Ухвала

іменем україни

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10.,
суддів: при секретарі ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції на вирок Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002694, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Луцька Волинської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК,

за участю прокурора ОСОБА_14,

засудженого ОСОБА_5,

захисника ОСОБА_15,

в с т а н о в и л а:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2 - 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

Вироком апеляційного суду скасовано вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 75 КК. Призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців без конфіскації майна. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи винуватості і правильності кваліфікації дій засудженого, просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості. Вважає вирок апеляційного суду не законним, оскільки зазначені судом обставини, жодним чином не зменшують вину засудженого у вчиненні злочинів. Зазначає, що судом в достатній мірі не враховано, що ОСОБА_5 вчинив три епізоди злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких, є умисними та характеризуються прямим умислом. Крім того, всупереч вимогам ст. 374 КПК у вироку не зазначено мотивів ухвалення рішення про незастосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке за санкцією ч. 2 ст. 307 КК є обов'язковим, та не міститься посилання на норму закону, якою суд керувався.

Засуджений ОСОБА_5 у касаційній скарзі просить змінити вирок суду апеляційної інстанції та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК. На обґрунтування своїх вимог посилається на позитивні зміни його особи та необхідність утримувати дружину та дитину. Вказує, що він щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочинів, має постійне місце проживання та роботи, молодий за віком та відсутність шкідливих наслідків скоєних ним злочинів.

На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення від засудженого ОСОБА_5, в якому він стверджує про безпідставність викладених у скарзі доводів, у зв'язку з чим просить залишити її без задоволення.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 19 квітня 2013 року за невстановлених досудовим розслідуванням обставин незаконно придбав із метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, вагою 1,17 г у перерахунку на суху речовину, який, незаконно зберігаючи при собі, переніс у під'їзд будинку АДРЕСА_2, де цього ж дня о 17.00 год за винагороду у 50 грн збув ОСОБА_7

Він же 15 червня 2013 року за невстановлених досудовим розслідуванням обставин повторно незаконно придбав із метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, частину якого залишив для власного вживання, а іншу частину вагою 1,03 г у перерахунку на суху речовину, незаконно зберігаючи при собі, переніс до перехрестя вул. Окружної та Вишневої в с. Липини Луцького району Волинської області, де о 18.00 год. повторно за винагороду у 100 грн збув ОСОБА_8

Крім того, ОСОБА_5 25 червня 2013 року повторно з метою збуту придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс вагою 3,21 г, який, незаконно зберігаючи при собі, перемістив у двір будинку АДРЕСА_3. Цього ж дня близько 15.00 год. частину канабісу вагою 0,27 г у перерахунку на суху речовину залишив при собі для власного вживання, а іншу частину вагою 2,94 г у перерахунку на суху речовину повторно незаконно збув за винагороду у 300 грн ОСОБА_8

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення скарги засудженого, пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_15 на підтримку касаційної скарги засудженого, та які заперечували проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 307 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалась.

Доводи в касаційній скарзі прокурора про безпідставне застосування апеляційним судом положень ст. 69 КК, колегія суддів вважає неспроможними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно положень ст. 69 КК суд за наявності декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції відповідної статті Кримінального кодексу. На цих підставах, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене у санкції статті як обов'язкове.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, апеляційний суд, погодившись з висновком суду першої інстанції щодо можливості призначення покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК, обґрунтовано послався на те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, має постійне місце проживання та роботи, молодий за віком та утримує дружину, яка є сиротою. Крім того, відсутні будь-які шкідливі наслідки від злочинів та обставини, що обтяжують покарання. Колегія суддів погоджується із тим, що всі ці обставини у їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, і дають можливість призначити засудженому більш м'яке покарання, ніж передбачено законом.

При цьому, враховуючи зміни, що відбулися в житті засудженого ОСОБА_5 за період з моменту вчинення ним злочину, зокрема народження дитини - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 (згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1) колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір призначеного йому основного покарання за ч. 2 ст. 307 КК до 2 років позбавлення волі.

Також, слушними є доводи скарги прокурора про те, що суд апеляційної інстанції не вказав мотивів з яких не призначив ОСОБА_5 додаткового покарання та не послався на норму закону, якою керувався.

Так, санкцією ч. 2 ст. 307 КК передбачене обов'язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Проте, апеляційний суд, прийнявши рішення про звільнення ОСОБА_5 від додаткового покарання у виді конфіскації майна, помилково не послався в своєму рішенні на застосування положень ч. 2 ст. 69 КК, чим допустив порушення закону.

Таким чином, враховуючи всі наведені вище обставини, що дають суду підстави для пом'якшення призначеного ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок апеляційного суду також у частині призначення додаткового покарання. Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК без конфіскації майна.

Водночас, виходячи зі ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів і те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення умисного корисливого злочину, підстав для ухвалення рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції - задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 змінити. Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ч. 1 та ч. 2 ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки без конфіскації майна.

В решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12