Дата документу Справа № 219/598/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/56/15 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія ст.286 ч.2 КК України ОСОБА_1 Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006173, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_6 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 жовтня 2014 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коєлга Увельського району Челябінської області Російської Федерації, громадянина України, пенсіонера, одруженого, з вищою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

потерпілий ОСОБА_9 ,

представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи та вид і розмір призначеного обвинуваченому покарання, зазначає, що суд в порушення вимог ст.9 Закону України Про амністію у 2014 році не з`ясував думку прокурора про можливість застосування до обвинуваченого амністії. Тому просить вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст.286 ч.2 КК України у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, вирішивши питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п.г ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що в порушення вимог ст.9 Закону України Про амністію у 2014 році питання про застосування до обвинуваченого амністії було розглянуто за відсутності прокурора, який не висловив свою думку з приводу заяви обвинуваченого, більш того, обвинуваченим було подано заяву, а не клопотання про застосування амністії. При призначенні покарання суд врахував, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, однак в матеріалах справи відсутні матеріали, що характеризують особу ОСОБА_7 , натомість міститься характеристика, яка видана на ім`я ОСОБА_7 . Крім того, суд незаконно та необґрунтовано залишив його цивільний позов без розгляду, спричинену йому моральну шкоду він оцінює у 50 000 грн., оскільки в результаті ДТП він став інвалідом 2 групи, позбавився права заробляти на утримання сімї, за наявності 2-х неповнолітніх дітей, і з цієї суми страхова компанія відшкодовує тільки 243 грн. 60 коп., тому ОСОБА_7 зобов`язаний виплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представник потерпілого ОСОБА_10 просить задовольнити скаргу прокурора лише в частині вимоги про скасування вироку та просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 жовтня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На підставі п.ґ ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році звільнений від відбування покарання.

Цивільний позов Артемівського міжрайонного прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Центральної районної лікарні м.Артемівська задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Артемівської ЦРЛ витрати на лікування потерпілого ОСОБА_6 в сумі 2904,67 грн.

Цивільний позов ОСОБА_6 в частині стягнення з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14164,78 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. та з ПАТ Страхова група ТАС матеріальної шкоди в сумі 16908,64 грн., а також судових витрат в сумі 538 грн. залишений без розгляду. При цьому потерпілому роз`яснено право звернутись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на проведення автотехнічної експертизи на користь держави 490 грн.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- прокурор не підтримала апеляційні скарги;

- потерпілий ОСОБА_9 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 , підтримавши свою апеляційну скаргу, заперечували проти апеляційної скарги прокурора;

- обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_11 заперечували проти апеляційних скарг.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 23 грудня 2013 року о 14.40 год., керуючи вантажопасажирським автомобілем марки Mercedes Benz 100, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по вул.Благовіщенська в м.Артемівську Донецької області зі сторони вул.Петровського, в напрямку перехрестя, на якому вул.Благовіщенська примикала до вул.Червоноармійська, яка по відношенню до неї є головною, зупинився на даному перехресті перед проїжджою частиною вул.Червоноармійська, а потім всупереч вимог дорожнього знаку 2.1 Дати дорогу, п.16.11 Правил дорожнього руху України, діючи з необережності у виді злочинної самовпевненості, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не надав дороги мотоциклу марки Yiben YB150T-17, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по головній дорозі зліва направо відносно напрямку його руху, став виїжджати на проїжджу частину, виконуючи при цьому маневр лівого повороту назустріч вказаному мотоциклу, внаслідок чого здійснив зіткнення з даним мотоциклом, в результаті якого водію мотоцикла ОСОБА_6 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом обох кісток лівої гомілки в середній і нижній третині зі зсувом, закритий перелом лівого надколінка зі зсувом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження і правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і в апеляційних скаргах не оскаржуються.

Доводи прокурора та потерпілого в апеляційних скаргах про те, що при вирішенні питання про застосування амністії відносно обвинуваченого не була з`ясована думка прокурора, у зв`язку з чим були порушені вимоги КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання вбачається, що з заявою про застосування амністії обвинувачений звернувся в дебатах після промови прокурора, який не скористався правом репліки, в ході якої не висловив свою думку з приводу заяви обвинуваченого.

Враховуючи, що при розгляді заяви обвинуваченого про застосування до нього Закону України Про амністію у 2014 році, суд прийняв законне і обґрунтоване рішення, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання, оскільки обвинувачений ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на день набрання чинності цим Законом досяг пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне страхування і відповідно до п. г ст.1 вищевказаного Закону підлягає звільненню від відбування покарання за злочин, вчинений з необережності, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України та до нього не має застережень про не застосування амністії відповідно до ст.8 Закону України Про амністію у 2014 році, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду і постановлення нового вироку.

Крім цього, доводи потерпілого про те, що суд незаконно залишив його цивільний позов без розгляду також є необґрунтованими, оскільки звільнення від відбування покарання обвинуваченого на підставі Закону України Про амністію у 2014 році не звільняє обвинуваченого від відшкодування завданої потерпілому шкоди. Крім цього, суд, залишаючи цивільний позов потерпілого без розгляду, не порушуючи права потерпілого про відшкодування шкоди, роз`яснив ОСОБА_6 право звернутися для його вирішення до суду у порядку цивільного судочинства.

З таких обставин апеляційні скарги прокурора, потерпілого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4