АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1408/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 314 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора прокуратури Оболонського району м. Києва ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002611 щодо обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ОСОБА_7 , громадянина Республіки Таджикістан, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та немає реєстрації в Україні,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року з підготовчого судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002611 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України повернуто прокурору.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що в порушення вимог ст. 91 КПК України в обвинувальному акті не конкретно зазначено які саме тілесні ушкодження спричинив обвинувачений потерпілому, всупереч положенням ст. 291 КПК України у сформульованому обвинуваченні є посилання на докази, зокрема висновок судово-медичного експерта, в якому описані інші тілесні ушкодження, ніж у формулюванні обвинувачення.

Вказав суд і на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, звернувши увагу на те, що в кримінальному провадженні виконувались процесуальні дії до внесення в ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, а також на суперечності в анкетних даних обвинуваченого, що викладені у списку осіб, які підлягають виклику в судове засідання, з відомостями, наведеними в обвинувальному акті.

Крім того, встановивши, що обвинуваченому був вручений обвинувальний акт, складений російською мовою, але не засвідчений підписом перекладача, зазначив суд про порушення вимог ст. 68 КПК України і ст. 29 КПК України в частині, яка регламентує, що переклад процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Як стверджує апелянт, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за своїм змістом повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України і всупереч тверджень суду містить відомості щодо виду та характеру тілесного ушкодження, спричиненого потерпілому.

Не узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, як зазначає апелянт, і висновки суду про недотримання вимог ст. 68 КПК України, а також вказівка на відсутність даних щодо перекладача в обвинувальному акті, бо відомості про залучення перекладача є в реєстрі матеріалів досудового розслідування і суд у разі необхідності має право самостійно залучити перекладача для участі у судовому розгляді кримінального провадження. До того ж суд підготовче судового засідання провів з порушенням прав обвинуваченого, зокрема, передбачених п. 18 ч. 3 і п. 6 ч. 4 ст. 42 КПК України, оскільки не залучив перекладача та не вручив обвинуваченому судове рішення в перекладі на мову, якою він володіє.

Крім того, апелянт указує, що не відповідає матеріалам провадження й висновок суду про те, що обвинувальний акт ОСОБА_7 був вручений в перекладі на російську мову без підпису перекладача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Обов`язкові відомості, які повинен містити в собі обвинувальний акт, визначені в ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, відповідно до вимог ст. 91 КК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті, в той же час кримінальний процесуальний закон забороняє посилання в обвинувальному акті на будь-які докази, котрі доводять або спростовують обвинувачення.

Перелік обов`язкових додатків до обвинувального акта визначений у ч. 4 ст. 291 КПК України, серед яких є розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Зазначена вимога кримінального процесуального закону дає підстави суду для перевірки дотримання прокурором вимог ст. 293 КПК України, з урахуванням приписів ст. 42 КПК України, що, в свою чергу, є гарантією права на захист своїх законних інтересів під час судового розгляду провадження обвинуваченим.

Зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , який надійшов до Оболонського районного суду м. Києва 03 липня 2015 року, вбачається, що у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення є посилання на докази, зокрема, висновки судово-медичної експертизи № 1005/Е від 02 червня 2014 року, викладені не лише в частині тілесних ушкоджень, які мали місце у потерпілого при зверненні за медичною допомогою 09 квітня 2014 року, а й з наведенням певної оцінки інших доказів даних отриманих в результаті проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , що є неприпустимим. Крім того, у формулюванні обвинувачення описаний вид поранення потерпілого, а не тілесне ушкодження, яке йому було спричинене.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що обвинувальний акт за своїм змістом не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, бо в ньому є суперечливі висновки та посилання на докази, а тому вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Крім того, за матеріалами провадження колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 слідчим був складений державною мовою, а також в перекладі на російську мову. При цьому такий переклад було здійснено безпосередньо слідчим, оскільки обвинувальний акт, викладений російською мовою, який є в матеріалах провадження, не містить жодних відомостей про те, що він був складений та підписаний перекладачем.

До обвинувального акта долучена розписка підозрюваного про отримання ним обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, але відсутні відомості про те, на якій мові йому вручений обвинувальний акт та хто саме робив його переклад з державної мови на іншу, а тому у колегії суддів немає жодного сумніву в тому, що обвинувальний акт ОСОБА_7 хоч і вручався в перекладі на російську мову, але такий переклад був здійснений без дотримання вимог ст.ст. 29, 68 КПК України, що призвело й до порушення права обвинуваченого на захист, яке може бути усунуте лише у результаті виконання прокурором, з огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 42, ст. 68 КПК України, вимог ст. 293 КПК України.

До того ж колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в обвинувальному акті, складеному слідчим, який не несе за законом відповідальності за неправильний переклад процесуального документа, на російській мові описані фактичні обставини кримінального провадження та наведені юридичні терміни у неправильному (неточному) перекладі з граматичними помилками, що також позбавляє обвинуваченого права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не були дотримані положення ч. 4 ст. 291, ст. 293, ст. 42 КПК України, як обґрунтовано про це зазначив суд першої інстанції в ухвалі, що є підставою повернення прокурору обвинувального акта і свідчить про неспроможність доводів прокурора в цій частині.

Що стосується висновків суду, як підстав повернення обвинувального акта, котрі стосуються недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування та неправильності даних про особу обвинуваченого, викладених у списку осіб, які підлягають виклику в суд, то вони підлягають виключенню з ухвали, оскільки кримінальний процесуальний закон вимагає від прокурора долучити до обвинувального акта: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписку підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування, та не передбачає такого додатку як список осіб, які підлягають виклику до суду, а неповні або неточні дані в реєстрі матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акта.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час прийняття судом 08 липня 2015 року рішення про повернення обвинувального акта прокурору, які б були підставами для його безумовного скасування, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду від 08 липня 2015 року зміні шляхом виключення посилань суду на обставини, які не є підставами повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору.

Приймаючи до уваги тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також наявні в кримінальному проваджені дані про особу обвинуваченого та його соціальні зв`язки, з урахуванням того, що інший вид запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам, колегія суддів вважає доцільним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 в межах визначеного кримінальним процесуальним законом строку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора прокуратури Оболонського району м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002611 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України повернуто прокурору змінити.

Виключити з її мотивувальної частини посилання суду, як на підстави повернення обвинувального акта прокурору, на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування та списку осіб, які підлягають виклику в судове засідання.

В решті ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 28 вересня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4