Справа № 1304/1-179/11 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/33/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
cуддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
підсудного захисника підсудного та представника потерпілогоОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляцію підсудного ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2012 року,

встановила:
вироком Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2012 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишня Городоцького району Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, приватного підприємця, мешканця АДРЕСА_1 , без судимості,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 1971 КК України до штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 3 ст. 1971 КК України до штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону України від 11 червня 2009 року) до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_10 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначеним вироком ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 1971, ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження у кримінальній справі закрито.

Вироком суду першої інстанції також скасовано запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 у вигляді підписки про невиїзд та вирішено питання з речовими доказами і стягнуто з засудженого ОСОБА_9 судові витрати в користь НДЕКЦ при ГУ МВСУ у Львівській області 470,76 грн. за проведення експертизи.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винним та засуджений за те, що він у серпні 2007 року, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, з корисливих мотивів, самовільно зайняв таку площею 0,0030 га, по АДРЕСА_2 , всупереч встановленого законом порядку, оскільки вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_12 згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЛВ № 065220, виданого 26 липня 2001 року на підставі ухвали 12-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради № 959 від 22 лютого 2001 року, чим заподіяв значної шкоди її власнику і вчинивши самовільне будівництво гаража.

Крім цього, ОСОБА_11 , не будучи власником земельної ділянки площею 0,0030 га, що по АДРЕСА_2 , використав завідомо підроблений документ - Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ЛВ № 065220, виданого 26 липня 2001 року на підставі ухвали 12-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради № 959 від 22 лютого 2001 року, подавши його в серпні 2007 року в ЛКП «Княже місто» по вул. Тихій, 5 у м. Львові з метою захоплення вказаної земельної ділянки і незаконного будівництва індивідуального гаража.

На вирок суду першої інстанції засуджений ОСОБА_11 подав апеляцію, в якій оспорюючи законність постановленого судом вироку зазначив, що кримінальна справа не у повному обсязі досліджена, а тому, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, а матеріали справи передачі на додаткове розслідування. Зокрема, в частині його засудження за ч.ч. 1, 3 ст. 1971 КК України ОСОБА_11 вважає, що в цій частині допущено неповноту та однобічність досудового і судового слідства, зокрема, судом першої інстанції не встановлено, до якої адреси відноситься спірний гараж ( АДРЕСА_2 або належить до земель м. Львова).

Апелянт також стверджує і про те, що він неправомірно притягнутий до кримінальної відповідальності, оскільки акт-попередження ЖЕКу, постанови про накладення штрафу були складені на іншу особу його колишню дружину ОСОБА_13 . Крім цього, на його думку не визначений власник спірної земельної ділянки і тому ОСОБА_14 не може бути потерпілим по кримінальній справі та не перевірено, чи останній особисто отримував Державний акт на землю.

У запереченнях на апеляцію засудженого ОСОБА_9 представник потерпілого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_8 зазначив, що така, на його думку, є безпідставною, а вирок правильним і обґрунтованим, постановленим на підставі зібраних і перевірених у судовому засіданні доказах. Так, доводи, наведені в апеляційній скарзі, не мають нічого спільного з вироком, постановленим по справі. В апеляційній скарзі на вирок суду не спростовуються докази вини засудженого ОСОБА_9 , наведені у вироку і взагалі, у ній про вирок не йдеться та просив залишити апеляцію без задоволення.

У поданому доповненні до апеляційної скарги засуджений ОСОБА_11 просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2013 року та закрити кримінальну справу за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 1971 КК України з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (1960 року).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 січня 2014 року оскаржуваний вирок змінено: скасовано вирок у частині засудження ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 358 КК України і в цій частині провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу злочину; виключено з резолютивної частини вироку посилання на застосування вимог ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_10 покарання і рішення про його звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 3 ст. 1971, ст. 358 КК України і на закриття провадження у кримінальній справі. Постановлено вважати ОСОБА_9 засудженим: за ч. 1 ст. 1971 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 3 ст. 1971 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на підставі ст. 49 КК України ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2014 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 січня 2014 року щодо ОСОБА_16 у частині звільнення його від призначеного покарання за ч. 1 ст. 1971, ч. 3 ст. 1971 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності скасовано, а справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд. В решті ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 січня 2014 року щодо ОСОБА_9 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_17 про скасування вироку та закриття провадження у кримінальній справі за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 1971 КК України, представника потерпілого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_18 , прокурора про скасування вироку і направлення справи на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_9 підлягаю до часткового задоволення, а оскаржуваний вирок до скасування, з направленням справи на новий судовий розгляд з наступних підстав.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 січня 2014 року оскаржуваний вирок змінено: скасовано вирок у частині засудження ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 358 КК України і в цій частині провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу злочину і в цій частині ухвала апеляційного суду не скасована в касаційному порядку.

Щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 197-1 країни Колегія Суддів вважає що, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про її доведеність, оскільки доказами, дослідженими судом першої інстанції безспірно встановлено, що потерпілий ОСОБА_14 на законних підставах - Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІІ-ЛВ № 065220, яка розташована на території Львівської міської ради, володіє земельною ділянкою площею 0, 0030 га по АДРЕСА_2 і яка передана йому для будівництва гаража на АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 164), з чим погодилась колегія суддів Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 12 червня 2014 року.

Як убачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2014 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 січня 2014 року щодо ОСОБА_16 у частині звільнення його від призначеного покарання за ч. 1 ст. 1971, ч. 3 ст. 1971 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності скасовано, а справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд. В решті ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 січня 2014 року щодо ОСОБА_9 залишено без зміни.

Таким чином, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано визнав ОСОБА_9 винним та підставно призначив йому покарання за ч. 1 ст. 197-1 КК України у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч. 3 ст. 197-1 КК України у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і на підставі ст. 70 КК України остаточно призначив покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, обґрунтовано прийшовши до висновку про закінчення строків давності за вчинення цих злочинів ОСОБА_19 , безпідставно звільнив його від кримінальної відповідальності, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України особа в такому випадку повинна бути звільнена від відбування призначеного судом покарання.

Оскільки для виправлення зазначеної помилки суду першої інстанції, в частині звільнення засудженого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, необхідно прийняти рішення в сторону погіршення становища засудженого ОСОБА_9 , шляхом постановлення вироку, то колегія суддів позбавлена такої можливості, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок необхідно скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, також неправильно вирішив питання про стягнення судових витрат у справі по оплаті вартості висновку комплексної експертизи техніко-криміналістичного дослідження документів та почеркознавчої експертизи № 6/16 від 24 січня 2008 року в розмірі 470,76 грн. стягнувши їх з засудженого ОСОБА_9 на користь НДЕКЦ при ГУ МВСУ у Львівській області, а не на користь держави (т. 1, а.с. 189).

Керуючись ст.ст. 362, 366-367, 371, 377 КПК України (1960 року), колегія суддів, -

ухвалила:
апеляцію засудженого ОСОБА_9 задовольнити частково, вирок Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2012 року стосовно ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
підпис підпис підпис

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_20

Ухвала вступила в законну силу 27 січня 2015 року

Помічник судді ОСОБА_21

" "__________________ 2015 року