№ 4-141
ПОСТАНОВА

27 лютого 2007 року
м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі

головуючого - судді Тютюн Т.М.

при секретарі Ликовій
В.Б.,

за участю прокурора Гоготової Т.О.,

захисника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову першого заступника прокурора Оболонського
району м. Києва від 7.11.2005 року про скасування постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ч.З ст. 135 КК України, та постанову слідчого СВ
Оболонського РУ ГУ
МВС України в м. Києві від 20.02.2007 року про порушення
кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.І ст. 135
КК України,

установив:

Постановою о/у ВКР Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 27.07.2005 року за результатами перевірки заяви
ОСОБА_2 відмовлено в порушенні кримінальної справи. Як вказано в мотивувальній
частині рішення, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого
ст. 190 КК України.

Оскаржуваною постановою першого заступника прокурора
Оболонського району м. Києва скасовано вищевказану постанову та порушено
кримінальну справу № 55-1599 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.З ст.
135 КК України. Іншою оскаржуваною постановою порушено кримінальну справу щодо
ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.І ст.135 КК України.

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просить
скасувати постанови про порушення кримінальної справи, посилаючись на наступні
обставини.

11.05.2005 року вона уклала з ОСОБА_3 договір довічного
утримання і згідно з умовами договору взяла на себе обов'язок довічно
матеріально утримувати його щомісячно на суму 300 гривень, сплачувати квартирну
плату та плату за електроенергію, в тому числі виплатити заборгованість у сумі
відповідно 3450 гривень та 312 гривень 48 копійок. Твердження ОСОБА_2 про те,
що 8.07.2005 року сестра покійного ОСОБА_3. ОСОБА_4 знайшла того в жахливому
стані, з пролежнями, що могли утворитися не менш як за два тижні, є
неправдивими. 7.07.2005 року вона з чоловіком провідувала ОСОБА_3. і той не
знаходився в лежачому стані. Оскільки ОСОБА_3. скаржився на стан здоров'я, вона
запропонувала викликати швидку, але він відмовився, попросив наступного разу
зайти 11.07.2005 року, щоб разом піти до лікарів. 2.07.2005 року до ОСОБА_3.
виїжджав наряд ВДСО Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, і той самостійно відчинив двері. Крім цього, 6.07.2005
року ОСОБА_3. самостійно користувався ванною і залив сусідів поверхом нижче.

ІНФОРМАЦІЯ_2 їй стало відомо про те, що ОСОБА_3.
знаходитися в лікарні, а наступного дня він помер від ішемії серця та
кардіосклерозу. Оскільки договір довічного утримання оспорюється в порядку
цивільного судочинства дочкою покійного ОСОБА_2 і підстав для задоволення
позову немає, з метою отримання квартири остання намагається вирішити це
питання шляхом порушення кримінальної справи.

Відповідно до диспозиції ст.135 КК України, кримінально
караним є завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному
для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через
малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо
той, хто залишив без допомоги, зобов'язаний був піклуватися про цю особу і мав
змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в
небезпечний для життя стан.

Склад злочину, передбаченого ст.135 КК України, в її діях
відсутній, оскільки ОСОБА_3. в безпорадному стані не знаходився і сам
відмовився від пропозиції викликати швидку допомогу, хоча навіть якщо б почував
себе гірше, був у змозі самостійно викликати лікаря. 6.07.2005 року до нього
приїжджала швидка, але ОСОБА_3. відмовився від огляду і вигнав лікарів.
Загальний стан його здоров'я був добрий.

Вона не є суб'єктом даного злочину, оскільки
зобов'язалася матеріально утримувати ОСОБА_3., а не піклуватися про нього, і не
ставила його в небезпечний для життя стан.

Тривалий час кримінальна справа незаконно була порушена
за фактом і на її скарги надавалися відповіді, що проводяться слідчі дії та
встановлюються причетні до цього особи. Проте ст.135 КК України стосується
бездіяльності конкретної особи.

У судовому засіданні скаржниця скаргу підтримала,
повністю підтвердивши викладене в ній, та просила її задовольнити.

Захисник дала пояснення, аналогічні доводам скарги, та
зазначила, що проведені в кримінальній справі експертизи ніяк не підтверджують
того, що ОСОБА_3. знаходився у безпорадному стані. У висновках дається
визначення поняття пролежні та вони описуються відповідно до фотографій, що
отримані

всупереч процесуальним нормам. За твердженням ОСОБА_1, зображений на них
чоловік за своєю статурою не відповідає ОСОБА_3, і в акті судово-медичної
експертизи наявність пролежнів не відмічена.

Прокурор не погодився з доводами скарги, зазначаючи про достатність
приводів та підстав до порушення кримінальної справи спочатку за фактом
вчинення злочину, а потім і щодо ОСОБА_1 - за ч.І ст. 135 КК України. На
підставі викладеного прокурор вважав постанови про порушення кримінальної
справи законними та обгрунтованими і просив залишити скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали кримінальної справи № 55-1599, заслухавши пояснення
скаржниці, захисника, думку прокурора, суд вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі
питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови
органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи" №
1 від 11.02.2005 року, розглядаючи скаргу на постанову про порушення
кримінальної справи, суддя вправі з'ясовувати лише такі питання: чи були
наявними на час порушення справи передбачені ч. 1 ст.94 КПК України приводи; чи
мала особа, яка порушила справу, достатньо даних, що вказували на наявність
ознак злочину (ч.2 ст.94 КПК України); чи компетентна особа прийняла рішення
про порушення кримінальної справи і чи було додержано нею встановлений для цього порядок
(ст.98 КПК України).

Згідно з ч.І ст.98 КПК України при наявності приводів і підстав, зазначених
у статті 94 цього Кодексу, прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя
зобов'язані винести постанову про порушення кримінальної справи, вказавши
приводи і підстави до порушення справи, статтю кримінального закону, за
ознаками якої порушується справа, а також дальше її спрямування.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що 7.11.2005 року першим
заступником прокурора Оболонського району м. Києва за матеріалами перевірки за
заявами ОСОБА_2 скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи
та порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.З
ст. 135 КК України, тобто залишення в небезпеці.

Як зазначила ОСОБА_2 у заявах, у 20-их числах червня 2005 року її батько
ОСОБА_3. приїжджав до своєї рідної сестри ОСОБА_4 і, коли уходив, обіцяв
зателефонувати, але не зробив цього. ОСОБА_4 телефонувала батьку кожен день,
але слухавку ніхто не брав. 7.07.2005 року на дзвінок ОСОБА_4 хтось зняв трубку
й батько незв'язно сказав, що він живий і добре себе почуває. Коли наступного
дня ОСОБА_4 приїхала до брата, застала його в жахливому стані, у калюжі
екскрементів. ОСОБА_3. не міг ворушитися та розмовляти. На його тілі було два
великі пролежні, які, за свідченням лікарів, могли утворитися не менше як за 2
тижні. ОСОБА_3. було госпіталізовано і ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер у лікарні. В
лікарні вона бачила чоловіка та жінку, які питали, де можна знайти хворого
ОСОБА_3., та на її запитання відповіли, що їх попросили доглядати за батьком.
Вона вважає, що ОСОБА_1, маючи реальну можливість доставити в лікарню тяжко
хворого батька, допустила злочинну бездіяльність, що стало причиною його
передчасної смерті (т.1 а.с. 21, 54).

Отже, приводом до порушення кримінальної справи за фактом
стала вказана заява ОСОБА_2, підставами - дані, які містяться в поясненнях
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та самої ОСОБА_1, що 7.07.2005 року, коли
вона прийшла до ОСОБА_3., з яким уклала договір довічного утримання, той лежав
поперек ліжка і скаржився на сильний біль у грудній клітці та слабкість у ногах,
і на її пропозицію відмовився від виклику швидкої (т.1 а.с. 29-36, 37-45,
66-67, 114, 116, 117).

За результатами проведених слідчих дій в рамках
кримінальної справи 20.02.2007 року слідчим Оболонського РУ ГУ МВС України в м.
Києві порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину,
передбаченого ч.І ст. 135 КК України. На виконання вимог ст.98 КПК України в
постанові зазначено, що приводом до порушення кримінальної справи є заява
ОСОБА_2, а підставами -достатні дані, які вказують на наявність в діях ОСОБА_1
складу злочину, тобто матеріали перевірки в кримінальній справі № 55-1599.

Твердження ОСОБА_1, що вона не є суб'єктом злочину,
оскільки її зобов'язання носили лише матеріальний характер, спростовуються
змістом договору довічного утримання (догляду) від 11.05.2005 року. Відповідно
до умов договору скаржниця зобов'язана була забезпечити ОСОБА_3. житлом шляхом
збереження права його безоплатного пожиттєвого проживання в квартирі,
забезпечити його необхідним доглядом, готувати гарячу їжу, прибирати квартиру,
прати, в період лікування в медичних закладах -регулярно відвідувати з наданням
необхідної допомоги. А ОСОБА_3., в свою чергу, передавав ОСОБА_1 у власність
належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 47).
Отже, правовий обов'язок піклуватися про потерпілого був обумовлений у даному
випадку цивільно-правовим договором.

В оскаржуваних постановах вказано статтю Кримінального кодексу України, за
якою порушено справу, та дальше її спрямування. Таким чином заступником прокурора
та слідчим при порушенні кримінальної справи були виконані вимоги ст.ст.94-98
КПК України щодо приводів та підстав до порушення кримінальної справи, рішення
прийняті компетентними особами, законність джерел отримання даних, які стали
підставами для винесення постанов про порушення справи, не викликає сумнівів.

Що стосується тверджень у сказі про те, що ОСОБА_3. не перебував у
безпорадному стані, що підтверджується відповідними доказами, а також
оспорювання висновків судово-медичних експертиз, то при розгляді скарги
відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства суд не
вправі

розглядати
й заздалегідь вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи
по суті, тобто давати оцінку доказам.

Тому постанови про порушення кримінальної справи є законними та
обгрунтованими і підстав для їх скасування суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.2368 КПК України,
п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що
виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання,
слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи" № 1 від 11.02.2005
року, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову першого заступника прокурора
Оболонського району м. Києва від 7.11.2005 року про скасування постанови про
відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи за
ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України, та постанову слідчого
СВ Оболонського РУ ГУ
МВС України в м. Києві від 20.02.2007 року про порушення кримінальної справи
щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.І ст. 135 КК України,
залишити без задоволення.

На постанову судді протягом семи діб з дня її винесення може бути подана
апеляція до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва.