УХВАЛА

Іменем України

9 жовтня 2007 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого -
судді Романова О.В., суддів: Фоміна
Ю.В та

Широкопояса
Ю.В., з участю : прокурора Селюченко І.І.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за
апеляцією з доповненнями засудженого ОСОБА_1 на вирок
Чуднівського районного суду від 6 серпня 2007 року, -

встановив:

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець та житель с м т

Чудніва Житомирської
області, судимий

15 лютого 2006 року Чуднівським районним

судом Житомирської області за ст. 289 ч. 1 на

З роки обмеження
волі. Постановою

Бердичівського міськрайонного суду

Житомирської області від

22 січня 2007 року проведено заміну не відбутої частини
покарання на 2 роки виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітку щомісячно в дохід держави, -

засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 ч. 1, п. 1 " в ", до призначеного покарання
частково приєднана не відбута частина покарання за вироком
Чуднівського районного суду від 15 лютого 2006 року і ОСОБА_1
за сукупністю вироків визначено покарання 4 роки 3 місяці
позбавлення волі.

Справа №
11-686/2007 Головуючий у суді 1-
інстанції Мельничук О.О. Категорія : ст. 186 ч. 2 КК України Суддя-доповідач : Фомін Ю.В.

2

Запобіжний захід
засудженому ОСОБА_1 змінений з підписки про
невиїзд на взяття під варту і він взятий під варту в залі суду.

Згідно з вироком, 28 квітня 2007 року близько 17 години ОСОБА_1 на
території кооперативного ринку в с м т Чудніві Житомирської області відкрито викрав у ОСОБА_2 мобільний телефон " Нокіа 623 і ", вартістю 1185 гривень
з сім - карткою з рахунком на 15,03 гривні,
навушниками, вартістю 20 гривень, попередньо нанісши йому один удар
кулаком в обличчя та подавивши тим самим волю потерпілого до опору.

В апеляції з доповненнями засуджений ОСОБА_1 просить переглянути його
справу, посилаючись на те, що він вдарив потерпілого
ОСОБА_2 не з корисливих мотивів та хуліганських спонукань, а тому що той побив його брата. Телефон він взяв для того, щоб повернути ОСОБА_2, коли той попросить
вибачення у брата. Разом з тим
просить пом'якшити йому покарання, посилаючись на те, що він вину визнав повністю, розкаявся, має на
утриманні мати -інваліда 2 групи та неповнолітніх сестер та брата.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора про залишення вироку без зміни, обговоривши
доводи апеляції, перевіривши справу,
апеляційний суд вважає, що апеляцію з доповненнями слід залишити без
задоволення.

Висновки суду
про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами,
дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 вину не визнав і стверджував, що вдарив потерпілого із - за помсти за брата, який сам
йому віддав телефон.

У вироку
судом дана відповідна оцінка вказаним показам засудженого ОСОБА_1, зазначено,
що ця версія у нього виникла пізніше з метою уникнути
відповідальності. Вона спростовується показами
потерпілого ОСОБА_2, які були перевірені в ході відтворення обстановки та обставин події, поясненнями засудженого ОСОБА_1 під час проведення аналогічної слідчої дії, з
яких слідує, що він наніс удар в обличчя
потерпілому, а потім забрав у нього з кишені штанів мобільний телефон.

3

Дії засудженого ОСОБА_1 за ст. 186 ч. 2 КК України судом
кваліфіковано правильно.

Покарання
засудженому ОСОБА_1 судом першої інстанції
призначено відповідно до положень ст. 65 КК України, з врахуванням ступіню тяжкості вчиненого злочину,
даних про особу винного та всіх
обставин справи. Зокрема судом було прийнято до уваги те, що ОСОБА_1 вчинив злочин під час відбування покарання за попереднім вироком, раніше притягувався до
кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів, викрадений
телефон був повернутий потерпілому. Йому було призначено мінімальне покарання, що передбачено санкцією
цього кримінального закону. Суд не знайшов можливості для застосування ст. ст.
69, 75 КК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що вина засудженого ОСОБА_1 у
вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є
небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, доведена, а призначене йому
покарання відповідає ступеню тяжкості цього
злочину і даним про особу засудженого,
є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і тому апеляцію засудженого визнає необгрунтованою.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляцію засудженого
ОСОБА_1

залишити без задоволення, а вирок
Чуднівського районного суду Житомирської
області від 6 серпня 2007 року щодо нього - без зміни.