Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 1-в/487/39/15
У Х В А Л А
Іменем України
07.04.2015 Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі

головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві клопотання засудженого

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Євгенівка Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 22. 11. 2012 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; засудженого вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13. 05. 2013 за ч. 2 ст. 309 КК України 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Миколаєві від 22. 11. 2012 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п ять років та один місяць,
про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:
12. 02. 2015 до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13. 05. 2013, за амністією на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року. Засуджений посилається на ту підставу, що ним скоєно злочин, за який його засуджено вироком від 13. 05. 2013, до набрання чинності вказаного закону, а тому на нього має поширюватися амністія.

В судовому засіданні ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки не вбачає законодавчих підстав для його задоволення.

Неявка представника Миколаївського слідчого ізолятора УДПС України в Миколаївській області, що відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду клопотання, оскільки останній повідомлений про час та місце проведення засідання належним чином.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та додаткові матеріали, суд прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13. 05. 2013 ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до за ч. 2 ст. 309 КК України 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Миколаєві від 22. 11. 2012 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років та один місяць.

Як вбачається з повідомлення Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 13. 02. 2015 № 1212 ОСОБА_4 12. 02. 2015 затримано та поміщено до Миколаївського слідчого ізолятора УДПС України в Миколаївській області для відбування покарання.

Підстави, які слугують звільненню особи від відбування покарання, визначено у ст. ст. 1-5 закону «Про амністію у 2014 році». Зокрема означені статті містять імперативну вимогу щодо звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (будь-якого основного та додаткового покарання за винятком випадку, передбаченого ст.14 закону «Про амністію у 2014 році») засуджених: за вчинення злочинів невеликої та середньої тяжкості (незалежно від форми вини), а також за вчинення тяжкого злочину з необережності осіб, категорії яких визначені пунктами «а» - «є» ч.1 ст.1 закону «Про амністію у 2014 році»; відповідно до ст.2 закону «Про амністію у 2014 році» за вчинення злочинів будь-якої тяжкості за наявності двох обов`язкових умов: а) ці злочини не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я; б) особи, які їх вчинили (до їх переліку відносяться й інші особи, а не лише ті, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст.1 закону «Про амністію у 2014 році») на момент набрання чинності закону «Про амністію у 2014 році» відбули одну четверту чи більше призначеного строку основного покарання (за винятком категорій осіб, визначених у ст.8 закону «Про амністію у 2014 році», та у ст.4 закону «Про застосування амністії в Україні»); згідно зі ст. 3 закону «Про амністію у 2014 році» за вчинення умисного тяжкого злочину осіб категорії, яких визначені пунктами «а» - «є» ч.1 ст.1 закону «Про амністію у 2014 році», за умови, що на день набрання чинності цим Законом вони відбули половину або більше призначеного строку основного покарання (за винятком категорій осіб, визначених у ст.8 закону «Про амністію у 2014 році» та у ст.4 закону «Про застосування амністії в Україні»); осіб (до переліку яких відносяться й інші особи, а не лише ті, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі стст.13 закону «Про амністію у 2014 році») за вчинення: а) вперше умисного злочину, за який КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше восьми років за умови, що на день набрання чинності закону «Про амністію у 2014 році» (19 квітня 2014 року) вони відбули половину або більше призначеного строку основного покарання (п.«а» ч.1 ст.4); б) умисного злочину, за який КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше шести років за умови, що на день набрання чинності закону «Про амністію у 2014 році» (19 квітня 2014 року) вони відбули дві третини або більше призначеного строку основного покарання (п.«б» ч.1 ст.4); в) умисного злочину, за який КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років за умови, що на день набрання чинності закону «Про амністію у 2014 році» (19 квітня 2014 року) вони відбули половину або більше призначеного строку основного покарання (п.«в» ч.1 ст.4) (Це положення розповсюджується лише на жінок); г) злочину з необережності, за який КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше дванадцяти років за умови, що на день набрання чинності закону «Про амністію у 2014 році» (19 квітня 2014 року) вони відбули половину або більше призначеного строку основного покарання (п.«г» ч.1 ст.4).

Крім того, у ст.5 закону «Про амністію у 2014 році» закріплено вимогу щодо звільнення від відбування покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців засуджених альтернативно за 1) вчинення злочинів невеликої та середньої тяжкості; 2) вперше за тяжкі злочини, якщо вони на день набрання чинності закону «Про амністію у 2014 році» (19 квітня 2014 року) вони відбули половину або більше призначеного строку основного покарання (ч.1 ст. 5).

Засуджений ОСОБА_4 не відноситься до переліку осіб, визначених в ст. ст. 1-5 Закону України «Про амністію у 2014 році», а відтак і підстав для застосування до нього вказаного закону в частині звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13. 05. 2013 у суду немає.

За такого, суд вважає , що у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ЗУ «Про амністію у 2014 році», суд -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року відмовити.
Засудженого ОСОБА_4 повернути до Миколаївського слідчого ізолятора УДПС України в Миколаївській області для подальшого виконання вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 13. 05. 2013 у встановленому законом порядку.
Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1