АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/301/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- захисника ОСОБА_7

- обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, згідно з яким,

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Наташино, Сакського району АР Крим, громадянин України, українець, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштований, неодружений, раніше не судимий,
- засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 та ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно із вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 24.09.2014 року, приблизно о 22 год. 10 хв., знаходячись на автозаправній станції «АЗС», яка розташована на вул. Надніпрянське шосе в м. Києві, неподалік моста Патона, побачив автомобіль «Мітсубісі Галант», д. н. з. НОМЕР_1 , в якому на передньому пасажирському сидінні знаходилась власниця вказаного автомобіля ОСОБА_9 . В подальшому у ОСОБА_8 виник злочинний умисел заволодіти вказаним транспортним засобом.
З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом, та, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_8 , підійшов до зазначеного автомобіля, відчинив його передні двері, сів на місце водія та почав вимагати від ОСОБА_10 ключі від автомобіля, на що остання відмовила. Почувши відмову ОСОБА_8 , з метою заволодіння транспортним засобом наніс ОСОБА_10 два удари в обличчя, завдавши останній тілесні ушкодження. В цей час до автомобіля підбіг ОСОБА_11 , який зупинив злочинні дії ОСОБА_8 та затримав останнього.

В апеляційні скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого правопорушення та доведеність його винуватості, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, застосувавши до ОСОБА_8 ст. 75 КК України та звільнивши його від відбування покарання із випробуванням.
Своє прохання апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції належним чином не врахував молодий вік обвинуваченого та умови його виховання, який ріс у багатодітній родині, де на утриманні знаходиться дитина-інвалід (що не відповідає положенням п. 3.3 «Минимальных стандартных правил Организации Объединенных Наций, касающихся отправления правосудия в отношении несовершеннолетних» («Пекинские правила»), відсутність у ОСОБА_8 будь-яких корисливих мотивів та бажання заволодіти транспортним засобом лише з метою покататися на автомобілі. Вважає, що фактично обвинувачений повністю визнав пред`явлене йому обвинувачення, щиро розкаявся, відшкодував потерпілій всі збитки, і ці обставини повинні були бути визнані судом першої інстанції як обставини, що пом`якшують покарання, та вплинути на рішення суду щодо можливості застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України.

Розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення та поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом за обставин, викладених у вироку, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 15 та ч. 2 ст. 289 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені зібраними по справі, дослідженими у судовому засіданні та належним чином оціненими судом та викладеними у вироку доказами, які на даний час усіма учасниками провадження, у тому числі обвинуваченим та його захисником не оспорюються та визнаються доведеними, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Що ж стосується висновків суду в частині визначення виду та строку покарання за вчинене кримінальне правопорушення, відсутності підстав для звільнення ОСОБА_8 від покарання, то колегія суддів також визнає їх правильними та обґрунтованими.

Так, відповідно до положень ст. 65 КК України, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості злочину та стадії завершення злочинного діяння, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності та має молодий вік, що визнано обставинами, що пом`якшують покарання, відношення ОСОБА_8 до скоєного та повіденку під час судового розгляду, яка була спрямована на уникнення від відповідальності за фактично ним вчинене, обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства, і він заслуговує на покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України. Відповідно до закону суд першої інстанції не знайшов підстав і для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 68 КК України.

Доводи захисника про те, що під час судового розгляду не був врахований молодий вік обвинуваченого, є неспроможними та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Що ж стосується тверджень про необхідність врахування тих обставин, що ОСОБА_8 виховувався в родині, де перебуває на утриманні дитина-інвалід, то вони, з огляду на те, що обвинувачений фактично будь-яких обов`язків щодо піклування за хворою сестрою не мав, перед вчиненням злочину взагалі покинув батьків, переїхавши в інший населений пункт, а відтак не допомагаючи їм у догляді за хворим членом родини, є безпідставними.

Більш того, враховуючи спосіб, яким ОСОБА_8 намагався заволодіти транспортним засобом, вкрай зухвалий характер його злочинних дій, колегія суддів також не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, навіть під умовою випробування та з встановленням йому певного іспитового строку.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника, як необґрунтована, задоволенню не підлягає.

Будь-яких інших передбачених законом підстав для зміни чи скасування постановленого по справі судового рішення відносно ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

За таких обставин керуючись ст. ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розглядом цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4