У Х В А Л А
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 02 квітня 2015 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 500 094 08 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нєфтєкумськ Ставропольського краю Російської Федерації, громадянина України, працюючого водієм-експедитором ДП Кларксон, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого: АДРЕСА_2 , судимого:
- 18.06.2003 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, що звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
- 28.07.2003 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 16.10.2003 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, на 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- 22.06.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 5 років 6 місяці позбавлення волі, що звільнився 24 січня 2014 року по відбуттю строку покарання, -
обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Даним вироком ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки, з зобов`язанням ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтись на реєстрацію в орган кримінально-виконавчої інспекції.
За вироком суду, 23 жовтня 2014 року, близько 20 год. 40 хв., у ОСОБА_6 , який перебував біля банкомату ПАТ КБ Приват Банк, розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Оболонський, 16, виник умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 , одразу, повторно, таємно, з корисливих мотивів, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав грошові кошти в сумі 600 грн., які знаходились в указаному банкоматі на алюмінієвій пластині з клейкою стрічкою, яку останній попередньо розмістив на купюро-приймачі банкомату, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, прокурор ОСОБА_7 , який брав участь у судовому провадженні, подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини правопорушення, доведеності вини та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вказаний вирок в частині призначеного покарання скасувати через його м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі.
При цьому, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання з застосуванням ст. 75 КК України не відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, який, згідно ст. 12 КК України, віднесений до злочинів середньої тяжкості, та особі обвинуваченого, який був неодноразово судимий за злочини проти власності, та, маючи не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин проти власності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювались.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, які не оспорюються і в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не перевіряє відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2-х років позбавлення волі в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, правильність чого прокурором в апеляції фактично не заперечується.
При цьому, при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції були враховані тяжкість вчиненого злочину, що відноситься до злочинів середньої тяжкості, особа винного, який хоча і притягався до відповідальності, проте за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває.
Згідно довідки за вих. № 88/357 від 31 березня 2015 року ОСОБА_6 працює водієм-експедитором ДП Кларксон, одружений, дружина перебуває в стані вагітності та знаходиться на його утриманні.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 судом визнано рецидив злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Цивільний позов по справі не заявлений, оскільки 600 грн. потерпілому ОСОБА_8 повернуті.
З урахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов ґрунтовного висновку про можливість перевиховання та виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а тому і звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням для нього іспитового строку у максимальних розмірах, визначених в ст. 75 КК України, та з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить переконливих доводів того, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України є явно несправедливим внаслідок його м`якості.
В даному конкретному випадку не є такими обставинами і посилання прокурора на попередні притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, оскільки він повністю відбув покарання, призначені за попередні злочини.
Інших підстав, щоб заслуговували на увагу, які б свідчили про безпідставне застосування до ОСОБА_6 при призначенні йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2-х років позбавлення волі положень ст. 75 КК України в апеляційній скарзі прокурора не вказано, не вбачає таких обставин і суд апеляційної інстанції.
За викладеним апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь в судовому провадженні, залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 500 094 08 відносно ОСОБА_6 - без змін.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3