Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 11-кп/781/193/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Франько М.Я.
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в
колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2011 року. Колегія суддів судової
палати у кримінальних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:
головуючого - судді
Деревінського С.М.

суддів: Осєтрова В.І.,
Яковлєвої С.В.,

при секретарі Абрамовій
А.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Кіровограда
кримінальне провадження № 0000357 за
апеляційною скаргою обвинуваченого
ОСОБА_3 на вирок Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 26 листопада 2013 року.

Цим вироком:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Олександрія Кіровоградської області,
українець, громадянин України, з повною
загальною середньою освітою, який не
одружений, не працює, проживає за
адресою: АДРЕСА_1, судимий:

- 12.11.2001 року Олександрійським
міським судом Кіровоградської області
за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 7 років з
конфіскацією ? частини майна.
Звільнений від відбування покарання
17.11.2005 року умовно-достроково з
невідбутим строком 2 роки 3 місяці;

- 15.03.2010 року Олександрійським
міськрайонним судом Кіровоградської
області за ч. 2 ст. 185 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 2 роки,

засуджений за ч. 2 ст.185 КК України до
покарання у виді арешту на строк 4
місяці.

Доля речових доказів вирішена
відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто з
участю:

прокурора Фомічової І.В.,

обвинуваченого ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком суду першої інстанції
ОСОБА_3 визнаний винним і засуджений за
те, що він вчинив таємне викрадення
чужого майна (крадіжка), вчинена
повторно, за таких обставин.

Приблизно 11.03.2013 року в період з 12 до 16
год., неподалік від території вугільної
шахти «Ведмежоярська», що між
населеними пунктами с. Протопопівка та
с. Косівка Олександрійського району
Кіровоградської області, ОСОБА_3 на
землі побачив залізобетонну
електроопору ПБ35-ЗВ з числа опор лінії
електропередач ВЛ-35 КВ, що пролягала
від вугільної шахти «Ведмежоярська» до
вугільного розрізу «Бандурівський»,
яка належить державному підприємству
«Центрально-Західна Компанія
«Вуглеторфреструктуризація»
Олександрійської дирекції по
реструктуризації вугільних
підприємств.

Після цього, ОСОБА_3, за допомогою
кувалди пошкодив бетонний корпус
вказаної опори, демонтував і повторно,
таємно викрав металеві арматурні прути
придатні на брухт чорного металу в
кількості двох штук довжиною по 7
метрів вагою 28 кг та двох штук довжиною
по 12 метрів вагою 48 кг, всього 76 кг
вартістю по 1 грн. 90 коп. за 1 кг
металобрухту на загальну суму 144 грн. 40
коп.

Викраденим ОСОБА_3 розпорядився на
власний розсуд.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_3
просить пом'якшити йому покарання
призначивши 3 місяці арешту. Свої
вимоги мотивує тим, що у вчиненому
злочині відсутня соціальна
небезпечність, оскільки він пошкодив
електроопору, яка лежала в лісопосадці
задовго до його втручання і не
представляє матеріальної цінності.
Також посилається на наявність
обставин, які пом'якшують покарання, а
саме: щире каяття, активне сприяння
розкриттю злочину, повне відшкодування
збитків, та відсутність обставин, що
обтяжують покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого
, який підтримав доводи апеляції та
просив пом'якшити призначене судом
покарання, прокурора, який заперечив
проти задоволення апеляції
обвинуваченого, посилаючись на
обґрунтованість призначеного судом
першої інстанції покарання, вислухавши
останнє слово обвинуваченого,
обговоривши доводи апеляції та
перевіривши матеріали кримінального
провадження, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга обвинуваченого
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Допитаний судом першої інстанції
обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість
в інкримінованому йому кримінальному
правопорушенні визнав повністю, щиро
розкаявся та пояснив, що вчинив
крадіжку металевих арматурних прутів з
електроопори при обставинах,
викладених в обвинуваченні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні
інкримінованого йому кримінального
правопорушення, крім визнання ним
своєї винуватості, в повному обсязі
доведена матеріалами кримінального
провадження, які судом першої
інстанції досліджено в порядку ч. 3 ст.
349 КПК України та ніким не оскаржено, а
тому, враховуючи положення диспозиції
зазначеної статті кримінального
процесуального закону, колегія суддів
не входить в обговорення вини та
кваліфікації дій обвинуваченого і
вважає, що дії останнього за ч.2 ст.185 КК
України кваліфіковано правильно, як
таємне викрадення чужого майна
(крадіжка), вчинена повторно.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом
першої інстанції призначено з
дотриманням вимог статей 50, 65 КК
України в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК
України за якою його засуджено.

При призначенні обвинуваченому
покарання суд першої інстанції в
повній мірі врахував тяжкість
вчиненого кримінального
правопорушення, яке є злочином
середньої тяжкості.

Характеризуючи особу обвинуваченого,
суд обґрунтовано вказав, що ОСОБА_3 за
місцем проживання характеризується
посередньо, не працює, раніше
неодноразово судимий за вчинення
злочинів проти власності, які не зняті
та не погашені у встановленому законом
порядку.

Обставинами, що пом'якшують покарання
обґрунтовано визнано щире каяття
обвинуваченого, активне сприяння
розкриттю злочину, повне відшкодування
збитків. Обставин, які обтяжують
покарання ОСОБА_3 не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно дійшов висновку, що
виправлення ОСОБА_3 можливе лише в
умовах ізоляції від суспільства та
призначив покарання в межах санкції ч.2
ст.185 КК України, яке є справедливим,
необхідним і достатнім для його
виправлення та запобігання вчиненню
нових злочинів як обвинуваченим, так і
іншими особами.

Доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_3,
що призначене судом першої інстанції
покарання необґрунтовано суворе є
безпідставними, оскільки судом першої
інстанції в достатній мірі враховано
всі обставини, які свідчать, що ОСОБА_3
не бажає стати на шлях виправлення,
тобто залишається особою небезпечною
для суспільства, а тому немає підстав
для застосування більш м'якого
покарання.

Таким чином, зважаючи, що вимоги
обвинуваченого не знайшли свого
підтвердження та спростовуються
матеріалами провадження, колегія
суддів вважає, що його апеляція
підлягає залишенню без задоволення, а
вирок суду першої інстанції без зміни.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 376, 404, 405, 419 КПК України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого
ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 26 листопада 2013 року
стосовно ОСОБА_3 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом трьох місяців з моменту
проголошення, а обвинуваченою з
моменту отримання копії вироку.

Судді:

Деревінський С.М.
Осєтров В.І. Яковлєва С.В.