Справа № 369/9192/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/499/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 14.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
«14» квітня 2015 року суддя судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області ОСОБА_3 , розглянувши матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 з апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_5 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 того ж КК його звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

Не погоджуючись з даним вироком, прокурором подано апеляційну скаргу, в якої він просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, та визначити у мотивувальній частині вірний номер кримінального провадження.

Вивчивши апеляційну скаргу, суд знаходить її такою, що не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, виходячи при цьому з наступного.

Вказана вище стаття КПК визначає вимоги до апеляційної скарги. В тому числі, цей документ повинний містити: прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адресу електронної пошти, якщо такі є; вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Однак прокурором ці вимоги Закону в повному обсязі не виконані.

Так, прокурор просить змінити вирок лише у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Підстави для цього передбачені ст. 413 КПК України, а саме:

1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому прокурор вказує, що суд 1-ї інстанції, ухвалюючи вирок від 20.02.2015 року, не дотримався вимог ст. 374 КПК України, та не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме не вказав обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Однак прокурор, наголошуючи на, нібито, порушенні судом вимог Закону, разом з тим не ознайомився зі змістом ст. 76 КК України, яка передбачає, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може покласти на засудженого конкретні обов`язки.

Таким чином, оскільки покладення відповідних обов`язків на засудженого є альтернативним, та не являється обов`язком суду, то в даному випадку прокурором у скарзі не наведено взагалі в чому саме полягає порушення, допущене, на його думку, судом 1-ї інстанції. Не вказав прокурор і яки саме, на його думку, суд міг би покласти обов`язки на ОСОБА_4 у випадку застосування вимог ст. 76 КК України.

Вимагаючи змінити у мотивувальній частині вироку інший номер кримінального провадження, прокурор не вказує, в чому саме полягає в даному випадку, на його думку, порушення, допущене судом 1-ї інстанції, якою саме статтею КПК дане порушення передбачене, та яким чином воно впливає на подальше провадження по справі. Не прийнято прокурором до уваги в даному випадку і вимоги ст.ст. 379, 537 КПК України.

Не вказано прокурором у скарзі ім`я та по батькові автора скарги, місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти.

Крім того, вимагаючи змінити вирок стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, прокурор керується вимогами ст. 412 КПК України, яка передбачає підстави для скасування вироку при наявності порушення вимог кримінального процесуального закону. Яки саме процесуальні порушення допущені судом 1-ї інстанції прокурором не наведено взагалі.

В даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості розглянути таку апеляційну скаргу, в зв`язку з чим прокурору слід визначитись зі своїми вимогами, які б відповідали матеріалам провадження та Закону, і не викликали розбіжностей в їх розумінні, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст. 399 КПК України, суддя Апеляційного суду Київської області,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_5 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_4 - залишити без руху.

Надати прокурору термін 7 днів з моменту отримання даної ухвали для виправлення вказаних в ухвалі недоліків.

Роз`яснити прокурору, що у разі невиконання вимог даної ухвали в установлений строк, апеляційна скарга буде йому повернута.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ОСОБА_6