Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Григор'євої
І.В.,суддів:Єленіної Ж.М., Фурика Ю.П.,за
участю прокурора Лисого С.І.,

розглянула в судовому засіданні у м.
Києві 16 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_5 та його захисника
ОСОБА_6 на вирок Генічеського районного
суду Херсонської області від 19 червня
2012 року та ухвалу Апеляційного суду
Херсонської області від 04 лютого 2014
року.

Вказаним вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, такого, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді
позбавлення волі: за п. «е» ст. 93 КК
України 1960 року - на строк 10 років; за ч. 2
ст. 17, п. «г» ст. 93 КК України 1960 року - на
строк 8 років.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
засудженому визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на
строк 10 років.

Ухвалою апеляційного суду вирок
місцевого суду змінено, постановлено
вважати ОСОБА_5 засудженим за
сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст.
42 КК України 1960 року до покарання у
вигляді позбавлення волі на строк 10
років. У решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано
винуватим у тому, що він за попередньою
змовою з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, яких раніше
було засуджено за вказані злочини та
вироки щодо яких набрали законної сили,
вчинили умисне вбивство ОСОБА_14 та
ОСОБА_15

Як установив суд, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
приблизно о 21 год. у м. Генічеську
Херсонської області ОСОБА_5 завдав
потерпілим декілька ударів по життєво
важливих органах, а ОСОБА_7, реалізуючи
загальний злочинний намір, вистрілив у
голову ОСОБА_14 з пістолету «Леонард»,
завдавши останньому вогнепального
поранення щоки. Після цього засуджені
завантажили потерпілих у багажники
автомобілів і вивезли їх у район
аеропорту вказаного міста, де ОСОБА_7 зі
свого пістолета повторно вистрілив у
голову ОСОБА_14 і намагався застрелити
ОСОБА_15, але не довів свого умислу до
кінця, оскільки пістолет декілька раз
дав осічку. Потім ОСОБА_5 разом з іншими
співучасниками з особливою
жорстокістю почав бити ОСОБА_14,
завдаючи фізичних страждань
потерпілому та особливо сильного болю.

Продовжуючи свої протиправні дії,
учасники злочину перевезли потерпілих
у лісосмугу біля села Гайового
Генічеського району Херсонської
області, де ОСОБА_5 разом з іншими
перенесли пораненого ОСОБА_14 до ями,
яку під загрозою вбивства викопав
ОСОБА_15, завдали численних ударів по
голові, а потім ОСОБА_8 вистрілив із
пістолета ОСОБА_14 в голову. Внаслідок
отриманих тілесних ушкоджень останній
помер.

Як убачається зі змісту касаційної
скарги та доповнення до неї, ОСОБА_5
посилається на однобічність і
неповноту судового слідства,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, на
неправильне застосування
кримінального закону, та істотне
порушення кримінально-процесуального.
При цьому вказує на те, що висновок суду
першої інстанції про вчинення ОСОБА_5
злочинів, за які його засуджено, не
підтверджується доказами у справі.
Засуджений визнає свою вину у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК
України 1960 року, і зазначає, що не мав
умислу на позбавлення життя
потерпілих, а навпаки, розрядив
пістолет ОСОБА_7 з метою врятувати
життя ОСОБА_14 Посилається на суттєві
порушення кримінально-процесуального
закону, допущені судом першої
інстанції, в тому числі й на порушення
його процесуальних прав. На думку
засудженого, апеляційний суд не
звернув уваги на ці порушення і
постановив рішення, яке не відповідає
вимогам процесуального закону. У
зв'язку з наведеним ОСОБА_5 просить
вирок щодо нього скасувати, а справу
закрити у зв'язку із закінченням
строків давності притягнення його до
кримінальної відповідальності,
оскільки він не ухилявся від слідства
та суду.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6
порушує питання про скасування судових
рішень щодо ОСОБА_5 та направлення
справи на новий судовий розгляд у
зв'язку з істотними порушеннями
кримінально-процесуального закону,
допущеними при розгляді справи судом
першої інстанції. При цьому наводить
доводи, аналогічні викладеним у
касаційній скарзі засудженого.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який вважав, що касаційні
скарги засудженого та його захисника
слід залишити без задоволення, а судові
рішення - без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
доводи, наведені у скаргах, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню на
таких підставах.

Про день та час розгляду справи у
порядку касаційної процедури учасники
кримінального провадження були
поінформовані, при цьому вони не
повідомили Вищому спеціалізованому
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ про своє бажання
брати участь у розгляді справи. Крім
того, відповідно до вимог статей 362, 394
КПК України 1960 року участь засудженого
в розгляді справи судом касаційної
інстанції при перевірці судових
рішень, зазначених у ч. 2 ст. 383 цього
Кодексу, не є обов'язковою. Це положення
відповідає практиці Європейського
суду з прав людини, аналіз якої
свідчить про те, що відсутність
засудженого у касаційній інстанції не
може автоматично вважатися порушенням
п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960
року підставами для скасування або
зміни вироку й ухвали є істотне
порушення
кримінального-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального закону та
невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину й особі
засудженого. При вирішенні питання про
наявність цих підстав суд касаційної
інстанції керується статтями 370-372
цього Кодексу.

Отже, касаційний суд не перевіряє
вироків місцевих судів щодо неповноти
й однобічності слідства, а також
невідповідності висновків суду,
викладених у вироку фактичним
обставинам справи, а виходить з
обставин, установлених судом.

Висновок про винуватість ОСОБА_5 у
вчиненні протиправних діянь за
обставин, викладених у вироку, місцевий
суд обґрунтував сукупністю доказів,
досліджених із додержанням вимог ст. 257
КПК України 1960 року.

Зокрема, в основу вироку суд поклав:
показання потерпілих ОСОБА_14 та
ОСОБА_15, свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20; оголошені
показання інших співучасників злочину,
судові рішення щодо яких набрали
законної сили, - ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_9,
а також дані, що містяться у протоколах
слідчих дій та у висновках судових
експертиз.

В результаті перевірки матеріалів
справи не встановлено даних стосовно
того, що під час збирання (формування)
та процесуального закріплення доказів
було допущено порушення
кримінально-процесуального закону, а
також даних, які б давали підстави
вважати недостовірними ч
недопустимими покладені в основу
вироку докази.

Також не виявлено жодних підстав
вважати, що матеріали справи були
сфальсифікованими, а свідки й
потерпілі обмовили ОСОБА_5 у вчиненні
кримінального правопорушення.

З огляду на викладене сумнівів щодо
об'єктивності оцінки доказів,
покладених в основу вироку, та
дотримання судом вимог ст. 67 КПК
України 1960 року колегія суддів не має.

За встановлених фактичних обставин суд
правильно кваліфікував злочинні дії
ОСОБА_5 Доводи в касаційних скаргах про
невинуватість засудженого у вчиненні
злочинів, передбачених п. «е» ст. 93, ч. 2
ст. 17, п. «г» ст. 93 КК України 1960 року, є
неспроможними.

Покарання, призначене ОСОБА_5,
відповідає вимогам статей 50, 65 КК
України, є необхідним для його
виправлення та попередження нових
злочинів.

Крім того, під час апеляційного
провадження за участю засудженого та
його захисника, суд у ході перегляду
вироку ретельно з'ясував і перевірив
усі доводи наведені в апеляціях
сторони захисту, які за змістом та
суттю майже аналогічні викладеним у
касаційній скарзі, та вмотивовано
відмовив у їх задоволенні, навівши
аргументи із посиланням на матеріали
справи. Ухвала апеляційного суду
відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960
року.

Істотних порушень
кримінального-процесуального закону,
які були би безумовними підставами для
зміни або скасування оскаржуваних
судових рішень, колегією суддів у
справі не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року, пунктами 11, 15 розділу ХІ
«Перехідні положення» КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Генічеського районного суду
Херсонської області від 19 червня 2012
року та ухвалу Апеляційного суду
Херсонської області від 04 лютого 2014
року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 -
без задоволення.

Судді:

І.В. Григор'єваЖ.М. ЄленінаЮ.П. Фурик