ЄУН193/995/15-к
Провадження №1-кп/193/50/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В И Р О К
06 серпня 2015 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000504 року від 28 травня 2015 року, по обвинуваченню

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с.Ботвино Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого згідно ст..89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 органами досудового слідстава обвинуачується в наступному

28 травня 2015 року приблизно о 06 годині 50 хвилин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2111» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Т-0919 «П`ятихатки-Апостолово-Зеленодольськ» у Софіївському районі, Дніпропетровської області, та на 111 км. +300 м., не діяв таким чином , щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, здійснив виїзд за межі проїжджої частини. У кювет по ходу свого руху, де опрокинувся.

Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п. 12.1. Правил дорожнього руху України. Згідно якого: п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-траспортною пригодою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми голови, тулубу та кінцівок; забійної рани по лівій гомілці; забійної рани по лівому колінному суглобові та стегні; синців по правому стегні; по переднім поверхням лівої та правої половини грудей, у лонній ділянці, в області спинки носу, переломів кісток носу, уламкового перелому кісток носу; крововиливів у м`які тканини грудей, відповідно синцям; перелому тіла грудини: переломи 2-11 ребер ліворуч по передньопахвинній та середньо ключичній лініям з пошкодженням пристінкової плеври та тканини лівої легені; перелом 2-11 ребер праворуч по передньопахвинній та середньо ключичній лініям з пошкодженням пристінкової плеври та тканини правої легені; перелому 2-10 ребер ліворуч по кологрудинній лінії без пошкодження пристінкової плеври; перелому хребта на рівні 7-8 грудних хребців з розривом оболонок та речовини спинного мозку; розриву лонного сполучення; перелому лонних кісток; відкритих переломів лівої гомілки, лівого стегна; перелому правої великогомілкової кістки; крововиливів у м`які тканини в області переломів кісток.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнає, але просить взяти до уваги те, що в нього було запаморочення голови і він не пам"ятає , як саме він з"їхав з основної дороги, та опинився у кюветі, а також наподягає на тому, що йому не дали можливості на досудовому слідстві захистится та довести свою позицію.

Потерпіла в судовому засіданні підтвердила лише факт смерті матері ОСОБА_7 , будь-яких звинувачень до ОСОБА_6 , який є рідним братом потерпілої, висунуто не було.

Свідок ОСОБА_8 пояснил, що на власні очі бачила, як померла її матір, вважає винним в цьому свого брата ОСОБА_6 .

Як на підставу доведеності вини ОСОБА_9 сторона обвинувачення посилається на покази потерпілої, свідка та висновки експертів, копії протоколів огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, огляду транспортного засобу, відтворення. Проте, таке обвинувачення визнається судом не доведеним виходячи з наступних підстав:
так дійсно обвинувачений здійснив правопорушення, передбачене Кримінальним кодексом України. З даного приводу він вважає себе винним, так як загинула його рідна матір, про що він дуже жалкує, але наразі саме моральний фактор має істотне значення
В судовому засіданні встановлено, що
по-перше обвинувачений сам перебував у лікарні після дорожньої пригоди
по-друге обвинувачений перебував на обліку у лікаря психіатра і запаморочення пов`язано саме з цим.
В судовому засіданні був призначений адвокат згідно чинного законодавства України, що не було взято до уваги на досудовому слідстві.
Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідка, вивчивши матеріали кримінального провадження, аналізуючи зібрані в ході досудового слідства та перевірені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що інкриміноване ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, не знайшло свого підтвердження та обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення з наступних підстав.
Основним безпосереднім об`єктом даного злочину є безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.
Об`єктивна сторона злочину включає наступні обов`язкові ознаки: 1) діяння; 2) обстановку; 3) наслідки; та 4) причинний зв`язок між діянням та наслідками.
Діяння заключається в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту.
Причинний зв`язок між діянням та наслідками має місце тоді, коли порушення правил дорожнього руху чи експлуатації транспорту, допущені винною особою, закономірно, при необхідності тягне за собою наслідки, передбачені ст.286 КК України.
Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, є особа, керуюча транспортним засобом (водій).
Згідно ст..18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці з якого відповідно до КК України може наставати кримінальна відповідальність. На досудовому слідстві не було встановлено чи є обвинувачений суб`єктом даного правопорушення.
Суб`єктивна сторона злочину визначається відношенням винного до наслідків і в цілому характеризується неосторожною формою вини.
З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань потерпілого свідка які не надали об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також у зв`язку з відсутністю підстав для спростування виправдовувальних показань обвинуваченого суд відповідно до ст.62 Крнституції України тлумачить ці обставини на користь обвинуваченого і приходить до висновку.
Адже аналіз вказаних вище доказів наданих стороною обвинувачення свідчить про те, що даною стороною грубо порушено конституційне право обвинуваченого на захист.
Надані стороною обвинувачення докази ніяк не викривають обвинуваченого у причетності до порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Згідно вимог ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Вимогами ст.370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
В статті 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, відповідно до приписів ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, не дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, а вищевказані докази суд вважає не належними та не достатніми для постановлення обвинувального вироку.
Суд, розглянувши матеріали кримінального провадження, вважає, що досудове слідство було проведено однобічно з ухилом на сторону потерпілої, яка є рідною сестрою обвинуваченого, тобто з можливим тиском на неї.
Судом окремо буде вирішуватися питання щодо речових доказів, які також не були зазначені у обвинувальному акті.
Виправдувальний вирок згідно ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи викладені обставини, на підставі ретельного дослідження наданих в ході судового слідства доказів, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 у вчиненні ним порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження не доведена, у зв`язку з чим обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд, -
ВИПРАВДАВ:
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.286 ч.1 КК України та виправдати його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Витрати про залучення експерта віднести на рахунок держави.
Питання по речовим доказам вирішити окремо.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення
Суддя