У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів

Скотаря А.М., Кузьменко О.Т.,

розглянувши
в судовому засіданні в м.Києві 1 лютого
2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на
постановлені щодо нього судові рішення,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

раніше
судимого:

1). 30.08.1994 р. за ст.ст.141 ч.2,
46-1 КК України на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою на 2 роки;

2). 21.02.1996 р. за ст.ст.140 ч.3,
145 ч.1, 145 ч.2, 42 КК України на 6 років позбавлення волі,

3). 01.10.2004 р. за ст.185 ч.2 КК
України на 1 рік позбавлення волі,

засуджено
за ч.3 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, а на підставі ч.4 ст.70
КК України остаточно на 5 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2 за ч.3
ст.185 КК України, який вирок у касаційному порядку не оскаржив і щодо якого не
внесено касаційне подання.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1 на
користь потерпілих: ОСОБА_3 - 425 грн.; ОСОБА_4 - 3.148,80 грн.; ОСОБА_5 - 420
грн.; солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь потерпілих: ОСОБА_6 - 400 грн.;
ОСОБА_7 - 840 грн.; ОСОБА_8 - 3.850 грн.; ОСОБА_9 - 1.848 грн. та ОСОБА_10 -
870 грн.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 липня 2006 року вирок залишено без зміни.

За наведених у вироку обставин ОСОБА_1
засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

Так, приблизно в середині березня 2003
року ОСОБА_1 проник у приміщення пральні СМС-6, АДРЕСА_1, таємно викрав майно
ОСОБА_3 на загальну суму 425 грн.

17 квітня 2003 року ОСОБА_1,
знаходячись у квартирі АДРЕСА_2, разом із невстановленою особою, матеріали щодо
якої виділені в окреме провадження, знаходячись в стані алкогольного сп”яніння
і використовуючи привід що господарка квартири заснула, викрали майно ОСОБА_4
на загальну суму 3.148 грн.

21 травня 2003 року він же, знаходячись
у м.Подгородньому Дніпропетровської області, витягнув скло і проник в будинок
АДРЕСА_3, звідки викрав майно ОСОБА_5 на загальну суму 420 грн.

25 жотвня 2003 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2
проникли в будинок АДРЕСА_4, звідки викрали майно ОСОБА_7 на загальну суму 840
грн.

30 жовтня 2003 року об 23 год. ОСОБА_1
і ОСОБА_2 проникли в будинок АДРЕСА_5 і таємно викрали майно ОСОБА_8 на
загальну суму 3.850 грн.

27 листопада 2003 року ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 проникли у будинок АДРЕСА_6, звідки таємно викрали майно ОСОБА_9 на
загальну суму 1.848 грн.

21 грудня 2003 року об 14 год. ОСОБА_1
за попередньою змовою із ОСОБА_2 проникли у дачний будинок НОМЕР_1 садовничого товариства “Аист” у
с.Кіровське, звідки таємно викрали майно ОСОБА_10, спричинивши потерпілій матеріальну
шкоду на загальну суму 870 грн.

25 грудня 2003 року об 21 год. він же
із ОСОБА_2 проникли у будинок без номеру в цьому ж товаристві, звідки викрали
майно потерпілого ОСОБА_6 на суму 500 грн.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_1 просить про скасування вироку з направленням справи на новий судовий
розгляд.

При цьому посилається на однобічність,
неповноту досудового і судового слідства у справі і упереджене ставлення до
нього; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки крадіжки
майна у потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не вчиняв; на істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону, у тому числі застосування незаконних методів
слідства; на порушення його права на захист у зв”язку із проведенням досудового
слідства без участі захисника та на невідповідність призначеного покарання
тяжкості злочину та його особі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що в її задоволенні слід відмовити.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у
вчиненні всіх перелічених вище епізодів крадіжок чужого майна, незважаючи на
часткове визнання ним вини, суд у вироку обгрунтував дослідженими у судовому
засіданні доказами, зокрема показаннями самого ОСОБА_1 на досудовому слідстві,
де він свою вину визнав повністю; аналогічними показаннями ОСОБА_1 на початку
судового слідства, й зокрема, про обставини вчинення ним злочинів за епізодами
крадіжок майна у потерпілих ОСОБА_3 у середині березня 2003 року та ОСОБА_4 17
квітня 2003 року, які він в подальшому змінив; показаннями потерпілих у
судовому засіданні і оголошеними у судовому засіданні показаннями нез”явившихся
потерпілих і свідків, неявку яких судом визнано поважною; даними явок з
повинною і протоколів відтворення обстановки і обставин події, де ОСОБА_1
розповів і відповідно показав на місцях про обставини крадіжок майна із
квартири ОСОБА_4 і майна потерпілої ОСОБА_3 із приміщення СМС-6, та іншими
доказами, аналіз яких суд дав у вироку.

Тому вважати, що висновки суду, викладені
у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, як про це йдеться у
касаційній скарзі ОСОБА_1, у колегії суддів підстав немає.

Як видно із матеріалів справи, слідчі
органи і суд дослідили всі обставини, які могли мати значення для справи; порушень
вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну
вироку, у тому числі й тих, які б були пов”язані із застосуванням недозволених
методів слідства або із забезпеченням права ОСОБА_1 на захист, перевіркою
матеріалів справи не виявлено, як і даних, які б могли свідчити про прояви
упередженості щодо ОСОБА_1 з боку слідчих органів чи суду. Докази, зібрані у
справі, є належними, відповідають вимогам допустимості, достатності і
достовірності.

Постановою затупника прокурора
Дніпропетровського району від 19 жовтня 2004 року за результатами перевірки
заяви ОСОБА_1 про застосування до нього незаконних методів слідства відмовлено
в порушенні кримінальної справи щодо працівників міліції.

Також на а.с.15-16 т.4 міститься
протокол ознайомлення ОСОБА_1 з його правом на захист, в якому він власноруч
зазначив про відмову від послуг захисника і захист своїх інтересів самостійно.

У зв”язку з цим доводи у касаційній
скарзі ОСОБА_1 на однобічність, неповноту і необ”єктивність досудового й
судового слідства у справі, на істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону, й зокрема, на застосування недозволених
методів слідства, на забезпечення його права на захист - безпідставні.

Вважати неправильною кваліфікацію дій
ОСОБА_1 за ч.3 ст.185 КК України або що призначене йому покарання не відповідає
ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі і є несправедливим
внаслідок його суворості, теж немає підстав.

Отже, передбачені законом підстави для
призначення даної справи до касаційного розгляду із повідомленням зазначеним у
ст.384 КПК України особам відсутні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги
засудженого ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

Коновалов В.М.
Скотарь А.М.
Кузьменко О.Т.