Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду
Головуючого Федченка О.С.,
Суддів
Філатова В.М., Пошви Б.М.
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 лютого 2007 року справу за
касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на вирок Дергачівського районного суду
від 06.09.2005 р. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від
ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, раніше
несудимий в силу ст. 89 КК України
засуджений за ст. 286 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі з
позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 1 п. “б”
Закону України “Про амністію” від 31.05.2005 р. ОСОБА_2. звільнений від
За вироком суду постановлено
стягнути з ОСОБА_2та ОСОБА_3. як володільця джерела підвищеної небезпеки
Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 29.11.2005 р. вирок суду залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_2. визнаний
який належить ОСОБА_3., приблизно о 5 год. 30 хвил. по проїжджій частині пров.
Ворошилова у м. Дергачі, порушивши вимоги п.п. 1.5, 2.9 “а”,12.3, 31.1, 31.4,
31.4.4 “а” Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4,
заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.
У касаційній скарзі потерпіла, не
оспорюючи правильності кваліфікації та обгрунтованості засудження ОСОБА_1, вказує на те, що судом безпідставно
останній звільнений від відбування покарання на підставі Закону України “Про
амністію” від 31.05.2005 р.. Вважає, що обране засудженому покарання є м”яким.
Крім цього, вважає, що сума, яка підлягає за вироком суду відшкодуванню їй ОСОБА_1 за заподіяння моральної шкоди і не
відповідає спричиненим їй моральним стражданням.
Заслухавши доповідача, розглянувши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає до задоволення.
Висновки суду про довденість
винності ОСОБА_2у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,
грнутуються на сукупності зібраних та перевірених в судовому засіданні доказах,
яким дана належна оцінка, що не оспорюється потерпілою у скарзі.
Дії ОСОБА_2кваліфіковані правильно,
а міра покарання йому призначена відповідно до вимог ст. 65 КК України.
Викладені в скарзі потерпілої доводи про
необгрунтованість застосування до ОСОБА_2Закону України “Про амністію” від
31.05.2005 р. перевірені і визнані безпідставними.
Встановивши, що засуджений є
інвалідом 2 групи, вчинив злочин з необережності, є батьком неповнолітньої
дитини, суд обгрунтовано звільнив його від призначеного покарання на підставі
ст. 1 п. “б” Закону України “Про амністію” від 31.05.2005 р..
Те, що ОСОБА_2. був засуджений
вироком Дергачівсього районного суду Харківської області від 16.03.1999 р. за
ст. 215 ч.1 КК України не могло бути забороною для застосування до нього Закону
України “Про амністію” від 31.05.2005 р., оскільки відповідно до ст. 7 п. “ж”
цього Закону амністія не застосовується лише до осіб, щодо яких протягом
1995-2005 р. затосовувалась амністія і вони знову вчинили умисний злочин.

Твердження потерпілої про необгрунтованість
вирішення цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь 20000 грн. для відшкодування
моральної шкоди перевірені і визнані безпідставними.

Як вбачається з матеріалів
кримінальної справи, при визначенні моральної
шкоди суд у повній мірі врахував моральні страждання потерпілої.

Колегія суддів вважає, що цивільний
позов вирішено відповідно до вимог закону.

Істотних порушень норм
кримінально-процесуального закону, які б тягли зміну чи скасування
постановлених по справі судових рішень не встановлено.

Керуючись ст. 389, 394-396
КПК України, колегія суддів

У
х в а л и л а :

У задоволенні касаційної
скарги потерпілій ОСОБА_1 відмовити.

С У Д Д І :

Федченко О.С. Філатов В.М. Пошва Б.М..