Справа 1-39/2007 року
ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2007 року. Машівський районний суд Полтавської
області в складі:

головуючого-судді Кравець
С.В.

при секретарі Кульчицькій І.М.

з участю прокурора Ряднини В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка кримінальну
справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
смт. Машівка Машівського району Полтавської області, українця, громадянина
України, освіта неповна середня, військовозобов'язаного, зі слів працюючого
водієм автобуса, розлученого, зареєстрованого АДРЕСА_1, фактичного жителя
АДРЕСА_1, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 164 КК
України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
постановою Машівського районного суду та виконавчого листа № 2-439 від
04.12.2001 року зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку
щомісячно починаючи з 27.11.2001 року. Проте, ОСОБА_1, порушуючи ст. 51
Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, діючи з прямим умислом,
усвідомлюючи, що він зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до
досягнення ними повноліття, злісно ухилявся від сплати аліментів, встановлених
рішенням суду. Так, в період з січня 2003 року по лютий 2007 року ОСОБА_1
постійно працював на тимчасових роботах, без офіційного працевлаштування в м.
Полтава, де отримував заробітну плату. Про отримання доходів ОСОБА_1 не
поставив до відому ДВС в Машівському районі і аліменти з отриманих коштів на
користь неповнолітніх сина та дочки не перераховував. Крім цього, згідно
довідки ПП "Автомир", ОСОБА_1, в період з серпня 2006 року по
вересень 2006 року працював водієм даного підприємства, де отримав 649 грн.
Отриманий дохід ОСОБА_1 приховував і аліменти на користь сина та дочки не
перераховував. Станом на 01.01.2007 рік борг по аліментах складає 7463 грн.

Допитаний в
судовому засіданні підсудній ОСОБА_1 вину в пред'явленому обвинуваченні визнав
повністю і пояснив, що дійсно рішенням суду йому були присуджені аліменти на
утримання неповнолітніх дочки та сина. Аліменти на їх утримання не сплачував в
зв'язку з тим, що в нього були малі заробітки, не вистачало на особисті
потреби, а в даний час є інша сім'я, а саме: співжителька та її 11-річний син.

Допитана в
судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що підсудній аліменти не
сплачує, з дітьми не спілкується, ніяким чином не допомагає їй утримувати
дітей.

Крім повного
визнання підсудним своєї вини, показів потерпілої, його вина в скоєному злочині
підтверджується іншими зібраними в ході досудового слідства доказами, які суд у
відповідністю зі ст. 299 КПК України, визнав досліджувати недоцільним, оскільки
вони ніким не оспорюються. Підсудній правильно розуміє зміст цих обставин,
сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає та йому роз'яснено,
що він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в
апеляційному порядку.

2

Оскільки ОСОБА_1
умисно, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей ( аліментів ), його дії
необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 164 КК України.

Обставинами, що
пом'якшують покарання підсудного, суд визнає те, що він злочин вчинив вперше.

Обставин, які б обтяжували покарання підсудному, суд не
вбачає.

Згідно
характеристики Селещинської сільської ради ОСОБА_1 на засіданнях при
адмінкомісії не розглядався ( а.с. 39 ).

При обранні
покарання підсудному, суд у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, та обставини які пом'якшують
покарання, і приходить до висновку, що йому необхідно обрати покарання
пов'язане з обмеженням волі, але застосувати
звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК
України, з покладенням обов'язків, передбачених ст. 76 КК України,
оскільки суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні позову заявленого потерпілою на суму 7463 грн., оскільки з цього привожу вже є рішення суду
про стягнення аліментів, яке набрало законної сили.

В зв'язку з
відмовою в задоволенні цивільного позову, суд вважає, що постанова про
накладення арешту на майно ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК
України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначити
покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

У відповідності
зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням
строком на 1 (один ) рік.

Зобов'язати
ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст. 76 КК
України в період іспитового строку: повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з'являтися
для реєстрації в орган кримінально-виконавчої системи.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити попередню
- підписку про невиїзд.

В задоволенні позову потерпілої ОСОБА_2-відмовити.

Постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_1 -скасувати.

Вирок може бути
оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області на протязі 15 діб з моменту
його проголошення .