У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_12,
суддів ОСОБА_13 і ОСОБА_14,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 3 березня 2015 року щодо засудженого,

в с т а н о в и в :

Зазначеним вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця республіки Вірменія, без громадянства, раніше неодноразово судимого, останній раз 27.05.2011 року за ч. 2 ст. 190 КК України на 3 роки і 2 місяці позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 3 місяці.

Цим же вироком також засуджено ОСОБА_6, щодо якого касаційні скарги не подані.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26 травня 2014 року близько 19 години 45 хвилин, маючи умисел на заволодіння чужим майном, за попередньою змовою із ОСОБА_6, поблизу будинку № 15/13 по вулиці Маршала Жукова у м. Києві із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя й здоров'я потерпілої ОСОБА_7, відкрито заволоділи її майном на суму 7 308 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3 березня 2015 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень щодо засудженого у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність із закриттям кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 кримінального правопорушення. Посилається на те, що в діях її підзахисного відсутня попередня змова. Також вважає, що в кримінальному провадженні відсутні докази винуватості ОСОБА_5 у вчиненні грабежу, а показання потерпілої безпідставно взято судом до уваги та покладено в основу вироку.

Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджені наявними у судових рішеннях доказами.

Хоча засуджений своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав, але його винуватість підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 щодо обставин відкритого заволодіння у неї майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Також винуватість ОСОБА_5 підтверджується показаннями свідків-очевидців ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про обставини вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грабежу, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя й здоров'я потерпілої ОСОБА_7

При проведенні слідчого експерименту свідки підтвердили свої показання та зазначали про роль кожного засудженого у вчиненні даного кримінального правопорушення. Дані показання ними були підтвердженні і в судовому засіданні.

Із показань свідка ОСОБА_11 убачається, що він входив до складу чергової групи при виїзді на виклик на вулицю Жукова у м. Києві щодо вчинення грабежу, де був затриманий ОСОБА_5, якого упізнала потерпіла ОСОБА_7, як особу, яка вчинила відносне неї грабіж.

Посилання в касаційній скарзі про відсутність попередньої змови у засудженого ОСОБА_5 при відкритому заволодінні майном потерпілої ОСОБА_7 були предметом перевірки як судом першої так і апеляційної інстанцій та обґрунтовано визнанні безпідставними. Із даними висновками погоджується і колегія суддів.

Проаналізувавши всі досліджені по справі докази в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилається захисник у касаційній скарзі, та давши належну оцінку всім доводам, висунутим на захист ОСОБА_5 із приводу відсутності об'єктивної сторони інкримінованого злочину та про відсутність попередньої змови, суд обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні грабежу та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

Підстав для скасування вироку та ухвали щодо ОСОБА_5 у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, як про це порушено питання в касаційній скарзі, не встановлено.

Покарання засудженому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості кримінального првлпрушення, даних про особу засудженого. Пом'якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи захисника, аналогічні тим, що наведені у касаційній скарзі. Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви визнання цих доводів безпідставними, є обґрунтованими. Свої висновки з цього питання суд 2-ї інстанції належним чином умотивував.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою зміну або скасування судових рішень, не встановлено.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 3 березня 2015 року щодо засудженого.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14