Провадження № 1-кп/314/260/2013
ВИРОК

іменем України

23.12.2013
м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі:

- головуючого судді - Надворної
О.С.,

- при секретарі - Якубовській
Т.М.,

- з участю прокурора - Беженарь
Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вільнянськ
кримінальне провадження за
обвинуваченням:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Запоріжжя, українця, громадянина
України, освіта середня, не працюючого,
розлученого, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, фактично проживав за
адресою: АДРЕСА_2, раніше судимого:

- 10.02.2009 року Ленінським районним
судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, з
застосуванням ст. 69 КК України до 2-х
років позбавлення волі. Звільнився
16.07.2010 року з Біленківської ВК № 99
УДПтС України в Запорізькій області за
відбуттям строку покарання;

- 29.06.2011 року Комунарським районним
судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК
України до 4-х років позбавлення волі.
Початок відбування строку покарання:
25.11.2010 року; Зараз відбуває покарання в
Софіївській ВК № 55 УДПтС України в
Запорізькій області;

- у вчиненні злочину, передбаченому
ст. 391 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, відбуваючи в
Софіївській виправній колонії № 55
УДПтС України в Запорізькій області
покарання у вигляді
позбавлення волі, призначене
йому вироком Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2011
року, неодноразово порушував
режим відбування покарання, а саме:

03.08.2013 року о 06-05 год.
ОСОБА_2, відбуваючи покарання на
дільниці КДіР Софіївської ВК № 55,
порушив режим утримання, а саме
відмовився виконувати команду
«Підйом!», чим порушив вимоги ст. 9 КВК
України, згідно якої засуджені
зобов'язані виконувати законні вимоги
адміністрації органів та установ
виконання покарань, а також ч.3 ст. 107
КВК України, п.29 Правил внутрішнього
розпорядку установ виконання покарань,
вимогами яких також передбачено, що
засуджені зобов'язані виконувати всі
законні вимоги персоналу колонії. При
цьому засуджений ОСОБА_2 на зроблені
йому зауваження став висловлювати
своє невдоволення режимом відбування
покарання, в зв'язку з чим був
доставлений до чергової частини для
надання письмових пояснень з приводу
допущенного порушення. Проте,
намагаючись ухилитися від
дисциплінарної відповідальності,
ОСОБА_2 надавати ці пояснення в
категоричній формі відмовився, про що
був складений відповідний акт, а
ОСОБА_2 03.08. 2013 року був переведений до
приміщення камерного типу (ПКТ) строком
на 1 місяць, оскільки інші заходи
впливу, які раніше застосовувалися до
засудженого за вчинені ним
дисциплінарні проступки, не вплинули
на його поведінку.

04.09.2013 року об 11 год.55 хв. засуджений
ОСОБА_2, відбуваючи покарання в камері
дільниці посиленого контролю
установи, і знаходячись на
прогулянковому дворику дільниці
посиленого контролю, відкрито, в
присутності робітників адміністрації
та інших засуджених Софіївської ВК 55,
відмовився виконувати законну вимогу
начальника відділення СПС майора
внутрішньої служби Власова А.В., а саме:
приступити до прибирання
прогулянкового дворику дільниці
посиленого контролю установи, на якому
засуджений здійснював прогулянку і
згідно з графіком чергувань від 03.09.2013
року був черговим. Своїми діями
засуджений ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9
КВК України, згідно якої засуджені
зобов'язані виконувати законні вимоги
адміністрації органів та установ
виконання покарань, а також ч.3 ст. 107
КВК України, п.29 Правил внутрішнього
розпорядку установ виконання покарань,
відповідно до яких засуджені
зобов'язані виконувати всі законні
вимоги персоналу колонії. При цьому
засуджений ОСОБА_2 був одягнутий та
взутий за сезоном, а також був
забезпечений необхідним робочим
інвентарем, пройшов інструктаж з
техніки безпеки та за станом здоров'я
міг залучатися до праці.

Допитаний в судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_2 пояснив, що йому
зрозуміло звинувачення, він
повністю визнає свою провину,
підтвердив обставини вчинення злочину,
викладені в обвинувальному акті. При
цьому пояснив, що відбуваючи
покарання згідно попереднього
вироку в умовах Софіївської ВК № 55,
він, дійсно, в серпні 2013 року був
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності та переведений до
приміщення камерного типу строком на 1
місяць за те, що спочатку відмовився
зранку підійматися за командою
«Підйом», а потім сперечався з цього
приводу з адміністрацією установи.
Після цього, 04.09.2013 року вдень від
відмовився виконувати вимогу
начальника відділення щодо
прибирання прогулянкового дворика,
хоча за графіком чергувань саме він був
черговим в той день. В своє виправдання
обвинувачений пояснив суду, що
відмовлявся виконувати вимоги
адміністрації колонії щодо
прибирання, оскільки вважав, що це
принижує його людську гідність. Зараз
щиро кається в скоєному, зробив
необхідні висновки та зобов'язався на
майбутнє не повторювати своїх
помилок та не порушувати режим
відбування покарання.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_2
в суді беззастережно визнав свою
вину у повному обсязі, ніхто з
учасників процесу не оспорював
встановлені досудовим
розслідуванням фактичні обставини
та докази у цьому кримінальному
провадженні, суд, керуючись
вимогами ст.349 КПК України, обмежив
вивчення доказів допитом
обвинуваченого та дослідженням
матеріалів, характеризуючих його
особу, а інші докази стосовно тих
обставин справи, які ніким не
оспорювались, визнав недоцільним
досліджувати.

Проаналізувавши в сукупності
вищезазначені обставини, суд дійшов
висновку, що вина обвинуваченого
повністю доведена в судовому
засіданні, та кваліфікує його дії за
ст. 391 КК України - як злісна непокора
законним вимогам адміністрації
установи виконання покарань особою,
яка відбуває покарання у виді
позбавлення волі, якщо ця особа за
порушення вимог режиму відбування
покарання була піддана протягом року
стягненню у виді переведення до
приміщення камерного типу.

Відповідно ст. 66 КК України
в якості обставини, що пом'якшує
покарання ОСОБА_2, суд визнає
його щире каяття в скоєному.

Обставин, передбачених
ст. 67 КК України, які обтяжують
покарання

ОСОБА_2, судом не виявлено.

При призначенні покарання
суд враховує позицію сторони
обвинувачення, дані про особу
обвинуваченого, який раніше
був судимий, при цьому покарання за
попереднім вироком повністю не
відбув, за місцем відбування покарання
характеризується задовільно, на
обліку у лікаря нарколога та психіатра
не перебуває.

Оцінюючи все вищевикладене в
сукупності, а також враховуючи
характер і ступінь суспільної
небезпеки скоєного ОСОБА_2,
приймаючи до уваги те, що особі, яка
вчинила кримінальний злочин, має бути
призначене покарання необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів, суд
прийшов до висновку, що виправлення
обвинуваченого можливо тільки в
умовах, пов'язаних з ізолюванням від
суспільства, при призначенні йому
покарання у вигляді позбавлення волі.
Суд вважає, що тільки цей вид
покарання є необхідним і достатнім
для попередження скоєння ОСОБА_2
нових злочинів.

Призначення такого покарання буде
відповідати принципу необхідності і
достатності для виправлення
обвинуваченого, випливає з дотримання
судом принципів "рівних можливостей"
та "справедливого судового розгляду",
встановлених ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основних свобод 1950 року.

При призначенні покарання
суд враховує, що ОСОБА_2 не відбув
покарання, призначене йому вироком
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 29.06.2011 року, і тому
остаточно призначає йому
покарання за сукупністю вироків
за правилами ст. 71 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_2 на
підставі ухвали Вільнянського
районного суду Запорізькогої області
про обрання йому запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою був
етапований та утримується в умовах
Вільнянського слідчого ізолятора
Запорізької області починаючи з
25.10.2013 року; на цей час
невідбутий ОСОБА_2 строк покарання
за вироком Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 29.06.2011 року
становить 1 рік 1 місяць
позбавлення волі;

Питання про речові докази слід
вирішувати в порядку ст. 100 КПК
України.

Цивільний позов не заявлено.

До набрання вироком законної
сили обраний ОСОБА_2 захід
забезпечення кримінального
провадження у вигляді тримання під
вартою - необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК
України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_2 винним у
вчиненні злочину, передбаченого ст.
391 КК України, та призначити йому
покарання у вигляді 1 (одного) року
позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК за
сукупністю з вироком
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 29.06.2011 року частково
приєднати невідбуту частину
покарання у вигляді 1 місяця 15 днів
позбавлення волі, і остаточно
визначити покарання у вигляді
1(одного) року 1 місяця 15 днів
позбавлення волі.

Початок строку відбування
покарання ОСОБА_2 рахувати з
25.10.2013 року.

Обраний ОСОБА_2 захід
забезпечення кримінального
провадження у вигляді тримання під
вартою до набрання вироком законної -
залишити без змін.

Речовий доказ: долучений до
матеріалів кримінального провадження
DVD-R диск з відеозаписом відмови від
виконання законних вимог
адміністрації засудженим ОСОБА_2 , -
залишити у матеріалах кримінального
провадження.

Вирок набуває законної сили після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу
не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду
може бути подана до апеляційного суду
Запорізької області через
Вільнянський районний суд
Запорізької області протягом
тридцяти днів з дня його
проголошення.

Копія вироку негайно після його
проголошення підлягає врученню
обвинуваченому та прокурору.

Суддя:

О.С. Надворна

23.12.2013