/8083/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001139, за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 13 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська, Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, маючого середню освіту, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 21.06.2012 року Краматорським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, 24.04.2013 року звільнений за відбуттям покарання;

2) 04.08.2014 року Краматорським міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суровим, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання, призначеного за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 04.08.2014 року, і остаточно до відбуття призначено покарання у виді 5 років 9 місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 залишена у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 16-30 години 14 серпня 2014 року;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краматорська, Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, маючого середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 26.12.2013 року Краматорським міським судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 150 громадських робіт, має невідбутий строк сто двадцять шість годин громадських робіт;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суровим, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання, призначеного за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26.12.2013 року, і остаточно до відбування призначено покарання у виді 5 років 10 днів позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 залишена у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 14-30 години 11 жовтня 2014 року.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальних збитків 9 779 грн. та моральної шкоди 5 000 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 29 травня 2014 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходились на території парку ім. О.С. Пушкіна, який розташований у м. Краматорську Донецької області, де проводили дозвілля. Перебуваючи у вказаному вище парку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побачили раніше незнайому їм ОСОБА_11 , яка йшла вздовж стежки парку.

Побачивши, що у ОСОБА_11 на плечі знаходиться жіноча сумка, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме жіночої сумки та речей, які в ній знаходились.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 вихопити у ОСОБА_11 сумку, на що останній погодився, тим самим вступив з ОСОБА_8 у злочинну змову.

Після цього, ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , доводячи до кінця свій злочинний умисел, спрямований на відкрите, повторне викрадення чужого майна поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, підійшли зі спини до ОСОБА_11 , де ОСОБА_9 охопив її обома руками, тим самим обмежив її рух, а у цей момент ОСОБА_8 схопив руками за ручки сумки та шляхом ривків, почав тягнути сумку, намагаючись її вирвати.

Коли ОСОБА_11 не випустила сумку з руки, а навпаки намагаючись втримати сумку стала чинити опір, ОСОБА_8 , діючи відкрито, умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, лівою рукою наніс один удар в область обличчя та один удар по лівій нозі в область коліна ОСОБА_11 , завдавши тим самим потерпілій фізичного болю, від чого остання впала на землю.

Подавивши таким чином волю потерпілої до опору, ОСОБА_8 відкрито, умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , шляхом ривка викрав майно потерпілої ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з місця скоєння злочину втекли, а викраденим розпорядилися на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1 012 гривень 26 копійок.

04 липня 2014 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , знаходились за місцем мешкання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно проводили дозвілля. Достовірно знаючи, що у квартирі АДРЕСА_3 є майно, ОСОБА_8 , запропонував ОСОБА_9 , скоїти таємне викрадення майна, що знаходилось у вищевказаному будинку, на що останній дав свою згоду, тим самим вступив з ОСОБА_8 у злочинну змову.

В цей же день, 04 липня 2014 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_9 за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_8 , діючи умисно, таємно, повторно, за допомогою попередньо приготовленої останнім металевої фомки шляхом віджиму вікна, через балкон проникли до вказаної вище квартири, яка є житлом ОСОБА_10 .

Проникнувши у вищевказану квартиру, ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , пройшли до спальної кімнати, де діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрали особисте майно ОСОБА_10 завдавши останній матеріальну шкоду на загальну суму 10 205 гривень 99 копійок.

Після чого з місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

25 липня 2014 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , знаходились у дворі будинку АДРЕСА_1 , де спільно проводили дозвілля. Проходячи повз будинку № 7 по вул. Шкадінова, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побачили у дворі будинку автомобіль ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 .

Достовірно знаючи, що даний автомобіль перебуває у дворі будинку вказаного будинку без догляду, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_8 скоїти таємне викрадення майна, що знаходилось у автомобілі ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_1 , на що останній дав свою згоду, тим самим вступив із ОСОБА_9 у злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне, таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , підійшли до автомобіля, де водночас удвох почали руками спускати скло з передньої водійської двері. Після того, як скло було спущено, ОСОБА_8 залишився на вулиці та спостерігав, щоб їхні дії не були помічені іншими особами, а ОСОБА_9 проник усередину автомобіля, звідки діючи умисно таємно, за попередньою змовою групою осіб повторно викрали майно ОСОБА_12 , завдавши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 329 гривень 68 копійок.

Після чого з місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

05 серпня 2014 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , знаходились за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно проводили дозвілля. Достовірно знаючи, що у будинку АДРЕСА_4 є майно, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_8 скоїти таємне викрадення майна, що знаходилось у вищевказаному будинку, де мешкає ОСОБА_13 , на що останній дав свою згоду, тим самим вступив із ОСОБА_9 у злочинну змову.

В цей же день, 05 серпня 2014 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_8 , діючи умисно, таємно, повторно, перелізли через ворота, тим самим проникли на подвір`я зазначеного вище будинку. Де ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , підійшовши до вікна будинку, за допомогою попередньо приготовленої ОСОБА_8 металевої фомки шляхом віджиму металопластикового вікна, проникли до середини будинку, який є житлом ОСОБА_13 .

Проникнувши у вищевказане житло, ОСОБА_9 , за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , пройшли до спальної кімнати, де діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрали особисте майно ОСОБА_13 , чим завдали останньому матеріальну шкоду на загальну суму 3 655 гривень 72 копійки.

Після чого з місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на незаконність вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону зазначає, що під час досудового розслідування було проведено дактилоскопічну експертизу, витрати на проведення якої склали 196 грн. 56 коп., та висновок якої досліджено судом в судовому засіданні. Між тим, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд у порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124, п. 3 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України документально підтверджені витрати на залучення експерта на користь держави з обвинувачених не стягнув, та мотивів такого рішення у наведеному вироку не зазначив.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити та стягнути з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 196 грн. 56 коп.;

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує на незаконність вироку в частині засудження останнього за ч. 2 ст. 186 КК України, при цьому зазначає, що суд не надав належної уваги показанням ОСОБА_8 стосовно застосування до нього працівниками терористичної організації ДНР незаконних методів фізичного та психологічного впливу, внаслідок яких останній був змушений підписати процесуальні документи, а також постанови про відмову у порушенні кримінальної справи за вказаним фактом, якою не тільки не спростовуються доводи обвинуваченого з цього приводу, а й навпаки доводять факт застосування до останнього такого насилля. Не спростував доводи обвинуваченого стосовно того, що на час вчинення грабежу, той перебував вдома, та не надав оцінки показанням ОСОБА_9 про те, що вказаний злочин він вчинив без участі ОСОБА_8 . Безпідставно визнав в якості належного доказу протокол пред`явлення потерпілій ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 для впізнання, оскільки надані нею показання під час вказаної слідчої дії та в судовому засіданні, істотно різняться. Крім того, стягнув з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 занадто високу суму моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України та знизити міру покарання, а також зменшити суму моральної шкоди стягнутої на користь потерпілої ОСОБА_10 ;

- обвинувачений ОСОБА_8 посилаючись на незаконність вироку зазначає, що суд порушив його права, оскільки проігнорував його заяви та клопотання стосовно того, що працівники міліції під контролем терористичного угрупування ДНР, шляхом застосування до нього фізичного впливу сфальсифікували матеріали справи. Тому просить виправдати його за вказаним обвинуваченням, або пом`якшити призначене покарання шляхом зниження строку до 3 років позбавлення волі чи звільнити від його відбування з іспитовим строком на 3 роки.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 посилаючись на наявність на його утриманні хворої матері ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , подав заяву, в якій просить застосувати до нього Закон України Про амністію у 2014 році.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у провадженні в суді першої інстанції, та заперечував проти задоволення скарг обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника; захисника та обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого і захисника та заперечували проти задоволення скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів не досліджує та не вивчає висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в скоєнні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2, ч. 3 КК України, а також правильність кваліфікації дій обвинувачених в цій частині, оскільки в апеляційних скаргих питання про це не порушується.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в скоєнні відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 ґрунтується на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, їх аналізі і правильній оцінці, відповідає вимогам закону і не викликає сумнівів у своїй правильності.

Так, в судовому засіданні досліджені показання потерпілої ОСОБА_11 , з яких встановлені обставини грабіжу, а саме, що 29 травня 2014 року, приблизно о 17 годині, на території парку ім. О.С. Пушкіна у м. Краматорську, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були напідпитку, наздогнали потерпілу, ОСОБА_15 охопив її обома руками ззаду, обмеживши її рух, Печкан схопив руками сумку потерпілої і почав її виривати, після чого, Печкан, стримуючи опір ОСОБА_16 , вдарив її в обличчя і по лівій нозі, а коли потерпіла впала на землю, вирвав у неї сумку. ОСОБА_16 почала кричати і переслідувати викрадачів. Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 показали суду, що в кінці травня, вони, перебуваючи на робочому місці, почули крик жінки, яка просила про допомогу, і втікаючого ОСОБА_15 , в руці якого була жіноча сумка. Вони затримали ОСОБА_9 . Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 15.08.2014 року, ОСОБА_8 відтворив обставини події 29.05.2014 року, які збігаються з показаннями потерпілої ОСОБА_16 .

Суд першої інстанції дав належну оцінку дослідженим доказам і навів у вироку мотиви, за якими не прийняв до уваги твердження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що Печкан не приймав участі у заволодінні майном ОСОБА_16 . Суд також дослідив заяви обвинувачених про застосування до них тортур на досудовому розслідуванні, і, на підставі постанови старшого слідчого управління прокуратури Донецької області від 10.02.2015 року, якою провадження щодо працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області за скаргою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 ч. 2 КК України, визнав заяви обвинувачених такими, що не тягнуть за собою визнання доказів, що надані у кримінальному проваджені, недійсними, а пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на досудовому розслідуванні правдивими, і такими, що підтверджуються матеріалами провадження.

Колегія суддів приходить висновку, що доказове значення сукупності досліджених в судовому засіданні доказів участі ОСОБА_20 в скоєнні відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 спростовує твердження обвинувачених і захисту про невинуватість ОСОБА_20 в цій частині.

Колегія суддів також вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника не відповідають фактичним обставинам провадження та не підтверджуються будь-якими доказами, що були досліджені в судовому засіданні. Так, твердження захисника про недійсність одного з доказів, а саме впізнання потерпілою ОСОБА_20 , спростовано в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_16 , яка підтвердила доказове значення проведеного на досудовому розслідуванні впізнання ОСОБА_20 як особи, що скоїла злочин. Також, стверджуючи про застосування тортур до обвинувачених, захисник не зазначає, які внаслідок цього докази є недійсними, а тому наведені у вироку мотиви, не викликають сумнівів у доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Колегія суддів також не вбачає суттєвих підстав до зменшення суми відшкодування завданої злочином потерпілій ОСОБА_10 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 65 КК України, обрав міру покарання в межах статті обвинувачення, яке є достатнім і необхідним для виправлення винуватого. Колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин провадження, даних про особу обвинуваченого, таке покарання є справедливим.

Таким чином, наведені у апеляційних скаргах доводи щодо закриття провадження за ст. 186 ч. 2 КК України щодо ОСОБА_8 , зменшення суми завданої моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 та пом`якшення ОСОБА_8 призначеного покарання не знайшли підтвердження в судовому засіданні апеляційної інстанції. Заява обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього Закону України Про амністію у 2014 році не підлягає задоволенню, оскільки злочини, за які засуджений ОСОБА_8 скоєні після набуття чинності зазначеним законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про зміну вироку в частині стягнення витрат на залучення експерта не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990 року питання про визначення розміру судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судами в порядку ст. 537 КПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора, який брав участь у провадженні в суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 13 лютого 2015 року відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4