Єдиний унікальний номер 725/7543/14-к
Номер провадження 1-кп/725/294/14
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 від 16.08.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ревне, Кіцманського району, Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, із середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1,2 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Першотравневого районного суду м. Чернівці надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР № 0000032 від 16.08.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1,2 ст. 402 КК України.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 8 квітня 2014 року був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив на посаді водія - електрика відділення обчислення 1 гаубичного артилерійського взводу 2 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому у військовій частині НОМЕР_2 у військовому званні «солдат».

07.08.2014 року о 15.30 год. за адресою: АДРЕСА_2 , начальником військової частини в усній формі доведено до особового складу військової частини НОМЕР_2 наказ № 145 від 06.08.2014 року «Про організацію та проведення бойового злагодження зведених підрозділів», проте ОСОБА_5 у порушення вимог ст.ст. 11, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 145 від 06.08.2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби ( НОМЕР_3 загальновійськовий полігон), а також будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ та не вчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, з метою уникнення участі у антитерористичній операції та вибуття за межі Чернівецької області, близько 15.30 год. 7 серпня 2014 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , знаючи про проведення антитерористичної операції, про проблеми, з якими стикаються Збройні Сили України під час її проведення, загибель, поранення військовослужбовців на Сході країни, відчуваючи свою безкарність, умисно, відкрито відмовився виконати зазначений вище наказ, в результаті чого зірвано виконання бойового наказу по переміщенню особового складу, що підриває бойову готовність частини та спричинило тяжкі наслідки, а саме: підрив обороноздатності держави та, у подальшому, без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 402 КК України, а саме непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, що спричинило тяжкі наслідки.

Крім того, 13.08.2014 року о 08.20 год. майор ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , довів до особового складу військової частини НОМЕР_2 наказ № 73 від 12.08.2014 року «Про переведення особового складу до нового місця служби».

Однак, обвинувачений ОСОБА_5 , у порушення вимог ст.ст. 11, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 12.08.2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби (військову частину НОМЕР_4 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ та невчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути участі у антитерористичній операції та убуття за межі Чернівецької області, близько 8.20 год. 13 серпня 2014 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, відкрито відмовився виконати зазначений вище наказ та без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 402 КК України, тобто непокору, відкриту відмову виконати наказ начальника.

Під час досудового розслідування між заступником військового прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, яка була скріплена підписами сторін.

Відповідно до умов вищевказаної угоди ОСОБА_5 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, 2 ст.402 КК України в обсязі згідно повідомленої йому підозри від 11.09.2014 року. Сторонами угоди також узгоджено міру покарання за ч. 2 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі та на підставі ч.ч. 1,2 ст. 58 КК України заміну 1 року позбавлення волі на 1 рік службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 10 % грошового забезпечення в дохід держави; за ч. 1 ст. 402 КК України у вигляді 6 місяців службового обмеження з відрахуванням 10 % грошового забезпечення в дохід держави. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно узгоджено призначити ОСОБА_5 міру покарання у вигляді 1 року службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 10 % грошового забезпечення в дохід держави.

Також умовами угоди застережено те, що стронам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог ст.473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ч.4 ст. 394 та ч.3 ст. 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

Також обвинуваченому роз`яснено та усвідомлено те, що відповідно до вимог ст.476 КПК України за наслідком невиконання даної угоди про визнання винуватості прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що умисне невиконання даної угоди про визнання винуватості є підставою для його притягнення до відповідальності, встановленої ст. 389-1 КК України.

У підготовчому судовому засідання сторони угоди її умови підтримали та просили угоду затвердити з призначенням обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання. При цьому, обвинувачений вказав на те, що визнає свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в повному обсязі за обставин, вказаних в обвинуваченні, щиро розкаюється та не заперечує щодо призначення йому узгодженої міри покарання.

Заслухавши думку учасників процесу з приводу затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши угоду на відповідність вимогам ст.ст.472-473 КПК України та нормам КК України, суд вважає, що у суду відсутні підстави для відмови у її затвердженні.
Так, відповідно до вимог п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
При цьому, як передбачено ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Як було встановлено судом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 402 КК України та ч. 1 ст. 402 КК України, тобто у вчиненні непокори , а саме відкритої відмови виконати наказ начальника , що спричинило тяжкі наслідки , а також у вчиненні непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника.
Відповідно до положень ст.12 КК України злочини, передбачені ч. 2 ст. 402 та ч. 1 ст. 402 КК України належать до категорії тяжких злочинів та відповідно до категорії злочинів середньої тяжкості.
Крім того, враховуючи в сукупності обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: щире каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину, позитивна характеристика з місця проживання, молодий вік обвинуваченого, перебування на його утриманні малолітньої дитини, відсутність відомостей про перебування на обліках у лікаря нарколога та психіатра, бажання проходити військову службу, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, а також ураховуючи особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд вважає вірним застосування відносно нього ст.69 КК України при узгодженні міри покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України та призначення узгодженої міри покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 58 КК України заміни 1 (одного) року позбавлення волі на 1 (один) рік службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави, а за ч. 1 ст. 402 КК України у виді 6 (шести) місяців службового обмеження з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів , шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне призначення обвинуваченому покарання у виді 1 (одного ) року службового обмеження для військовослужбовцв з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Крім того, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст.314,376,468-470,475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Затвердити укладену 25 грудня 2014 року між заступником військового прокурора Чернівецького гарнізону та обвинуваченим ОСОБА_5 угоди про визнання винуватості.
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України і за його вчинення із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.ч 1, 2 ст. 58 КК України замінити 1 (один) рік позбавлення волі на 1 (один) рік службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) місяців службового обмеження з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 1 (одного) року службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави.

На вирок може бути подана апеляція з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1