Справа № 442/9922/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/193/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 9.11.2006 року Личаківським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 2 роки; 22.01.2014 року - Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Франківського районного суду м. Львова від 22.01.2014 року, і остаточно визначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків 1 (один) рік 2 (два) місяці позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено відраховувати з 11 год. 30 хв. 1.12.2014 року.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що будучи засудженим 22.01.2014 року Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, з 13.08.2010 року під час відбування даного покарання в Дрогобицькій ВК № 40 на шлях виправлення не став, а знову скоїв злочин. Так, 13.08.2010 року ОСОБА_6 прибув для відбування покарання до кінцевого терміну 01.05.2015 року у Дрогобицьку ВК № 40, що по АДРЕСА_2 . Відбуваючи таке покарання, ОСОБА_6 був ознайомлений з режимом утримання в місцях позбавлення волі і, зокрема, з особливостями відбування покарання у Дрогобицькій ВК № 40, однак до праці ставився незадовільно, неодноразово і систематично порушував режим утримання, за що неодноразово був підданий накладенню стягнень з боку адміністрації ДВК № 40.

За скоєння на протязі 2010-2014 років 21-го різноманітного порушення режиму утримання на ОСОБА_6 було накладено 21 дисциплінарне стягнення, з них три рази поміщався в ДІЗО, а саме: 25.11.2010 року - за невиконання команди відбій; 01.05.2014 року - за зберігання заборонених предметів (мобільного телефону); 28.08.2014 року - за порушення розпорядку дня; 4 рази переводився в карцер, а саме: 12.05.2012 року - за зберігання заборонених предметів (гральні карти); 12.03.2013 року - за порушення розпорядку дня; 25.11.2013 року за зберігання заборонених предметів (гральні карти); 24.01.2014 року - за невиконання команди відбій; та 1 раз переводився в ПКТ, а саме, 8.10.2014 року - за відсутність на поіменній перевірці терміном на 1 місяць.

Після того ОСОБА_6 на протязі менше одного року з моменту закінчення стягнення у виді утримання у ПКТ та ДІЗО належних для себе висновків із проведеної з ним профілактичної роботи не зробив та, будучи ознайомлений з правилами і обов`язками посадових осіб ДВК № 40, вчинив злісну непокору працівнику адміністрації даної установи. Так, ОСОБА_6 18.11.2014 рок о 11 гол. 15 хв. був попереджений начальником дільниці посиленого контролю Дрогобицької ВК № 40 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 , що у графіку виводу засуджених ДВК № 40 на роботи по благоустрою території на листопад 2014 року, затвердженого 31.10.2014 року начальником Дрогобицької виправної колонії № 40 підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 , він повинен був виконувати такі роботи 18.11.2014 року і не пред`явив в той час будь-яких поважних причин, що перешкоджають йому у виконанні цих робіт.

18.11.2014 року о 11 год. 15 хв. ОСОБА_6 після пред`явлення йому представником адміністрації ДВК № 40 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 конкретної законної вимоги - отримати спецінвентар і приступити до благоустрою території та поліпшення житлово-побутових умов, а саме: прибрати приміщенні території дільниці посиленого контролю, умисно з метою вчинення непокори представнику адміністрації місць позбавлення волі відкрито і неодноразово відмовлявся виконати цю вимогу, в тому числі в демонстративній формі, тобто в присутності інших працівників наряду та засуджених ДВК № 40 та у зухвалій формі вказуючи, що прибирання дільниці посиленого контролю принижує його чоловічу гідність, усвідомлюючи в той же час, що така робота в законному йому порядку була приписана згідно графіку виконання робіт засудженими у ДВК № 40 у листопаді 2014 року; вказана посадова особа має право пред`являти вимогу про виконання ним даної роботи ; він сам згідно Закону зобов`язаний виконати дану роботу; враховуючи всі об`єктивні та суб`єктивні обставини міг у даний час виконати вказану роботу, про що зокрема свідчить медичний висновок чергового лікаря ДВК від 18.11.2014 року про те, що ОСОБА_6 за станом здоров`я може залучатися до робіт по благоустрою.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року та уточнення до неї, в якій просить вирок скасувати та справу провадженням закрити, у випадку доведеності його пом`якшити покарання. Зазначає, що не визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України. Зазначає, що хоч судове засідання проходило у спрощеному провадженні, проте він не був згідний з деякими обставинами справи, встановленими на досудовому слідстві, що суд не взяв до уваги, чим порушено вимоги ч.1 ст. 381 КПК України, що потягло за собою неправомірне застосування ч.3 ст. 349 КПК України. Зазначає, що йому не було доступно роз`яснено зміст ст. 349 КПК України та наслідки її застосування.

Зазначає, що достатніх підстав для порушення кримінального провадження відносно нього не було, а однобічність та неповнота дізнання, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильність застосування кримінального закону призвела до хибних висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, поданої обвинуваченим, думку прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирок суду підлягає скасуванню із-за істотних порушень норм КПК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевірені матеріали кримінального провадження та вирок суду свідчать про те, що судом не дотримано вимог вказаної норми закону.

Колегією суддів встановлено, що кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 391 КК України.

Так, з журналу судового засідання та вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України визнав, після чого суд ухвалив про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються (а.с. 54). Однак з пояснень обвинуваченого у вироку вбачається, що він заперечив дійсні обставини вчинення кримінального правопорушення. Після чого суду необхідно було поставити на вирішення питання, щодо доцільності дослідження інших доказів у справі.

Відповідно до вимог ст. 410 КПК України судовий розгляд за таких обставин визнається неповним, оскільки залишилися недослідженими обставини, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Розглядаючи кримінальне провадження, суд відповідно до вимог ст. 349 КПК України не проводив дослідження інших доказів, однак у вироку на них покликався, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Проте такий висновок суду першої інстанції не грунтується на матеріалах кримінального провадження, прийнявши згідно з ч.3 ст. 349 КПК України рішення про недоцільність дослідження доказів, суд безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин справи тільки допитом обвинуваченого та дослідженням його характеризуючих даних і закінчив судове провадження, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом статті 412 КПК України при встановленні істотних порушень кримінального процесуального закону судове рішення підлягає безумовному скасуванню.

Таким чином, суд при ухваленні обвинувального вироку допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, які стосуються порушення законних прав і інтересів обвинуваченого, і вплинули на постановлення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Враховуючи те, що розгляд даного кримінального провадження проведено з порушенням вимог КПК України, а тому апеляційний суд не вправі ухвалити новий вирок, а повинен скасувати оскаржуване рішення у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження слід усунути виявлені порушення кримінального процесуального закону, викладені в мотивувальній частині ухвали, та належним чином вмотивувати вирок на підставі досліджених безпосередньо судом доказів.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати

Призначити в Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ст. 391 КК України в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий : ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4