Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

Іменем України

26 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді Новова
С.О.,

суддів:
Мосьондза І.А., Полтавцевої Г.А.,

секретаря судового засідання -
Вендоліної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
кримінальне провадження № 0006742 за
апеляційною скаргою обвинуваченого
ОСОБА_1 на вирок Подільського районного
суду м. Києва від 12 листопада 2013
рокувідносно

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.
Юнківка, Сумського району Сумської
області, раніше не судимого,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

та

ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.
Суми, судимого, згідно з вироком
Зарічного районного суду м. Суми від
27.03.2013 року, за ч. 2 ст. 296 КК України до 1
року 6 місяців позбавлення волі, зі
звільненням, на підставі ст. 75 КК
України, від відбування покарання з
іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,
проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2,

обвинувачених у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 186 КК
України,

за прокурора -
Тертичного О.А.,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Подільського
районного суду м. Києва від 12 листопада
2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 визнано винними
у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186
КК України та засуджено кожного до
покарання у виді позбавлення волі
строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, суд
звільнив ОСОБА_2 від відбування
покарання з випробуванням, встановивши
іспитовий строк тривалістю два роки та
поклавши на обвинуваченого
передбачені законом обов'язки.

У відповідності до ст. 71 КК України, до
покарання призначеного ОСОБА_1 за даним
вироком, суд частково приєднав
невідбуту частину покарання за вироком
Зарічного районного суду м. Суди від
27.03.2013 року та остаточно визначив йому
покарання ,за сукупністю вироків, у
виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців
позбавлення волі.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо
речових доказів.

Як встановлено судом, 08 вересня 2013 року
близько 08 год. 30 хв. ОСОБА_2 за
попередньою змовою з ОСОБА_1,
перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3
побачили раніше їм незнайомого ОСОБА_4
та в них виник корисливий умисел,
спрямований на відкрите викрадення
чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел,
діючи спільно з корисливих спонукань,
підійшли до ОСОБА_4 та, застосовуючи
насильство, яке не є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілого, відкрито
заволоділи майном потерпілого ОСОБА_4,
а саме: сумкою, портмоне, мобільним
телефоном «Нокіа» та іншими речами,
заподіявши потерпілому ОСОБА_4
матеріальну шкоду на загальну суму 1519
грн. та спричинивши останньому легкі
тілесні ушкодження (за критерієм
тривалості розладу здоров'я ) у вигляді
синців на повіках правого ока, в лівій
скронево-вилецевій ділянці, на лівій
вушній раковині.

Заволодівши майном потерпілого, ОСОБА_2
та ОСОБА_1 з місця вчинення
кримінального правопорушення зникли
та мали можливість розпорядитись
викраденим на власний розсуд, однак
були затримані працівниками міліції
неподалік від місця вчиненого
правопорушення.

Не погоджуючись з вироком суду в
частині призначеного покарання,
обвинувачений ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржуваний
вирок суду змінити та пом'якшити
призначене йому покарання,
застосувавши до нього положення ст. 75
КК України.

При цьому обвинувачений просить взяти
до уваги пом'якшуючі покарання
обставини, а саме: його щире каяття,
допомогу в розкритті злочину, а також
те, що на даний час він проживав зі
своєю бабусею, яка має пенсійний вік та
являється інвалідом 2-ї групи та
батьком, який нещодавно переніс
операцію на хребті, а тому вони
потребують його постійної підтримки та
допомоги.

Також обвинувачений звертає увагу на
те, що перебуваючи під вартою в умовах
СІЗО майже 3 місяці, він багато чого для
себе зрозумів, у тому числі те, що
знаходячись в місцях позбавлення волі,
не зможе допомагати своїм рідним, яких
дуже любить та які потребують його
допомоги.

Вказаний вирок щодо обвинуваченого
ОСОБА_2 в апеляційному порядку не
оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення обвинуваченого на підтримку
поданої апеляційної скарги; пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
обвинуваченого та вважав необхідним
вирок залишити без змін, а скаргу - без
задоволення; провівши судові дебати;
надавши обвинуваченому останнє слово;
перевіривши матеріали кримінального
провадження та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
обвинуваченого не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Висновки суду першої інстанції про
доведеність винуватості ОСОБА_1 у
відкритому викраденні чужого майна
(грабежу), поєднаному з насильством, яке
не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, вчиненому за попередньою
змовою групою осіб, тобто у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК
України за обставин, викладених у
вироку, є обґрунтованими, відповідають
фактичним обставинам справи та
підтверджуються наявними в ній
доказами, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК
України, судом не досліджувались,
оскільки ці обставини ніким не
оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої
інстанції питання щодо недоцільності
дослідження доказів щодо тих обставин,
які ніким не оспорюються, колегія
суддів не вбачає, а тому ці обставини,
як і юридична кваліфікація скоєного
ОСОБА_1, не є предметом апеляційного
розгляду, у зв'язку з чим суд
апеляційної інстанції, відповідно до ч.
1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок
суду лише в межах апеляційної скарги.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_1
міру покарання, суд першої інстанції, у
відповідності до вимог ст. 65 КК України,
врахував характер і ступінь тяжкості
вчиненого ним злочину, який
відноситься до категорії тяжких
злочинів, а також те, що він раніше
судимий, на обліку лікарів нарколога та
психіатра не перебуває, позитивно
характеризується за місцем проживання,
щиро розкаявся у скоєному.

Крім цього, суд визнав обставиною, що
пом'якшує покарання обвинуваченого
його щире каяття, а обставинами, що його
обтяжують вчинення злочину у стані
алкогольного сп'яніння та рецидив
злочинів.

Тобто, вирішуючи питання про те, яка
саме міра покарання повинна бути
призначена обвинуваченому і чи повинен
він її відбувати, суд першої інстанції,
у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК
України, врахував всі ті обставини, які
повинні бути враховані ним при
вирішенні цього питання.

Саме з урахуванням всіх цих обставин,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, про необхідність засудження
обвинуваченого ОСОБА_1 до покарання у
виді позбавлення волі, оскільки таке
покарання буде справедливим,
необхідним і достатнім для його
виправлення та запобігання вчиненню
ним нових злочинів.

У зв'язку з цим, призначене йому
покарання, у виді мінімального строку
позбавлення волі, передбаченого
санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, як за
своїм видом, так і розміром, не може
бути визнане явно несправедливим
внаслідок суворості і служити
підставою для зміни вироку.

Що ж стосується прохання
обвинуваченого про застосування до
нього ст. 75 КК України, з урахуванням
його щирого каяття, сприяння розкриттю
злочину та інших, наведених у скарзі
обставин, то воно не може бути
задоволене виходячи з того, що він
вчинив новий злочин, за який його
засуджено, в період іспитового строку,
а тому, у відповідності до вимог ст. 78 КК
України, його не може бути повторно
звільнено від відбування покарання з
випробуванням, оскільки ним не були
дотримані вимоги, передбачені ч. 2
ст. 75 цього Кодексу, за попереднім
вироком, у зв'язку з чим суд першої
інстанції обґрунтовано призначив йому
остаточне покарання за правилами,
передбаченими ст. 71 цього Кодексу.

За таких обставин, оскільки вирок суду,
в частині засудження ОСОБА_1, є законним
і обґрунтованим, колегія суддів не
вбачає законних підстав для його зміни,
а тому вважає необхідним цей вирок
залишити без змін, а апеляційну скаргу
обвинуваченого ОСОБА_1 - без
задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія
суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Вирок Подільського районного суду м.
Києва від 12 листопада 2013 року відносно
ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну
скаргу обвинуваченого - без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом трьох місяців з дня її
проголошення, а засудженим, який
тримається під вартою, - в той самий
строк з дня вручення йому копії
судового рішення.

Судді: _____________ _____________
_____________

(Новов С.О.)
(МосьондзІ. А.) (Полтавцева Г.А.)

Справа № 11-кп/796/739/2013

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя
Зубець Ю.Г.

Доповідач - суддя Новов С.О.