АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні із застосуванням відповідно до ст. 336 КПК України відеоконференції із Київським СІЗО апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення засудженої ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою.

Своє рішення суд мотивував тим, що на даний час не доведена наявність у засудженої ОСОБА_6 такої тяжкої хвороби, яка б давала підстави для її звільнення від подальшого відбування покарання. Також суд врахував те, що ОСОБА_6 засуджена за вчинення особливо тяжкого злочину, і її діями заподіяна значна шкода потерпілим.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2013.

За доводами захисника ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам обґрунтованості, вмотивованості, а висновки, що містяться в цьому судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, за твердженнями захисника суд не взяв до уваги, що лікарями кардіохірургом, терапевтом, неврологом, лікарями Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, судово-медичним експертом, лікарями медико-соціальної комісії, лікарями медичної частини Київського слідчого ізолятора було здійснено однаковий висновок щодо наявності у ОСОБА_6 тяжкої хвороби, яка перешкоджає їй відбувати покарання, а також щодо необхідності її лікування в умовах спеціалізованого медичного закладу.

Захисник зауважує, що судом не було забезпечено виконання його ж ухвали від 11 вересня 2014 року, якою Управління Державної Пенітенціарної служби України у м. Києві та Київській області було зобов`язано провести медичне обстеження ОСОБА_6 спеціальною лікарською комісією, і при цьому безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання захисту про призначення щодо ОСОБА_6 судово-медичної експертизи.

Також захисник зазначає, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за час перебування в Київському слідчому ізоляторі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_5 та засудженої ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, вивчивши та перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2013 року зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2014 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 4 липня 2014 року до ОСОБА_6 застосовано ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», скорочено невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2013 року й визначено остаточно невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць і 7 (сім) днів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення засудженої особи від покарання за хворобою.

Захворювання на тяжку хворобу є підставою для звільнення особи від покарання або від подальшого його відбування лише у випадку, якщо ця хвороба не лише за своєю тяжкістю, а й за характером перешкоджає відбуванню покарання, тобто коли подальше відбування покарання загрожує життю особи або може призвести до серйозного погіршення стану здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Виявлення захворювань, які можуть бути підставою для звільнення засуджених, покладається на спеціальні лікарські комісії, які відповідно до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014, створюються при лікарняних закладах Державної пенітенціарної служби України та проводять медичний огляд таких хворих засуджених після обов`язкового лікування і ретельного обстеження хворого в стаціонарних умовах лікарняних закладів або закладів охорони здоров`я з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу. У разі виникнення захворювань, що потребують спеціальних і складних засобів обстеження, діагнози встановлюються комісією з обов`язковим залученням фахівців відповідного профілю установ органів охорони здоров`я.

Крім того, вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбування покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має враховувати не тільки висновок лікарської комісії, а й тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухиляється він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Як вбачається з матеріалів судового провадження за клопотанням захисника ОСОБА_8 , засуджена ОСОБА_6 , вирок щодо якої набрав законної сили, на даний час перебуває в Київському СІЗО. Державною пенітенціарною службою України їй визначено установу для подальшого відбування покарання та надано персональний наряд на етапування.

Порушуючи питання про звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання за хворобою, захисник у клопотанні вказав, що ОСОБА_6 під час судового слідства, проведеного судом апеляційної інстанції, захворіла на тяжку хворобу, яка перешкоджає їй відбувати покарання, на обґрунтування чого навів наступні аргументи.

8.11.2013 в Київському СІЗО ОСОБА_6 була оглянута лікарем-терапевтом, який діагностував у неї транзиторні ішемічні атаки, гострий ситуативний невроз, вегето-судинну дистонію.

22.11.2013 ОСОБА_6 була госпіталізована до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (КМКЛШМД), де проходила стаціонарне лікування, та лікарями їй діагностовано: гіпертонічну хворобу ІІІ стадії, кризовий перебіг; цереброваскуляторну хворобу головного мозку; гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу у вертебро-базилярному басейні у вигляді окорухових порушень, вираженого вестибуло-мозочного синдрому, лівобічною рефлекторно-пірамідною недостатністю, елементами мозочкової атаки, альтернуючим правобічним синдромом Фовілля.

21.01.2014 діагноз ОСОБА_6 : гіпертонічна хвороба ІІ-ІІІ стадії, кризовий перебіг; гостре порушення кровообігу по ішемічному типу у вертебро-базилярному басейні було підтверджено лікарем-терапевтом.

Крім того, захисник вказав, що належні умови обстеження та лікування не можуть бути забезпечені в умовах тримання ОСОБА_6 під вартою, та послався на висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 20/13, згідно якого наявні у ОСОБА_6 захворювання: гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу у вертебро-базилярному басейні, дисциркуляторна енцефалопатія потребують лікування у спеціалізованому відділенні лікувального закладу третього рівня надання медичної допомоги, та на висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 20/13, згідно якого підтверджене клінічними дослідженнями порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу у вертебро-базилярному басейні є гострим захворюванням, яке у разі відсутності належного лікування може призвести до стійкої втрати загальної працездатності у зв`язку з тим чи іншим порушенням функцій головного мозку або навіть до настання смерті і відповідно належить до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання.

Також захисник зазначив, що 7 березня 2014 року ОСОБА_6 знову була госпіталізована до КМКЛШМД з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІІ ст., кризовий перебіг, де їй було рекомендовано дообстеження та стаціонарне лікування; 14 березня 2014 року ОСОБА_6 була оглянута медико-соціальною експертною комісією, якою було встановлено у неї другу групу інвалідності.

Разом з тим, під час розгляду клопотання захисника судом першої інстанції було отримано повідомлення Управління ДПтС України у м. Києві та Київській області від 26.09.2014 № 22-3758, згідно якого ОСОБА_6 5 вересня 2014 року була консультована обраними нею лікарем-нейрохірургом та лікарем-невропатологом, за результатами проведених консультацій їй встановлений відповідний діагноз та надані рекомендації щодо нагляду лікарями неврологом та кардіологом. Рекомендації щодо необхідного стаціонарного лікування в умовах медичної частини установи або закладів МОЗ їй не надавались, а виконання наданих лікарями рекомендацій можливо забезпечити в умовах медичної частини за місцем основного відбування покарання.

Також в повідомленні зазначено, що стан здоров`я засудженої ОСОБА_6 задовільний, і правові підстави для розгляду її стану здоров`я спеціальною лікарською комісією відсутні.

Такі ж дані про стан здоров`я ОСОБА_6 містяться і в повідомленні Київського СІЗО за № 15-25859 від 7.11.2014, на яке сторона захисту звертає увагу в доповненнях до апеляційної скарги.

Зокрема, за даними огляду 5.09.2014 лікарями нейрохірургом та неврологом її встановлено діагноз: цереброваскулярна хвороба головного мозку, дисциркуляторна енцефалопатія (гіпертонічна) ІІ-ІІІ ст., наслідки перенесеного повторного ГПМК по ішемічному типу (в ВББ 09.2013), в басейні правого (ВСМА-ІІІ.2014) у вигляді легкого лівобічного геміпарезу, лівобічної гемігіперстезії, опорно-рухових порушеннях, вираженого вестибуло-мозкового синдрому з елементами мозкової атаксії, альтернуючим правобічним синдромом Фовілля, на фоні остеохондрозу шийного відділу хребта з вторинним корінцевим синдромом. Призначено гіпотензивне, симптоматичне лікування під контролем АТ, пульсу. Рекомендовано диспансерний нагляд лікарів спеціалістів невролога, кардіолога, МРТ головного мозку, обстеження в динаміці. 14.10.2014 ОСОБА_6 відмовилась від огляду лікарем невропатологом медичної частини. 11.11.2014 оглянута лікарями терапевтом та нейрохірургом КМКЛШМД, висновок: гіпертонічна хвороба ІІІ ст., гіпертонічний криз (11.11.2014). Стан після повторних ГПМК (2013, 2014). Надано медичну допомогу, призначено курс амбулаторного лікування, рекомендовано дообстеження та стаціонарне лікування у плановому порядку. Стан здоров`я ОСОБА_6 відповідає перебігу наявних захворювань, і вона знаходиться під динамічним наглядом медичних працівників медичної частини установи.

За наявності таких даних про стан здоров`я ОСОБА_6 , враховуючи відсутність підстав для її обстеження спеціальною лікарською комісією Управління ДПтС України у м. Києві та Київській області, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав і для призначення щодо засудженої судово-медичної експертизи.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він ґрунтується на матеріалах судового провадження та відповідає позиції Верховного Суду України, яка викладена у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» № 8 від 28.09.73 зі змінами і доповненнями, згідно якого суд вправі призначити судово-медичну експертизу лише при виникненні сумнівів щодо правильності висновку лікарської комісії .

Враховуючи наведені дані про стан здоров`я засудженої, надані стороною захисту, дані про стан її здоров`я на даний час, надані Київським слідчим ізолятором та Управлінням ДПтС України у м. Києві та Київській області, в тому числі і щодо відсутності підстав для розгляду стану здоров`я ОСОБА_6 спеціальною лікарською комісією, те, що відповідно до положень ст. 116 Кримінально-виконавчого кодексу України у разі необхідності лікування в умовах стаціонару засуджений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих грошових коштів чи коштів рідних та близьких у лікувальних закладах охорони здоров`я, що мають ліцензію МОЗ України, а також враховуючи тяжкість вчиненого засудженою злочину, дані про її особу, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення засудженої ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою.

За наведених підстав колегія суддів визнає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3