Ухвала

іменем україни

11 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6.,

при секретарі ОСОБА_7.,

за участю прокурора ОСОБА_8

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь в суді апеляційної інстанції, на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2014 року.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2013 року засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості

· за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

· за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом повного поглинення покарання ОСОБА_1 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Як визнав суд, ОСОБА_1 07 жовтня 2013 року в період часу з 21 до 22 години, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1, умисно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та висловлюючи погрози фізичної розправи з ними, умисно здійснив два постріли з вогнепального револьвера «TROOPER 2.5» у вхідні двері будинку потерпілих.

Зазначена вогнепальна зброя, а також запал «Ковешникова», тротилова шашку, порох, та п'ятдесят патронів, які було вилучено цього ж дня за місцем проживання засудженого, останній у невстановлений досудовим слідством час незаконно придбав та без встановленого законом дозволу зберігав у власному будинку.

В касаційній скарзі прокурор просить постановлені щодо засудженого судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на порушення судом вимог ч. 1 ст. 70 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів, а також через м'якість призначеного засудженому покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційної скарги прокурора з підстав, викладених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злісного хуліганства та незаконним поводженням зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними доказами, які були оцінені за наслідками повного, всебічного й об'єктивного розгляду обставин кримінального провадження.

Ці обставини та кримінально-правова оцінка в касаційній скарзі не оскаржується, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового процесу.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання засудженому за конкретні кримінальні правопорушення, суд першої інстанції не врахував ряд обставин, що мають юридичне значення для його правильного вирішення. Так, по суті не було надано значення тому, що ОСОБА_1 раніше не мав судимостей, позитивно характеризується за місцем проживання, має сім'ю, фактично працює за угодами. У вчинених кримінальних правопорушеннях щиро розкаявся. Ці обставини пом'якшують його покарання.

Наведені обставини, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, у своїй сукупності давали підстави для того, щоб застосувати до засудженого положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, нижче від найнижчої межі санкції даного закону.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника, у яких порушувалось питання щодо пом'якшення покарання шляхом застосування положень ст. 69,75 КК України, належним чином свої висновки не мотивував, обмежившись загальною фразою щодо неможливості застосування положень цих законів для пом'якшення засудженому покарання.

У зв'язку із цим колегія суддів вважає за можливе пом'якшити покарання ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Разом із тим, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_1 злочинів, їх кількість та конкретні обставини, встановлені у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає за необхідне залишити засудженому покарання, призначене за сукупністю злочинів, у виді реального позбавлення волі.

За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 436-438, 441 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів.

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Із застосуванням ст. 69 КК України пом'якшити призначене ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання, призначеного судом, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

За сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покрання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_5