У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Селівона
О.Ф.,

суддів Кривенди О.В.,
Кузьменко О.Т.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 22 листопада 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької
області від 15 лютого 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Донецької області від 13 червня 2006
року щодо нього.

Цим вироком ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця с. Шарин Єльського району Гомельської
області Республіки Бєларусь, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання
7 років позбавлення волі.

Прийнято рішення щодо цивільних позовів та речових доказів.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Донецької області від 13 червня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без
зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_1 засуджено за те, що він 9 травня 2005 року,
близько 1 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп′яніння біля
2-го під'їзду АДРЕСА_1, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних
стосунків з метою умисного заподіяння смерті наніс ОСОБА_2 один удар клинком
сокири у життєво важливий орган - голову, внаслідок чого заподіяв йому згідно з
даними висновку судово-медичної експертизи черепно-мозкову травму, що
супроводжувалася струсом головного мозку, рублену рану правої скроневої
області, але не довів свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення
потерпілого життя, до кінця, оскільки з
причин, що не залежали від його волі, не
вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тому що
ОСОБА_2 ухилився від двох ударів сокирою і втік, а згодом йому було надано
медичну допомогу.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1 просить вирок
та ухвалу щодо нього скасувати, а справу направити на нове розслідування з
мотивів неповноти і однобічності досудового та судового слідства,
невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та істотного
порушення вимог кримінально-процесуального закону. Стверджує, що показання
потерпілого і свідків є завідомо неправдивими, висновок та пояснення
судово-медичного експерта - завідомо неправильним, матеріали кримінальної
справи та протокол судового засідання сфальсифіковано. Зазначає, що сокирою
ОСОБА_2 не погрожував і удару нею йому не наносив, а шрам у потерпілого
утворився задовго до цієї події і розташований на правій щоці, а не в області
скроні праворуч, як зазначено у висновку судово-медичної експертизи.
Посилається на порушення його права на захист, на ознайомлення з матеріалами
справи в порядку ст. 218 КПК України та на застосування до нього незаконних
методів слідства. Вважає, що апеляційний суд безпідставно залишив його апеляцію
без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи касаційної скарги та доповнень до неї, колегія суддів вважає, що в її
задоволенні необхідно відмовити.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його засуджено,
підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку
доказами, які узгоджуються між собою і не викликають сумніву в їх
об'єктивності, зокрема: послідовними і незмінними протягом досудового та
судового слідства показаннями потерпілого ОСОБА_2, який розповів про обставини
вчиненого щодо нього ОСОБА_1 злочину так, як їх наведено у вироку; показаннями
під час досудового слідства самого ОСОБА_1 про те, що він дійсно наніс удар
сокирою в область голови ОСОБА_2; показаннями батьків потерпілого свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згідно з якими їх син прийшов додому закривавлений, на їх
запитання пояснив, що його вдарив сокирою ОСОБА_1, коли несли сина до машини
швидкої допомоги, бачили біля під'їзду ОСОБА_1, який був забризканий кров'ю,
там же знайшли сокиру; оголошеними в судовому засіданні показаннями під час
досудового слідства свідка ОСОБА_5, яка, працюючи молодшою медсестрою, у складі
бригади швидкої допомоги виїжджала на виклик з приводу травми голови ОСОБА_2 і
розповіла, що йому було встановлено діагноз: рублена рана скроневої області
праворуч, закрита черепно-мозкова травма і струс головного мозку під питанням,
а батько потерпілого повідомив, що рублену рану останньому наніс сусід;
аналогічними даними, що містяться у карті виїзду швидкої медичної допомоги;
даними протоколу огляду місця події про виявлення і вилучення сокири з плямами
бурого кольору на її клинку та речей, в які був одягнений ОСОБА_1; даними
висновків судово-медичних та додаткових експертиз, відповідно до яких заподіяні
ОСОБА_2 черепно-мозкова травма, що супроводжувалася струсом головного мозку,
рублена рана правої скроневої області утворилися внаслідок одноразової дії
рубаного предмета, яким могла бути сокира, імовірніше за все за обставин,
вказаних потерпілим, у змивах з металевої частини сокири, у плямах та помарках
на одязі ОСОБА_1 виявлено кров людини, яка могла належати потерпілому ОСОБА_2
Сукупністю цих та інших доказів у справі підтверджується винність ОСОБА_1 у
замаху на умисне вбивство ОСОБА_2

Підстав для обмови ОСОБА_1 з боку потерпілого та свідків з матеріалів
справи не вбачається.

Дії ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано вірно.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути
підставою для скасування або зміни постановлених у даній справі судових рішень,
не виявлено.

Доводи ОСОБА_1 про порушення його права на ознайомлення з матеріалами
справи в порядку статей 218, 220 КПК України є безпідставними і спростовуються
даними відповідного протоколу про пред'явлення йому матеріалів справи для
ознайомлення з його підписом (а. с. 157). Крім того, на клопотання ОСОБА_1 йому
відповідно до вимог ст. 255 КПК України було забезпечено можливість
ознайомитися з матеріалами справи після призначення її до судового розгляду,
про що свідчать його розписки на а. с. 173, 174.

Посилання у касаційній скарзі засудженого на порушення під час досудового
слідства та судового розгляду справи його права на захист є необґрунтованими,
оскільки з протоколів роз′яснення йому прав як підозрюваному та
обвинуваченому, а також з протоколу судового засідання убачається, що він
відмовився від допомоги захисника, виявивши бажання захищати свої інтереси
самостійно (а. с. 38, 43, 114, 176 зв.). У задоволенні поданого ОСОБА_1 згодом
клопотання про допуск до участі в справі як захисника з числа близьких родичів
ОСОБА_6 судом обґрунтовано відмовлено у зв'язку з відсутністю відомостей про їх
родинний зв'язок (а. с. 201).

Твердження ОСОБА_1 про застосування до нього незаконних методів слідства
були предметом перевірки прокуратури, за результатами якої винесено постанову
про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.1 ст.6 КПК України за
відсутністю події злочину (а. с. 126).

Даних про фальсифікацію матеріалів справи, на що посилається засуджений у
своїй касаційній скарзі, не виявлено і, крім того, доводи такого змісту мають
перевірятися відповідним прокурором і за певних умов можуть бути підставою для
перегляду судових рішень в порядку виключного провадження.

Апеляційний суд, розглядаючи справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1,
перевірив викладені у ній доводи, аналогічні доводам його касаційної скарги, і
обґрунтовано залишив її без задоволення з наведенням в ухвалі докладних мотивів
такого рішення, з яким погоджується і колегія суддів.

Таким чином, підстав для призначення кримінальної справи до касаційного
розгляду з повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України, немає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

Селівон О.Ф.
Кривенда О.В.
Кузьменко О.Т.

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України О.Ф. Селівон