УХВАЛА

іменем України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів:при секретарі ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
за участю прокурора ОСОБА_13,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 26 травня 2015 року кримінальне провадження № 0000248

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 2 липня 2014 року затверджено угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_6 й потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідно до якої ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2014 року зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що 20 травня 2014 року приблизно о 18 год. 00 хв., перебуваючи у пивній палатці «Десант», розташованої на вул. Леніна, 77 у м. Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області з мотивів явної неповаги до суспільства грубо порушив громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка полягала у нанесенні ударів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в денний період часу у громадському місці, де на той час перебували жінки та діти.

У касаційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки вважає, що у даному кримінальному провадженні угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим не може бути укладена, а суд усупереч вимогам п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України не перевірив відповідність умов угоди вимогам ч. 3 ст. 469 цього ж Кодексу та безпідставно затвердив таку угоду.

Свої доводи про неможливість укладення в даному кримінальному провадженні угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим прокурор обґрунтовує тим, що основним об'єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, є громадський порядок, і шкода внаслідок вчинення такого кримінального правопорушення передусім завдається публічним інтересам, а шкода, спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам, є лише проявом посягання на основний об'єкт.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_13, яка не підтримала доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, де безпосереднім об'єктом є громадський порядок, а додатковим факультативним об'єктом - здоров'я потерпілих осіб.

За змістом ч.3 ст.369 КПК обов'язковими умовами за наявності яких може бути укладено угоду про примирення є такі: кримінальне правопорушення стосується тільки приватних (особистих або майнових) інтересів і при цьому злочином не порушені публічні інтереси.

Із обвинувачення ОСОБА_6 слідує, що він вчинив злочин, яким порушив не тільки приватні інтереси потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а й публічні інтереси.

За таких обставин укладення угоди про примирення між потерпілими та обвинуваченим ОСОБА_6 виключається.

Суд першої інстанції в порушення вимог ч.7 ст.374 КПК належним чином не перевірив угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та безпідставно її затвердив, ухваливши вирок щодо ОСОБА_6

Зазначені порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки вони перешкодили суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення.

Допущені судом першої інстанції істотні порушення процесуального закону залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції, який розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора, в порушення вимог ст.419 КПК, не навів переконливих мотивів з яких виходив при залишенні без зміни рішення суду першої інстанції, та сам припустився помилки, визнавши, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, тоді як ч.2 ст.477 КПК цього не передбачено.

Відповідно до ст.438 КПК істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судових рішень.

Керуючись статтями 433-434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 2 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_11 ОСОБА_10