АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
5 травня 2015 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002994 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, судимого Шевченківським районним судом м. Чернівців 14 грудня 2011 року за ст.ст. 185 ч. 2 та ч. 3, 190 ч. 2 до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 12 грудня 2013 року умовно-достроково на 11 місяців 21 день, за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 лютого 2015 року у кримінальному провадженні № 0002994 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 грудня 2011 року і остаточно призначено покарання у виді 3 (трьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та внесеної застави по справі. Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 змінено з застави на тримання під вартою. Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалено обчислювати з 26 лютого 2015 року.
Провадження №11-кп/794/176/15 Головуючий у І інстанції ОСОБА_8
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_1 .
Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 19 листопада 2014 року приблизно о 9.30 год. знаходячись біля будинку № 246 по вул. Головній в м. Чернівці, побачив автомобіль марки «Пежо» номерний знак НОМЕР_1 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб шляхом розбиття каменем скла в дверцятах автомобіля, із переднього пасажирського сидіння викрав майно потерпілого ОСОБА_9 : сумку для ноутбука вартістю 200 грн., в якій знаходився ноутбук Ассус з зарядним пристроєм від нього та чохлом із проводами - 7 500 грн., мишка - 200 грн., відеореєстратор Глобекс - 1200 грн., блокнот чорного кольору - 50 грн., флеш накопичувач ємністю 32 гб. чорного кольору - 150 грн., флеш накопичувач ємністю 2 гб. синього кольору - 60 грн., мікро СД 4гб. - 75 грн., 2 кулькові ручки - 4 грн., навушники - 400 грн., автомобільний зарядний пристрій 75 грн., 3 подарункових блокноти, папка з службовою документацією, всього майна потерпілого на суму 9914 грн. і в подальшому з місця події зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких, вказуючи на його надмірну суворість й невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також незаконне застосування ст. 71 КК України, просить в апеляції змінити вирок районного суду в сторону пом`якшення, а у доповненні до апеляції - вирок скасувати, а справу повернути в суд першої інстанції для об`єднання з кримінальним провадженням № 000094.

Від інших учасників судового провадження апеляцій не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, котрі підтримали доводи апеляційної скарги та доповнення до неї і просили її задовольнити, прокурора, котрий заперечив проти задоволення апеляційних вимог скаржника та просив залишити вирок районного суду без змін, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна повторно за викладених у вироку обставинах, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються як повним визнанням вини самими обвинуваченим, так і наявними в провадженні доказами, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом не досліджувалися, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і прийшов до обґрунтованого висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену судимість за злочини проти власності, вчинив повторно крадіжку, у ході розгляду справи в суді першої інстанції без поважних причини неодноразово не з`являвся до суду, чим порушив обов`язки, покладені на нього слідчим суддею, що свідчить про його небажання виправитися, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про неможливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апеляції в частині неправильного застосування районним судом ст. 71 КК України ґрунтуються на матеріалах провадження виходячи із наступного.

Згідно вироку Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 грудня 2011 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у вид позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців і строк відбування ним покарання повинен обчислюватися з 02 травня 2011 року (Т.1, а.с. 127). Згідно довідок з ВОІ УМВС України в Чернівецькій області та Державної пенітенціарної служби України (Т.1, а.с.91, 105) ОСОБА_5 12.12.2013 р. ухвалою Сарненського районного суду Ровенської області був умовно-достроково звільнений з місць позбавлення волі на 11 місяців та 21 день. Отже, якщо обчислювати строк відбування покарання ОСОБА_5 , згідно вироку суду, з 02.05.2011 року, то строк покарання 3 роки 6 місяців збігає 02 листопада 2014 року. Новий злочин ОСОБА_5 скоїв 19 листопада 2014 року, тобто після того, як він повинен був відбути покарання повністю.

Крім того, дослідивши ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2013 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 колегія суддів виявила арифметичну помилку, допущену цим судом при вирахуванні строку невідбутого покарання. Так, 3 роки 6 місяців позбавлення волі дорівнюють 42 місяцям позбавлення волі. ОСОБА_5 відбув покарання з 02 травня 2011 року по 12 грудня 2013 року, тобто 2 роки 7 місяців 10 днів, що дорівнює 31 місяць 10 днів. Виходячи з цього, строк невідбутого покарання ОСОБА_5 складає 10 місяців 21 день (42 місяці 31 місяць 10 днів = 10 місяців 21 день). Також, строк умовно-дострокового звільнення від покарання не може виходити за межі призначеного судом покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував ст. 71 КК України під час призначення покарання у даному кримінальному провадженні, зазначивши, що ОСОБА_5 вчинив новий злочин в період невідбутого покарання за попереднім злочином, тому вирок суду підлягає зміні в цій частині у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 71 КК України.

Апеляційні доводи в частині неврахування судом першої інстанції щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину як пом`якшуючих покарання обставин, його молодого віку, тяжкого матеріального становища, повного відшкодування завданих збитків, наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей не ґрунтуються на матеріалах справи та є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі враховані районним судом під час постановлення вироку (Т.1, а.с.32).

Вимоги апелянта скасувати вирок районного суду та повернути справу в суд першої інстанції для об`єднання з кримінальним провадженням № 000094 за ст. 185 ч. 2 та 190 ч. 2 КК України не ґрунтуються на нормах КПК України. Так, ст. 334 КПК України допускає об`єднання та виділення матеріалів кримінального провадження ухвалою суду, на розгляді якого вини перебувають. Окрім того, під час розгляду досліджуваного кримінального провадження в районному суді ОСОБА_5 вину визнав повністю та погодився на скорочений розгляд справи в порядку ст. 349 КПК України, будь-яких клопотань про об`єднання матеріалів досудового розслідування не заявляв, в апеляційному порядку оскаржує лише міру покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 412, 413, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України змінити в частині призначення покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України посилання на статтю 71 КК України.
Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим - з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:
суддя ОСОБА_1