АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
11 -834-2007 Головуючий
у 1 -й інстанції: Семерей М. Ф.
Категорія: ст. 187 ч.2 КК України Доповідач: Пустовар М. Л.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Царюка В.В.,

суддів Пісного
І.М. , Пустовара М. Л.,

при
секретарі Возій
Г.М. ,

за
участю прокурора Данчука
В.М. ,

засуджених ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

4 грудня
2007 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією
потерпілого ОСОБА_4 на
вирок Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 вересня 2007 року,
яким:

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець м. Миколаєва, не судимий;

- засуджений:

·
за ч.2 ст. 186 КК
України на 4 роки позбавлення волі;

· за
ч.2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі без конфіскації
майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, призначено покарання - 5
років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття
покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і зобов'язаний повідомляти
органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи чи навчання та періодично з'являтися
на реєстрацію до цих органів;

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Душанбе республіки
Таджикистан, не судимий;

- засуджений за
ч.2 ст.
187 КК України, із
застосуванням ст. 69 КК України,

на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

2

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття
покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і зобов'язаний
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання, роботи чи навчання та
періодично з'являтися на реєстрацію до цих органів;

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженець

м. Душанбе
республіки Таджикистан, не судимий;

- засуджений за ч.2 ст.
186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття
покарання з

випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і зобов'язаний повідомляти
органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи чи навчання та періодично з'являтися
на реєстрацію до цих органів.

Постановлено стягнути із засуджених ОСОБА_1
іОСОБА_2 у солідарному порядку на користь потерпілого ОСОБА_4 - 6000 грн.

За вироком ОСОБА_1 іОСОБА_2 визнано винними у тому, що 17 грудня 2006 року, приблизно о 20 годині, вони,
находячись біля буд. № 88 по пер.
Первомайському у м. Миколаєві, за попередньою змовою між собою, напали на гр-на ОСОБА_4, застосувавши насильство,
небезпечне для життя і здоров'я,
внаслідок чого потерпілий упав на землю,
стали били його у обличчя та відкрито заволоділи його майном: телефоном
«Нокіа-6610», вартістю 735 грн, із стартовим пакетом «Київстар», вартістю 50 грн., і грошима у сумі 93 грн.

24 грудня 2006 року, приблизно о 1-й
годині ночі, ОСОБА_1 і ОСОБА_3, знаходячись біля будинку № 134 по вул. Космонавтів у м. Миколаєві,
за попередньою змовою між собою,
з метою заволодіння чужим майном,
підбігли ззаду до гр-на ОСОБА_5,
застосувавши насильство, що не є
небезпечним для життя і здоров'я,
штовхнули його, після чого
притискуючи до землі, відкрито
заволоділи майном потерпілого: телефоном «Нокіа-2330», вартістю 1800 грн.

В апеляції потерпілий ОСОБА_4, не оспорюючи кваліфікацію, розмір та вид призначеного ОСОБА_1 іОСОБА_2 покарання,
просить вирок районного суду щодо звільнення цих засуджених від відбуття
покарання скасувати та засудити їх до реального відбування покарання.

Посилається на невірне обгрунтування судом звільнення засуджених від
відбування покарання з випробуванням та зазначає, що ОСОБА_1
і ОСОБА_2 вчинили тяжкий
злочин, за який законом передбачене
суворе покарання, лише формально визнали
свою провину з метою отримання менш суворого покарання, фактично не розкаялися у вчиненому і після
вироку суду не відшкодували завданих збитків,
навмисно ухиляючись від такого відшкодування.

У запереченнях на апеляцію засуджений ОСОБА_1 просить
у її задоволенні відмовити за безпідставністю наведених доводів.

Заслухавши доповідача, засуджених і прокурора про залишення вироку
без змін, перевіривши матеріали
кримінальної справи та
обговоривши доводи

2

апеляції, колегія
суддів визнає апеляцію
такою, що підлягає
задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Винність ОСОБА_1
іОСОБА_2 у визнаному судом обвинуваченні за обставин, викладених у вироку, підтверджена дослідженими в судовому
засіданні доказами. Встановленим фактичним обставинам справи та зібраним
доказам судом дана належна оцінка. Дії засуджених правильно кваліфіковані за
ч.2 ст. 186, ч.2
ст. 187 КК України КК України.

У цій
частині вирок апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання обох засуджених,
то воно призначене судом нижче нижчою межі санкції ч.2 ст. 187 КК України, з урахуванням даних про особу: першого
притягнення ОСОБА_1
іОСОБА_2 до кримінальної відповідальності,
задовільних характеристик, щирого
каяття у скоєному, а також пом'якшуючих
покарання обставин: повного відшкодування потерпілому Худякову і часткового
відшкодування потерпілому ОСОБА_4 завданих злочином збитків, думку потерпілого ОСОБА_4 про можливість
виправлення засуджених без ізоляції від суспільства.

Зазначені обставини суд вірно визнав достатніми для застосування при
призначенні покарання за вчинений розбійний напад положень ст. 69 КК України.

Проте, висновок суду щодо звільнення
ОСОБА_1 іОСОБА_2
від відбування покарання з випробуванням колегія суддів визнає хибним.

Засудженим ОСОБА_2 скоєно
тяжкий, а ОСОБА_1 - два тяжких
злочини, пов'язаних із застосуванням
насильства, у тому числі небезпечного
для здоров'я особи, яка зазнала
нападу, що свідчить про підвищену
суспільну небезпеку, як вчинених
злочинів, так і осіб, які їх вчинили.

Більш того, скоєння ОСОБА_1 двох
злочинів свідчить про його схильність до вчинення корисливих злочинів, поєднаних з насильством.

Виходячи з наведеного, доводи
апелянта про невірне звільнення засуджених від відбування покарання є
прийнятними, тому вирок суду у частині
звільнення їх від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, має бути скасовано, відповідно до п.4 ч.1 ст. 378 КПК України.

Керуючись ст.
ст. 323, 324, 378 КПК України,
колегія суддів

засудила:

Апеляцію
потерпілого ОСОБА_4
задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2007 року у
відношенні засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у частині звільнення засуджених від
відбування покарання на підставі ст. 75
КК України скасувати.

3

Вважати
ОСОБА_1 засудженим:

·
за ч.2 ст. 186 КК
України на 4 роки позбавлення волі;

· за
ч.2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі без конфіскації
майна.

На
підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, засудженим на п'ять років
позбавлення волі без конфіскації майна у кримінально-виконавчій установі.

Вважати
ОСОБА_2 засудженим за ч.2 ст. 187 КК
України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі без конфіскації
майна у кримінально-виконавчій установі.

Запобіжний
захід засудженим ОСОБА_1 іОСОБА_2
-підписку про невиїзд - залишити без зміни до набрання вироком законної
сили.

В іншій частині
вищевказаний вирок суду 1-ї інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Судової палати у
кримінальних справах Верховного Суду України через апеляційний суд
Миколаївської області протягом місяця з моменту його оголошення.