Справа № 278/388/15-к
В И Р О К
іменем України
18 лютого 2015 року, Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 22 грудня 2014 року за №0000262 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 16 грудня 2014 року о 02 годині 30 хвилин в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 67 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з пряним умислом та з метою ухилення від проходження військової служби, знаючи про те, щ він повинен проходити військову службу за призовом, без дозволу командування та інших поважних причин, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, та самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та до 25 грудня 2014 року проводив час на власний розсуд, службові обов`язки не виконував.

25 грудня 2014 року солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

13 січня 2015 року о 07 годині 00 хвилин в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 67 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з пряним умислом та з метою ухилення від проходження військової служби, знаючи про те, щ він повинен проходити військову службу за призовом, без дозволу командування та інших поважних причин, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, та самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та до 23 січня 2015 року проводив час на власний розсуд, службові обов`язки не виконував.

23 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

26 січня 2015 року обвинуваченим в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, підписано угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад три доби, але менше місяця.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинений злочин за ч.1 ст.407 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк шість місяців.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджений в угоді вид покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджений йому вид та розмір покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.407 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним, згідно із ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості від якого потерпілих немає.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості обвинуваченого відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 без передбаченого законом дозволу незаконно самовільно залишив військову частину місця служби військовослужбовця строкової служби тривалістю понад три доби, але менше місця, а тому його дії кваліфікує за ч.1 ст.407 КК України, за якими належить призначити йому узгоджений сторонами угоди про визнання винуватості вид та розмір покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Затвердити у кримінальному провадженні від 22 грудня 2014 року за №0000262 угоду про визнання винуватості ОСОБА_4 .

Міру запобіжного заходу залишити попередню, а саме особисте зобов`язання.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 6 (шість) місяців.

Вирок на підставі угоди, може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1