АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/572/15 Справа № 694/429/14-к Категорія ст. 498 КПК УкраїниГоловуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого- судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7

захисника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_8

малолітнього потерпілого ОСОБА_9

законного представника

малолітнього потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого

адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року відносно неповнолітнього

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

та жителя

АДРЕСА_1 , українця, з неповною середньою освітою, не

працюючого, учня 6-го класу Моринського НВК, -

якою клопотання про застосування до ОСОБА_12 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього ОСОБА_12 під нагляд матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000926 від 12.11.2013 року задоволено.

Застосовано до неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батькам: матері - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_12 встановлений на протязі 1 (одного) року.

Цивільний позов по провадженню - не заявлений.

Стягнуто з законного представника неповнолітнього ОСОБА_12 - ОСОБА_7 на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9

- ОСОБА_10 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Речові докази відсутні.

в с т а н о в и л а :
Згідно ухвали, неповнолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 13.10.2013 року близько 14.00 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом з малолітнім ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , гралися на подвір`ї саморобним луком та стрілами, виготовленими із очерету, кінці яких були загострені. При цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_9 по черзі здійснювали постріли в напрямку один-одного.

У ході гри ОСОБА_12 внаслідок особистої злочинної недбалості, не передбачив можливості настання шкоди для здоров`я ОСОБА_9 , хоча повинен був і міг передбачити, діючи з більшою обачністю, зокрема, необережно поводячись із луком та стрілами, він здійснив постріл стрілою у бік потерпілого ОСОБА_9 , при цьому не розрахував відстань, траєкторію польоту стріли, в результаті чого випущена із лука стріла влучила потерпілому ОСОБА_9 у ліве око, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого корніосклерального поранення лівого ока з випаданням оболонок ока, яке призвело до повної втрати зору, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 263 від 05.12.2013 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з даною ухвалою законним представником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.04.2015 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 , посилаючись при цьому на те, що вказана вищезазначена ухвала суду не відповідає висновкам суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що привело до неправильного застосування норм матеріального права.

В доповненні до апеляційної скарги, яке є за своїм змістом аналогічній самій апеляційній скарзі, законним представником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання щодо скасування ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.04.2015 року в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що привело до неправильного застосування норм матеріального права та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_12 .. При цьому апелянт посилається на те, що згідно п.18, листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-1717/0/4-12, від 21.11.2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового провадження з перегляду судових рішень у суді апеляційної інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» слід мати на увазі, що судове рішення визнається таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження у випадку, якщо в його основу покладено висновки, що ґрунтуються на достовірних доказах, досліджених безпосередньо під час судового розгляду. За будь-яких умов судове рішення не може бути визнано таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо судом не перевірені та не спростовані доводи на захист обвинуваченого та не усунуті сумніви в його винуватості, які могли вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення виду покарання або на застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що, на її думку, покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також ОСОБА_15 суду не надали інформації про жодні обставини, що підлягають доказуванню, оскільки вони не були очевидцями події, а відповідно і не можуть підтвердити, що стріла випущена саме ОСОБА_12 пошкодила око ОСОБА_9 .. Крім того, вони не змогли підтвердити того факту, що її малолітнього сина, відповідно до норм КПК України, допитували в її присутності та присутності педагога і що він підтвердив факт спричинення тяжких тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 ..

Крім того, сама лише заява про вчинення злочину, подана ОСОБА_10 , не може бути достатнім доказом вчинення злочину та притягнення малолітнього ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності. Також зазначає про те, що висновок судово-медичної експертизи №263 від 05.12.2013 року, згідно якого у ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді проникаючого корніосклерального поранення лівого ока з випаданням оболонок ока, не доводять факт завдання таких тілесних ушкоджень діями саме ОСОБА_12 .. Вказує на те, що при дачі показів ОСОБА_12 , не визнавав своєї вини, ухвала суду ґрунтується лише на словах потерпілого ОСОБА_9 , який в силу свого віку, завданої йому травми, переляку міг і не усвідомлювати того, про що говорить. Зазначає, що речових доказів працівниками міліції вилучено не було, а, так, на її думку, дана обставина спростовує механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень від стріли випущеної з лука. Крім того, досудовим слідством не було проведено відтворення обстановки та місця події з участю її сина та потерпілого, що також вказує на недоведеність вини її сина в інкримінованому злочині. Зазначає, що сума коштів стягнутих з неї на правову допомогу є надто великою і розмір її не підтверджується доказами і суперечить чинному Законодавству України. Також зазначає, що відповідно до вимог ст.499 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється слідчим, який спеціально уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх. В матеріалах справи відсутні документи про покладення на слідчого, який проводив досудове слідство, спеціальних повноважень керівника органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.

Прокурором також подана апеляційна скарга, в якій він, не заперечуючи встановлених судом фактичних обставин справи та доведеності вини ОСОБА_12 , вважає, що вищезазначена ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому посилається на те, що на час направлення до суду вищевказаного клопотання були відсутні дані про обставини, що унеможливлювали б застосування до ОСОБА_12 , примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьків, які пропонувалось застосувати. Проте, як встановлено під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_12 , та як вбачається з ухвали Звенигородського районного суду від 30.04.2015 року, батьками ОСОБА_12 згода на передачу його їм під нагляд не надавалась.

Рішення про застосування до неповнолітнього ОСОБА_12 , примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_7 , яка проти задоволення клопотання заперечувала, ухвалено Звенигородським районним судом за відсутності згоди останньої на передачу їй під нагляд ОСОБА_12 .

Вимогу про необхідність отримання судом згоди батьків на передачу їм неповнолітнього під нагляд містить п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру».

Згідно указаної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні питання про застосування до неповнолітньої особи примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьків обов`язковому з`ясуванню підлягає питання здатності забезпечити позитивний виховний вплив на неповнолітнього та контроль за його поведінкою. Наявність згоди батьків на передачу їм під нагляд неповнолітніх є одним із критеріїв такої здатності. Таким чином судом при розгляді клопотання про застосування до ОСОБА_12 примусових заходів виховного характеру та постановленні ухвали з цього приводу не з`ясовано питання про вид заходу виховного характеру, який необхідно застосувати до ОСОБА_12 з урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин і даних, чим не дотримано вимоги п.3 ч.1 ст.501 КПК України. Прийняття судом рішення про застосування до ОСОБА_12 саме цього заходу виховного характеру - у вигляді передачі ОСОБА_12 під нагляд батьків не мотивовано з огляду на відсутність згоди на це з боку останніх. Таким чином, не забезпечено дотримання принципу індивідуалізації заходів виховного характеру, застосовано закон про кримінальну відповідальність, який не підлягав в даному випадку застосуванню. В зв`язку з цим прокурор просив ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.04.2015 року про

застосування до неповнолітнього ОСОБА_12 примусових заходів виховного

характеру у вигляді передачі під нагляд батькам скасувати з підстав

неправильного застосування судом закону України про кримінальну

відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального

закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В запереченні на апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 прокурором висловлюється його позиція щодо того, що апеляційна скарга законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставною і необґрунтованою, оскільки Звенигородським районним судом Черкаської області дотримано вимоги ст. 94 КПК України щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження відносно неповнолітнього ОСОБА_12 , та в основу ухвали Звенигородського районного суду від 30.04.2015 року покладено належні, допустимі докази, які в сукупності та у взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність факту вчинення неповнолітнім ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України. Мотивувальна частина ухвали щодо встановлених судом обставин із посиланням на докази відповідає вимогам ст.372 КПК України.

В свою чергу, доводи ОСОБА_7 викладені в апеляційній скарзі з приводу обставин події - спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ґрунтуються на припущеннях апелянта, яка не володіє спеціальними знаннями в галузі судової медицини, психології в зв`язку з чим є необ`єктивними та немотивованими.

Так, в апеляційній скарзі указано, що ОСОБА_9 в силу свого віку, завданої травми, переляку міг не усвідомлювати того, про що говорить. Разом з тим, жодних підтверджуючих доводів в обґрунтування такого твердження ОСОБА_7 не наведено, в той час як надання висновку з приводу перебування особи в тому чи іншому психоемоційному стані є виключною прерогативою експерта в даній галузі.

Твердження ОСОБА_7 , про те, що, на її думку, не вилучення знарядь, якими заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_9 спростовують механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень від стріли, випущеної з лука, спростовується висновком судово-медичної експертизи №263 від 05.12.2013 року. Відповідно до ст. ст. 69, 242 КПК України з`ясування цих питань є виключною прерогативою експерта.

Порушуючи вимогу щодо закриття кримінального провадження ОСОБА_7 не зазначено виявлених під час судового розгляду обставин, які є підставою для прийняття судом такого процесуального рішення, про що свідчить відсутність відповідних доводів в апеляційній скарзі. Підставу, за якою провадження піддягає закриттю, з посиланням на відповідні частини ст.284 КПК України в апеляційній скарзі не конкретизовано.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора на підтримку апеляції прокурора з вказаних в ній мотивів та заперечуючи щодо задоволення апеляційної скарги законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , думку законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 щодо необхідності задоволення її апеляційної скарги та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, думку захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , про необхідність задоволення апеляційної скарги законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, думки законного представника малолітнього потерпілого - ОСОБА_10 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 про безпідставність вимог апеляційних скарг та необхідності залишення рішення місцевого суду в законній силі, як законного та обґрунтованого, колегія суддів вважає, що подані по справі апеляції задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Висновок суду про винність неповнолітнього ОСОБА_12 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України за обставин, викладених в ухвалі про застосування примусових заходів виховного характеру, ґрунтується на доказах, досліджених і належним чином оцінених судом.

Вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 стверджується:

- показаннями допитаного в судовому засіданні неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 в присутності захисника ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_7 , який суду пояснив, що восени 2013 року він разом із ОСОБА_9 бігали і гралися на вулиці біля будинку, де він проживає, ні стріл, ні лука не було і із лука він не стріляв;

- показаннями законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 мамою ОСОБА_7 , яка суду пояснила, що 13.10.2013 року її син разом із ОСОБА_9 гралися на подвір`ї, а близько 14.00 год. ОСОБА_9 взяв свого велосипеда та пішов додому, тримаючись за ліве око, а коли зайшла до будинку, то побачила, що її син ОСОБА_16 плакав та пояснив, що коли вони з ОСОБА_17 гралися останній під час гри схопився за око і пішов плачучи додому. Об`єктивно їй нічого невідомо при яких обставинах ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження. Ввечері цього ж дня до неї передзвонила бабуся ОСОБА_18 і повідомила, що у нього тілесне ушкодження лівого ока, а вона вирішила допомогти матеріально, як сусідка та надала кошти в сумі 1000 грн., але потім їй повернули дані кошти;

- показаннями допитаного в судовому засіданні неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 в присутності адвоката ОСОБА_11 та законного представника ОСОБА_10 , який суду пояснив, що у нього є друг ОСОБА_12 з яким вони навчаються в одній школі та приходять один до одного за місцем проживання гратися. 13.10.2013 року близько 09.00 год. він пішов до місця проживання свого друга ОСОБА_19 щоб погратися, і у подвір`ї даного домоволодіння ОСОБА_16 показав йому саморобний лук із стрілами, виготовленими із очерету, а на кінці стріли було металеве загострення, як пояснив ОСОБА_16 , лук і стріли виготовив його брат ОСОБА_20 . Після чого вони між собою домовилися гратися, а саме по черзі стріляти із лука стрілами один в одного. Коли прийшла черга гратися луком ОСОБА_19 , який взяв лук, а він в цей час побіг і ліг за бугор біля дерева, і саме в цей час ОСОБА_16 , тримаючи в руках саморобний лук вистрелив стрілою у його сторону, а стріла миттєво попала йому в ліве око, з якого почала виступати кров, ОСОБА_16 відразу почав плакати від того, що накоїв, а він від болю. ОСОБА_16 при цьому сказав, щоб він забрав собі даний лук, але він махнув рукою і сказав, що він йому не потрібний, забрав свого велосипеда одною рукою, а другою тримаючи ліве око з якого текла кров пішов додому;

- показаннями законного представника потерпілого ОСОБА_10 , який суду пояснив, що 13.10.2013 року він перебував на роботі в м.Черкаси. Цього ж дня близько 13.30 год. до нього зателефонувала його дружина та повідомила, що їхній син ОСОБА_9 отримав травму лівого ока. Він відразу викликав таксі та приїхав додому, де побачив сина в якого було травмоване ліве око і при цьому син розповів, що він із ОСОБА_21 гралися луком та стріляли по черзі один в одного стрілами із очерету. При цьому під час пострілів він закривав долонями обох рук своє обличчя, а коли відкрив обличчя в цей момент від пострілу з лука ОСОБА_12 стріла влучила йому в око.

Вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 стверджується даними показаннями, допитаних в судовому засіданні свідків:

- ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які показали, що вони як працівники міліції отримали виклик в зв`язку з отриманням малолітнім ОСОБА_9 тілесного ушкодження. Вони приїхали до Моринського НВК ім.Т.Г.Шевченка, де до кабінету працівниками НВК було викликано учнів ОСОБА_24 та ОСОБА_12 для з`ясування обставин отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .. ОСОБА_9 пояснив, що він грався із ОСОБА_19 і під час гри останній влучив стрілою в око, а ОСОБА_25 пояснив, що влучив стрілою виготовленою із очерету в око ОСОБА_17 , а лук був виготовлений із дерева, на якому була натягнута нитка. Після запитання у ОСОБА_12 чи було щось гостре на кінці стріл, він почав відмовлятися говорити без батьків, після чого було викликано до НВК матір ОСОБА_12 для з`ясування детальних обставин. Через деякий час прийшли до школи баба та мати ОСОБА_12 , останній продовжував мовчати та плакати. Після чого всі разом поїхали до місця проживання сім`ї ОСОБА_12 , де мати ОСОБА_19 почала проситися у батьків потерпілого ОСОБА_17 , щоб відшкодувати завдану шкоду та надати певну суму коштів на лікування ОСОБА_9 .. Під час проведення огляду місця події ні лука, ні стріл виявлено не було;

- ОСОБА_26 про те, що 13.10.2013 року її син ОСОБА_17 пішов гратися до ОСОБА_12 . В цей же день через деякий час ближче до обіду вона вийшла з будинку та почала йти і побачила, що її син іде плачучи і тримається за ліве око долонею руки, а з-під долоні тече кров. На її запитання про те, що трапилось, він розповів, що ОСОБА_16 вистрелив із лука стрілою, яка попала йому у ліве око, відразу ж після цього вона зателефонувала своєму чоловіку та повідомила про те, що сталось;

- ОСОБА_15 про те, що вона працює психологом в Моринській НВК ім. Т.Г. Шевченка. В листопаді 2013 року до Моринського НВК звернулися працівники міліції, щоб розібратися по факту нанесення тілесних ушкоджень учню 3-го класу ОСОБА_27 , учнем 5-го класу ОСОБА_12 . ОСОБА_9 пояснював, що грався з ОСОБА_12 , під час гри ОСОБА_12 влучив стрілою із лука йому в око, а ОСОБА_12 на запитання, що трапилося нічого не пояснював;

- ОСОБА_28 про те, що вона працює заступником з виховної роботи Моринського НВК ім. Т.Г. Шевченка. В листопаді місяці 2013 року точного числа вона не пам`ятає до НВК звернулися працівники міліції, щоб розібратися по факту нанесення тілесних ушкоджень учню 3-го класу ОСОБА_9 , учнем 5-го класу ОСОБА_12 . ОСОБА_9 пояснював, що грався з ОСОБА_12 , під час гри ОСОБА_12 влучив стрілою із лука йому в око, а ОСОБА_12 на запитання, що трапилося нічого не пояснював. ОСОБА_12 спокійний, врівноважений, але замкнутий, спілкується тільки із своєю двоюрідною сестрою, яка навчається разом із ним в одному класі;

- ОСОБА_29 про те, що вона являється рідною бабою ОСОБА_12 , всередині жовтня 2013 року, точної дати вона не пам`ятає до неї зателефонувала ОСОБА_30 та повідомила, що її онука ОСОБА_24 повезли в лікарню. Прийшовши до своєї дочки ОСОБА_7 , остання розповіла, що ОСОБА_17 разом із ОСОБА_19 гралися, і батько ОСОБА_17 сказав, що ОСОБА_16 вибив око їхньому сину ОСОБА_17 . Іван хлопчик спокійний і не міг такого зробити;

- даними рапорту оперативного чергового Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області капітана міліції ОСОБА_31 , про те, що 11.11.2013 року від ОСОБА_10 надійшло повідомлення, що 13.10.2013 року ОСОБА_12 пошкодив ліве око ОСОБА_9 ;

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 ;

- даними висновку судово-медичної експертизи № 263 від 05.12.2013 року, згідно якої у ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді проникаючого корніосклерального поранення лівого ока з випаданням оболонок ока, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, повністю погоджується з висновком місцевого суду про те, що винуватість неповнолітнього ОСОБА_12 повністю доведена, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв`язку місцевий суд правильно прийшов до висновку про достовірність цих доказів та дійшов вірного висновку про те, що вина неповнолітнього ОСОБА_12 у вчиненні суспільно небезпечного діяння передбаченого ст.128 КК України за ознаками: необережного тяжкого тілесного ушкодження - доведена повністю, а його дії кваліфіковано вірно.

Зокрема, факт суспільно небезпечного діяння передбаченого ст.128 КК України за ознаками необережного тяжкого тілесного ушкодження, підтверджується показаннями неповнолітнього потерпілого, свідків, висновком судово-медичної експертизи та іншими вказаними в ухвалі доказами по кримінальному провадженню.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги з доповненням законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 щодо скасування ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.04.2015 року та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_12 в зв`язку з невідповідністю, на її думку, висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними в ухвалі суду першої інстанції з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції дотримано вимоги ст.94 КПК України щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження відносно неповнолітнього ОСОБА_12 , та в основу ухвали Звенигородського районного суду від 30.04.2015 року покладено належні, допустимі докази, які в сукупності та у взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність факту вчинення неповнолітнім ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України. Мотивувальна частина ухвали щодо встановлених судом обставин із посиланням на докази відповідає вимогам ст.372 КПК України.

Посилання законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені в її апеляційній скарзі з доповненнями з приводу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ґрунтуються на припущеннях апелянта, яка не володіє спеціальними знаннями в галузі судової медицини, психології в зв`язку з чим є необ`єктивними та немотивованими. Її доводи, що ОСОБА_9 в силу свого віку, завданої травми, переляку міг не усвідомлювати того, про що говорить, нічим не підтверджені, в той час як надання висновку з приводу перебування особи в тому чи іншому психоемоційному стані є виключною прерогативою експерта в даній галузі.

Твердження ОСОБА_7 , про те, що, на її думку, не вилучення знарядь, якими заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_9 спростовують механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень від стріли, випущеної з лука, спростовується висновком судово-медичної експертизи №263 від 05.12.2013 року. Відповідно до ст. ст. 69, 242 КПК України з`ясування цих питань є виключною прерогативою експерта.

Порушуючи вимогу щодо закриття кримінального провадження ОСОБА_7 не зазначено виявлених під час судового розгляду обставин, які є підставою для прийняття судом такого процесуального рішення, про що свідчить відсутність відповідних доводів в апеляційній скарзі. Підставу, за якою провадження піддягає закриттю, з посиланням на відповідні частини ст.284 КПК України в апеляційній скарзі не конкретизовано.

Доводи прокурора, викладені в його апеляційній скарзі про те, що ухвала Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.04.2015 року, якою застосовано до неповнолітнього ОСОБА_12 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батькам: матері - ОСОБА_7 , підлягає до скасування через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в зв`язку з тим, що батьками ОСОБА_12 згода на передачу його їм під нагляд не надавалась, колегія суддів апеляційного суду вважає таке порушення вимог кримінального процесуального закону таким, що не тягне за собою скасування ухвали місцевого суду.

При цьому колегія суддів враховує дані матеріалів кримінального провадження, згідно яких ОСОБА_7 давала згоду на здійснення нагляду за своїм сином ОСОБА_12 і в засіданні суду апеляційної інстанції підтвердила свій обов`язок здійснювати належний та постійний нагляд за своїм сином.

Твердження апелянта ОСОБА_7 про те, що в матеріалах справи відсутні документи про покладення на слідчого, який проводив досудове слідство, спеціальних повноважень керівника органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх є необґрунтованим, оскільки відповідно до Наказу Управління МВС України в Черкаській області від 06.03.2013 року за № 352 закріплено за лінією роботи слідчих працівників по розслідуванню кримінальних правопорушень скоєних неповнолітніми в Звенигородському РВ УМВС України в Черкаській області старшого слідчого СВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_32 ..

Місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування ухвали суду.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону при проведенні досудового і судового слідства по справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора та законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями до неї залишити без задоволення.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року, стосовно неповнолітнього ОСОБА_12 залишити без зміни.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, але може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців.

Головуючий :

Судді :