Справа №212/8439/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі : головуючого, судді: ВОДОП* ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2 ,

прокурора прокуратури Жовтневого району міста Кривого Рогу ОСОБА_3 , адвоката ; ОСОБА_4 , адвоката свідка ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу справу за кримінальним провадженням № 0001816 відносно обвинуваченого ;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, працевлаштованого зі слів в місті Москва Росії, на території України не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
· по ст.. 358 ч. 4 КК України, в редакції закону від 07 квітня 2011 року,

В С Т А Н О В И В;
Відповідно до обвинувального акту, затвердженого прокурором 29 липня 2014 року, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.. 358 ч.4 КК України, в редакції закону від 07 квітня 2011 року. Обвинувачення ОСОБА_7 викладене наступним чином ;
У лютому 2012 року, під час розгляду Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу цивільної справи №2-4362/11 року 2/413/961/2012 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та його розподіл, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 судом частково, встановлений факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 однією сім`єю без шлюбу з 05.01.1998 року до травня 2009 року, та відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 28.02.2012 року будинок АДРЕСА_2 був визнаний спільною сумісною власністю сторін на підставі наданих позивачем - письмових доказів, а саме: довідки про проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у цивільному шлюбі, як чоловіка та жінки з 1997 року до травня 2009 року, а саме: з 01.01.1998 року по грудень 2005 року за адресою: АДРЕСА_3 , а з грудня 2005 року по травень 2009 року за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлений факт придбання та ремонту сторонами житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
07.02.2012 року ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, надав в судовому засіданні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу, розташованого за адресою: вулиця Невська, 3 в Жовтневому районі міста Кривого Рогу копію документу, а саме: - «Довідку про підтвердження перебування на посаді заступника генерального директора ТОВ «МосІнтерСервіс» в період часу з 16.01.1996 року до 28.02.2005 року» від 15.10.2010 року, яка підписана «Генеральним директором ОСОБА_8 », усвідомлюючи та достовірно розуміючи, що ніколи не працював на посаді заступника генерального директора в ТОВ «МосІнтерСервіс», та оригінал документу, а саме: «Довідку про підтвердження тимчасової реєстрації іноземних громадян на території Російської Федерації в міста Москва» від 17.11.2011 року, яка підписана «Начальником ОУФМС ОВД району Коптево Усатий В.В.» про реєстрацію ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_5 , тимчасово не були зареєстровані як іноземні громадяни, 07.02.2012 року, усвідомлюючи та достовірно розуміючи, що надані ним до суду документи містять відомості, які не відповідали об`єктивній дійсності.
Таким чином, ОСОБА_7 , пред`явив та надав 07.02.2012 року суду Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу завідомо підроблені документи, що містили відомості, які не відповідають об`єктивній дійсності, чим навмисно використав завідомо підроблені документи, тим самим ввів в оману Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу.
Дії ОСОБА_7 за зазначеним обвинуваченням органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України, за ознаками: використання завідомо підробленого документу.
Обвинувачений ОСОБА_7 , у судовому засіданні своєї вини у вчинені злочину інкримінованого йому за ст.. 358 ч. 4 КК України не визнав у повному обсязі та суду зазначив, що він цього злочину не вчиняв, а ця кримінальна справа, на його думку, порушена проти нього з надуманих підстав, на догоду його колишній дружині - ОСОБА_5 з якою у нього склалися вкрай конфліктні стосунки, викликані розподілом їх спільно нажитого майна, а саме; будинку АДРЕСА_2 .
Від дійсно подав до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу позов до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та про його розподіл.
Під час розгляду справи від разом з позовною заявою подав декілька письмових доказів, які на його думку підтверджували його позовні вимоги. Серед цих документів, булі і ті дві довідки, на які прокурором зазначено у цьому обвинувальному акті, як на підроблені, які він начебто надав завідомо знаючи про те що ці довідки підроблені.
На самому ділі, він ці довідки отримав в місті Москві, де тривалий час мешкав і працював. Зареєстрований він був в місті Москві. Мешкав він разом з ОСОБА_5 за адресою; АДРЕСА_3 , у двокімнатній квартирі, яку вони наймали у власниці цієї квартирі. З ними разом тривалий час мешкали також їх діти, а саме його дочка та дочка ОСОБА_5 , які ходили у місті Москві до школи.
Колі виник цей цивільний спір, він маючи бажання довести факт його спільного проживання з ОСОБА_5 звернувся до відділку міліції у місті Москві з проханням надати йому довідку про його проживання за вказаною адресою. По цій адресі він не був зареєстрований і тому дільничний міліції взяв у нього номер телефону господарки цієї квартири, зателефонував їй і отримавши підтвердження, що він дійсно мешкає за цією адресою; надав йому довідку з місця проживання, яку він і приєднав до матеріалів цивільної справи. Оскільки обставини його проживання за вказаною адресою були вірно зазначені у цій довідці, то у нього і гадки не було про те, що довідка є недостовірною, або підробленою. Тому він надав суду цей документ вважаючи його достовірним письмовим доказом.
Що стосується довідки з місця його роботи, то він дійсно з 16.01.1996 року до 28.02.2005 року» працював на посаді заступника генерального директора ТОВ «МосІнтерСервіс». А чи мало таку назву це підприємство в період часу від 15.10.2010 року, він не може стверджувати, так як це підприємство декілька разів змінювало свою назву і власників. Він також не може стверджувати а чи був він офіційно працевлаштований у цьому підприємству. Він працюючи на ринку разом з ОСОБА_5 реалізовували ДВД диски і отримували за виконання цієї роботи великі кошти, на які він і придбав вказаний спірний будинок у місті Кривому Розі.
Довідку, яку йому надали за місцем його роботи, ОСОБА_7 не вважає підробленою, тому він також цей документ до суду пред`явив як належний доказ тому, що він працював в місті Москві та отримував великі кошти за свою працю на які і придбав спірний будинок.
Рішенням Жовтневого районного суду від 28 лютого 2012 року було його позовні вимоги задоволено частково, було встановлено факт його проживання з ОСОБА_5 як з дружиною з 05 січня 1998 року по травень 2009 року, за ним та за ОСОБА_5 було визнано рівне право власності / за кожним по 1/2 частині/ на зазначений вище будинок.
Це рішення суду було оскаржено ОСОБА_5 до усіх судових інстанцій і було залишено без змін. Після цього ОСОБА_5 намагалась домогтись перегляду цього рішення за новими виявленими обставинами, посилаючись на те що вказані довідки є не достовірними, підробленими. Однак, знову рішення суду було прийнято не ні її користь. Тоді ОСОБА_5 маючи намір любою ціною скасувати вказане рішення суду звернулась з заявою до Жовтневої районної прокуратури про порушення відносно нього кримінальної справи за шахрайство у великих розмірах та у вчиненні злочину передбаченого ст.. 358 ч.4 КК України. Під час досудового розслідування справа відносно нього за ст.. 190 ч.4 КК України була провадженням закрита, а за ст.. 358 ч.4 КК України направлена до суду. Тому ОСОБА_7 наголосив на тому, що ця справа порушена відносно нього з надуманих підстав, і у його діях відсутній склад злочину. Тому ОСОБА_7 просив суд виправдати його у вчинені вказаного вище злочину.
На підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ст.. 358 ч.4 КК України, прокурором, на думку суду, надані письмові докази, які на думку суду є недопустимими.
Так, на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину, прокурором надано документи, які суд не визнає доказами вини останнього, а саме ;
· фотокопію позовної заяви ОСОБА_7 до суду, датовано 07 лютого 2012 року, яка ніким не завірена.
· Довідку, датовану 15 жовтня 2010 року, з місця роботи ОСОБА_7 , яку сторона обвинувачення вважає підробленою, яка також ніким не завірена і є речовим доказом. Тому цей документ суд не вважає допустимим письмовим доказом у справі. Так як не зрозуміло, і чи це той самий документ який було надано ОСОБА_7 суду по цивільній справі, чи ні.
· Прокурором, взагалі не надано суду такого письмового доказу, який відображено у обвинувальному акті, як довідка з місця проживання ОСОБА_7 в місті Москві за адресою; АДРЕСА_3 , яку прокурор також вважає підробленою і вона визнана речовим доказом у справі.
· Інші письмові докази, витребуванні в порядку окремого доручення від правоохоронних органів міста Москви, а саме; протоколи допитів осіб, довідки та картки реєстрації.
Даючи оцінку цим письмовим доказам, суд вважає, що відповідно до цих документів належним чином не підтверджується вина ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому злочину. Картки надані суду вказують на те, що ОСОБА_7 дійсно тривалий час проживав в місті Москві, та має там тимчасову реєстрацію, а з допитів свідків чітко не вбачається, що ОСОБА_7 отримав від посадових осіб за місцем проживання та за місцем його роботи завідомо для нього підроблені довідки.
Так допитана в Росії свідок ОСОБА_9 ніяких відомостей щодо ОСОБА_7 та отримання ним довідки з місця проживання не повідомила.
З протоколу допиту свідка ОСОБА_10 вбачається, що вона не тривалий час працювала / не офіційно, за дорученням / на посаді директора «МосИнтерСервис», однак з якого часу вона працювала у протоколі не зазначено, а була звільнена в червні 2009 року. ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_7 вона не знає і довідку йому не видавала.
Свідок ОСОБА_11 вказала, що вона працювала директором «МосИнтерСервис» з другої половини 2005 року по 2008 рік. Вона була засновником і директором цього підприємства. ОСОБА_7 вона не знає і такої довідки вона йому не давала.
Вказана довідка видана, як в ній зазначено, у 2010 році.
Такі покази свідків, на думку суду не є достатніми та достовірними доказами вини ОСОБА_7 в чиненні зазначеного вище злочину. Суду стороною обвинувачення не надано доказів тому, що вказані вище свідки дійсно працювати в підприємстві на вказаних посадах «МосИнтерСервис».
Виходячи з зазначеного, суд вважає що стороною обвинувачення не доведено той факт що ОСОБА_7 ніколи не працював на посаді заступника генерального директора в ТОВ «МосІнтерСервіс», або підприємства що має аналогічну назву.
В якості письмового доказу вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ст.. 358 ч.4 КК України стороною обвинувачення надано суду копію рішення суду за позовом обвинуваченого в справі до ОСОБА_5 від 28 лютого 2012 року. У цьому письмовому доказі є посилання судді ОСОБА_12 на зазначені довідки на підтвердження позовних вимог. Однак, при розгляді цієї кримінальної справи суду не надано ніяких доказів тому, а чи був, як зазначено у обвинувальному акті, суд під головуванням ОСОБА_12 , введений в оману цими довідками. Суддя окрім цих письмових доказів, при постановлені зазначеного рішення, керувався не тільки цими довідками, а іншими письмовими доказами, показами свідків та іншими доказами наданими суду сторонами у справі. Так, з тексту зазначеного рішення суду вбачається, що відповідачкою у справі ОСОБА_5 було визнано той факт, що вона мешкала разом з ОСОБА_7 в місті Москві, за адресою; АДРЕСА_3 , та підтримувала з ним шлюбні стосунки.
Однак, під час допиту по цій кримінальній справі у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , в присутності її адвоката ОСОБА_6 , зазначила, що вона мешкала в місті Москві в одній квартирі з ОСОБА_7 однак шлюбні відносини вона з ним не підтримувала. Таким чином, покази свідка ОСОБА_5 у цій частині суд ставить під сумнів, оскільки її покази протирічать тим поясненням які вона давала під час розгляду вказаної вище цивільної справи. ОСОБА_5 також суду зазначила, що вона та ОСОБА_7 торгували на ринку міста Москва відеодисками і за свою працю отримували по 1000 доларів на місяць кожний.

Таким чином, стороною обвинувачення, на думку суду не доведено, що довідки, які були надані ОСОБА_7 суду при розгляді вказаної вище цивільної справи є підробленими і обвинувачений в справі, знаючи достовірно про це, навмисно використав ці документи надавши їх суду, чим ввів суд в оману.

По справі не була проведена експертиза, якою було б визначено, а чи є вказані довідки підробленими, та саме у чому підлягає підробка цих документів, і чи дійсний відтиск печатки на цьому документі, ким виконано рукописний текст та інше.

Вважаючи вказані довідки підробленими, сторонами обвинувачення вважає їх такими тільки на підставі того, що начебто в них внесені дані які не відповідають дійсності.

Так згідно примітки до ст.. 358 ч.4 КК України під офіційним документом у цій статті цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Таким чином, як свідчить судова практика, предметом цього злочину не визнаються документи, які хоч і мають певне юридичне значення, але не надають конкретних прав або не звільняють від обов`язків (наприклад, різноманітні заявки, запити, характеристики, супроводжувальні листи, вкладиші до посвідчень, первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій).

Таким чином, суд не вважає, що вказані в обвинувальному акті довідки, які були надані суду при розгляді цивільної справи ОСОБА_7 є офіційними документами, за використання яких, обвинувачений у справі повинен нести кримінальну відповідальність.

Суддя ОСОБА_12 не був допитаний під час досудового слідства та і не міг бути допитаним з приводу вирішальної значимості цих довідок при прийняті ним вказаного рішення суду, оскільки це стосується таємниці нарадчої кімнати і ніяких свідчень суддя не може давати.

Тому на цей час судом не встановлено, а чи було іншим вказане рішення суду, якщо б ці довідки ОСОБА_7 суду не були подані. Тим більше, що зміст однієї довідки , щодо місця проживання ОСОБА_7 в місті Москві, було у повній мірі підтверджено свідком ОСОБА_5 у цьому судовому засіданні. Що вказує на те, що ця довідка не містить недостовірну інформацію. Тому вказівка в обвинуваченні пред`явленому ОСОБА_7 , що саме ці довідки стали підставою для постановлення такого рішення є не доведеними стороною обвинувачення. Так як і вказівка на те, що суд діями ОСОБА_7 був введений в оману. При цьому обвинуваченням не надана оцінка тому, що вказане рішення постановлене суддею ОСОБА_12 було переглянуто усіма судовими інстанціями України і підстав для його скасування не знайшлося. Не знайшов суд підстав і переглянути рішення за нововиявленими обставинами, коли ОСОБА_5 звернулась до суду і просила переглянути рішення суду з тих підстав, що ОСОБА_7 було надано суду начеб то фіктивні довідки.

Суд також вважає, що обвинувачення ОСОБА_7 в цьому обвинувальному акті викладено не конкретно, не зрозуміло і в ньому не відображено повного змісту складу злочину передбаченого ст.. 358 ч.4 КК України, а саме; не вказані; мотив, цілі та інші обов`язкові обставини, які беззаперечно вказували на вчинення останнім цього злочину і які підлягають доказуванню відповідно до ст.. 91 КПК України, а саме;
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
Так відповідно до ст.. 91 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно ст.. 373 ч.3 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Недопустимий доказ як зазначено у ст.. 86 КПК України не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

В даній кримінальній справі обвинувальний акт викладено таким чином, що зі змісту його суд повинен здогадуватись, а не чітко розуміти суть протиправних злочинних дій ОСОБА_7 ..

Так у обвинуваченні вказано, що «07.02.2012 року ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір…» однак в обвинувачені не зазначено у чому саме полягав його злочинний намір, та яку ціль він переслідував надаючи суду вказані довідки.
Суб`єктивна сторона складу злочину передбаченого ст.. 358 ч.4 КК України характеризується прямим умислом, та спеціальною ціллю, які повинні бути чітко відображені у обвинувачені. Чого не зазначено у цьому обвинувальному акті на самому ділі.
Крім того у обвинуваченні вказано, що ОСОБА_7 , пред`явив та надав 07.02.2012 року суду Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу завідомо підроблені документи, що містили відомості, які не відповідають об`єктивній дійсності, чим навмисно використав завідомо підроблені документи, тим самим ввів в оману Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу.
З цього тексту обвинувачення незрозуміло, які саме завідомо підроблені документи ОСОБА_7 , пред`явив та надав 07.02.2012 року суду Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу, що містили відомості, які не відповідають об`єктивній дійсності, чим навмисно використав завідомо підроблені документи.
Тобто сутність і назва підроблених документів у обвинуваченні у даному випадку не визначена. Не визначено стороною обвинувачення також вказівка на те, чим саме ОСОБА_7 ввів в оману Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу, та у чому це позначилось і які виникли у зв`язку з цим наслідки.
Таке обвинувачення суд не вважає конкретним та таким, що відповідає вимогам закону, щодо складання обвинувальних актів і чіткого викладення винних дій обвинуваченого з вказівкою усіх необхідних ознак цього складу злочину .
Суд вважає, що твердження прокурора стосовно того, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. 358 ч.4 КК України доведена за вказаним вище обвинуваченням зазначеними доказами, а також те, що саме вказані дві довідки стали беззаперечною підставою для ухвалення судом по цивільній справі такого рішення, є хибними.
При цьому прокурор не змінив та не уточнив вказане обвинувачення.
За тих обставин, що прокурором суду не надано належно завіреного письмового доказу, а саме довідки з місця роботи ОСОБА_7 , та не надано взагалі письмового доказу довідки з місця проживання ОСОБА_7 в місті Москві, на які він послався у обвинувальному акті як на підроблені документи, і які начебто використав останній як підроблені офіційні документи, подавши їх суду при розгляді цивільної справи, суд не вважає можливим належним чином оцінити ці докази, які є речовими доказами у справі і тому вважає, що прокурором не надано достатньо допустимих та достовірних доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину.
Суд, проаналізувавши в сукупності вище наведені докази, вважає за необхідне виправдати ОСОБА_7 у вчинені зазначеного правопорушення з підстави недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ст.. 358 ч.4 КК України.
Так, сукупність досліджених та перевірених судом доказів вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не подавав до суду при розгляді цивільної справи офіційних документів у тому розумінні, яке викладене у примітці до ст.. 358 КК України.
Крім того, як зазначив у судовому засіданні ОСОБА_7 він не сумнівався в тому що викладений текст у цих довідках відповідає дійсності, так як він дійсно мешкав в Росії за вказаною у довідці адресою разом з ОСОБА_5 та їх дітьми, що було підтверджено останньою у судовому засіданні, а також він дійсно працював заступником директора приватного підприємства, назва якого за його відомостями є - «МосИнтерСервис», хоча обвинувачений вказав, що назва підприємства де від працював декілька разів змінювалась.
Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурором не доведено у повній мірі те, що ОСОБА_7 вчинив навмисний злочин, передбачений ст.. 358 ч.4 КК України, маючи спеціальну ціль - отримати неправомірну вигоду при постановленні рішення по цивільній справі.
Суд також вважає необхідним зняти арешт з 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 , який було накладено під час досудового слідства у зв`язку з притягненням ОСОБА_7 до відповідальності за ст.. 190 КК України.
Керуючись ст.ст. 369-371, 374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.358 КК України, і виправдати його з підстави недоведеності його вини у вчиненні цього злочину.
Запобіжний захід ОСОБА_7 в даний час обрано не було.

Процесуальні витрати за надання юридичної допомоги ОСОБА_7 відшкодувати відповідно до положень ст.. 126, 130 КПК України за рахунок державного бюджету України.

Зняти арешт з 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 ..
Вирок може бути оскаржений усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини - 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_13 "янов