Справа № 357/1642/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/865/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 12.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
12 серпня 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11
законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 : ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 ОСОБА_10 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Артемівка Новоодеського району Миколаївської області, українця, громадянина України, не одруженого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 296, ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 121 КК України до покарання:

-за ч.2 ст. 296 КК України у виді 3 (три) роки позбавлення волі;

-за ч.1 ст. 186 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 121 КК України у виді 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 15.11.2013 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, студента ТЕК «БНАУ» зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з 28.05.2015 року, зарахувавши строк перебування під вартою під час досудового слідства з 30.07.2014 року по 12.08.2014 року та один день 10.11.2013 року.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, студента ТЕК «БНАУ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 296 КК України до покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_9 від покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі на підставі ст. 1 п. «а» Закону України «Про амністію у 2014 році».

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 13925 грн. та моральної шкоди 150000 грн., а всього 163925 (сто шістдесят три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн. солідарно.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 13925 грн. та моральної шкоди 150000 грн., а всього 163925 (сто шістдесят три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн. солідарно.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. солідарно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну обрано у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат.

Згідно із вироком, кримінальні правопорушення обвинуваченими були вчинені за наступних обставин.

09.11.2013 року приблизно о 17 год., поряд із гаражами неподалік буд. АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 та неповнолітні ОСОБА_9 і ОСОБА_8 знаходились у групі знайомих однолітків, близько 15 чоловік, при цьому перебували у стані алкогольного сп`яніння.

У цей час до них підійшов неповнолітній ОСОБА_15 , який привітався із знайомою йому неповнолітньою ОСОБА_16 та почав з нею розмовляти.

Такі дії раніше не знайомого йому ОСОБА_15 , неповнолітній ОСОБА_9 використав у якості приводу для спричинення йому тілесних ушкоджень, і, перебуваючи у громадському місці, в денну пору доби, у присутності значної кількості сторонніх осіб, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, підійшов до ОСОБА_15 та наніс йому один удар головою в обличчя в область носа.

У той же час ОСОБА_7 , перебуваючи поряд, вирішив приєднатися до хуліганських дій ОСОБА_9 і грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, підійшовши до ОСОБА_15 , обхопив останнього за тулуб та кинув на землю, після чого наніс лежачому ОСОБА_15 руками та ногами не менше ніж 5 ударів по різним частинам тіла.

У результаті спільних протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , згідно з висновком експерта від 23.01.2014 року № 407/д, заподіяли ОСОБА_15 тілесні ушкодження у виді: струс головного мозку; садна в завушній ділянці зліва; садна і синці голови, обличчя.

Струс головного мозку відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, усі інші тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 09.11.2013 року приблизно о 18 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поряд із гаражами біля буд. АДРЕСА_4 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна під час спілкування із потерпілим ОСОБА_17 , під вигаданим приводом подивитися, попросив дати належний останньому мобільний телефон. ОСОБА_17 дістав зі своєї кишені належний мобільний телефон марки «Нокія 3720с» та передав його ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_7 на вимогу ОСОБА_17 повернути телефон, висунув умову придбати декілька банок слабоалкогольного енергетичного напою, що потерпілий і зробив.

Однак і після цього, ОСОБА_7 на вимогу ОСОБА_17 повернути телефон, відмовився це зробити, і відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Нокія 3720 с» вартістю 600 грн., з флеш-картою об`ємом 2 Гб вартістю 39 грн. та чохлом до телефону вартістю 50 грн., спричинивши ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 689 грн.

Приблизно о 18 год. 30 хв. під час з`ясування стосунків з приводу небажання ОСОБА_7 повертати вищезазначений мобільний телефон, між ОСОБА_17 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 умисно, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар рукою в область голови ОСОБА_17 . Останній, захищаючись від дій ОСОБА_7 , обхопив його та ОСОБА_9 руками та повалив їх на землю, де знаходячись в положенні лежачи, утримував їх.

Неповнолітній ОСОБА_9 , бажаючи звільнитися від ОСОБА_17 , покликав на допомогу ОСОБА_8 , який підбіг до них та умисно, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс щонайменше три цілеспрямованих удари ногами в область голови ОСОБА_17 .

Внаслідок нанесення ОСОБА_8 ударів в область голови, ОСОБА_17 послабив тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Звільнившись від ОСОБА_17 , ОСОБА_7 умисно, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому щонайменше ще 2 удари руками та ногами в область голови.

Після зазначених дій ОСОБА_15 та ОСОБА_17 пішли з місця події, а через незначний час останній знепритомнів та помер.

В результаті умисного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_17 було спричинено тілесні ушкодження у виді: внутрішньочерепна травма; крововиливи під мякі мозкові оболонки та в шлуночки головного мозку; крововиливи в м`які покриви голови та обличчя; в тім`яній області справа небагато численні дрібні осередкові, в тому числі і навколо судинні субарахноїдальні крововиливи без перифокальної клітинної реакції і поодинокі навколо судинні крововиливи в речовині; в лобній області справа, в речовині небагаточисленні дрібно осередкові, в тому числі і навколо судинні крововиливи без перифокальної клітинної реакції; в області хіазми небагаточисленні дрібно осередкові, в тому числі і навколо судинні крововиливи без перифокальної клітинної реакції; в м`яких тканинах лобної області зліва поширені, а в м`яких тканинах лівої і правої тьмяно-потиличної області великоосередкові крововиливи з поодинокими лейкоцитами по периферії; в м`яких тканинах верхньої губи справа осередкові крововиливи з небагаточисленними лейкоцитами, в м`яких тканинах нижньої губи зліва з поодинокими по периферії; синці, садна на голові та обличчі; крововиливи на слизові оболонки верхньої та нижньої губ; садна на верхній та нижній губах; садна на кистях та на обох колінних суглобах.

Знайдені при судово-медичній експертизі трупа ушкодження на голові, заподіянні тупими предметами, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя, оцінюються в сукупності і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та не можуть бути розмежовані.

Характер та локалізація тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_17 , дають змогу вважати, що мало місце не менш ніж одинадцять точок прикладення сили.

Смерть ОСОБА_17 настала від внутрішньочерепної травми з субарахноїдальними крововиливами.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 28-533 від 29.01.2014 року ушкодження на голові ОСОБА_17 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію як небезпечні для життя, всі інші ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції щодо нього змінити і в частині призначеного покарання пом`якшити. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він змінив свою позицію в даному кримінальному провадженні та визнає вину у скоєних кримінальних правопорушеннях в повному обсязі, щиро кається. Також зазначає, що під час досудового і судового слідства своєї вини не визнавав за вказівкою свого захисника.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 ОСОБА_10 зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, в також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 ствердив, що смерть ОСОБА_17 могла настати від будь-яких ударів, нанесених потерпілому в область голови, або від їх сукупності. Суд у вироку не зазначив та не врахував того, що смерть ОСОБА_17 могла настати від 5 ударів, нанесених йому в голову ОСОБА_7 , як на це вказував обвинувачений ОСОБА_8 . При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини у інкримінованому йому злочині не визнав та весь час давав узгодженні між собою покази.

Крім цього, апелянт зазначає, що суд однобоко оцінив покази свідків та не прийняв до уваги того, що у ОСОБА_7 та ОСОБА_17 09.11.2013 року був не один конфлікт, який супроводжувався побиттям ОСОБА_17 .

Також, на думку апелянта покази потерпілого ОСОБА_19 , обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_16 , якими суд обґрунтував своє рішення, не можна брати до уваги, оскільки вони є суперечливими та не узгоджуються з показами очевидців.

При цьому, свідок ОСОБА_16 була допитана судом з порушенням вимог ч.9 ст. 352 КПК України, а саме з використанням технічних засобів без винесення судом відповідної ухвали.

Таким чином, на думку захисника, у вироку суду не наведено жодного доказу, який би підтверджував наявність в діях ОСОБА_8 вини у вчиненні інкримінованого злочину, а тому просить вирок суду першої інстанції в частинні визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього ОСОБА_8 ОСОБА_12 зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим. На думку апелянта органами досудового розслідування та судом допущенні однобічність та неповнота досліджень обставин справи. Обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, належним чином не з`ясовані.

Так, судом не прийнято до уваги протокол медичного освідування №1093 від 10.11.2013 року, в якому зафіксований тверезий стан обвинуваченого ОСОБА_8 та як наслідок, суд послався у вироку на обтяжуючу покарання обставину перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння.

На думку апелянта, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , щоб зменшити свою вину і покращити своє становище, розподілили вину та відповідальність крім себе, і на ОСОБА_8 та оговорили його.

Крім цього, свідки ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , які знаходилися поруч і бачили всі події не показали, що ОСОБА_8 бив ОСОБА_17 .

Також, враховуючи те, що ОСОБА_8 був фізично набагато слабкіший і набагато менший від усіх учасників цих подій, на думку захисника він не зміг би нанести будь-яких ушкоджень потерпілому.

В зв`язку з цим, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, проти апеляційних скарг захисника та законного представника ОСОБА_8 заперечував;

обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника та законного представника, які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 та просили вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити; проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 заперечували;

прокурора, який проти апеляційних скарг захисника та законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 заперечував та просив відмовити в їх задоволенні, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 просив врахувати;

обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які проти апеляційної скарги ОСОБА_7 заперечували, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 підтримали;

вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинувачених з останнім словом, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду про винність обвинувачених ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 121 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України учасниками процесу не оскаржуються.

Доводи апеляційних скарг захисників обвинуваченого ОСОБА_8 щодо того, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України не підтверджуються та спростовуються доказами зібраними на досудовому слідстві та дослідженими під час судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: показами потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_16 ; показами обвинуваченого ОСОБА_7 ; даними зафіксованими: в рапорті помічника начальника оперативного чергового 2-го МВМ Білоцерківського МВ від 09.11.2013 року; заявах потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_13 ; протоколах огляду місця події від 09.11.2013 року, 10.11.2013 року; лікарському свідоцтві про смерть №533 від 10.11.2013 року; висновках судово-медичної експертизи № 533 від 22.01.2014 року, № 28-533 від 29.01.2014 року, № 39-533 від 08.02.2014 року; протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 ; на 5 СД-дисках з записами допитів н/л ОСОБА_8 , слідчого експерименту за участю неповнолітнього ОСОБА_15 , допиту ОСОБА_7 , слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 ; протоколах про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій; та іншими матеріалами кримінального провадження.

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібранні та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному заподіянні ОСОБА_17 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 121 КК України.

При цьому, суд мотивував прийняте ним рішення, надав оцінку показам свідків і обвинувачених та зазначив у вироку, що суперечності в показах щодо хронології та послідовності подій пояснюються віком свідків, які є неповнолітніми, що могло вплинути на їх особисте сприйняття подій, станом, викликаним вживанням спиртних та енергетичних напоїв, бажанням применшити свою роль в подіях, що відбулися та наслідках, що настали за їх участю, наміром вигородити себе та друзів, які перебувають на лаві підсудних.

Також, суд надав оцінку показам обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , даних в ході судового розгляду кримінального провадження, щодо непричетності до побиття ОСОБА_17 , що спричинило смерть потерпілого та оцінив їх критично, як перекладання вини один на одного та намагання уникнути відповідальності за скоєний злочин.

Посилання законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 ОСОБА_12 на те, що судом не прийнято до уваги протокол медичного освідування № 1093 від 10.11.2013 року, яким зафіксовано його тверезий стан в 03 год. 50 хв. спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з вироку, суд надав оцінку вказаному протоколу медичного освідування та зазначив, що на результати освідування вплинуло те, що після вчинення інкримінованих дій ОСОБА_8 до моменту проходження ним освідування пройшов значний час близько 08 год., а також врахував його фізичний стан і незначну кількість випитого обвинуваченим пива та приймаючи до уваги покази свідків прийшов до обґрунтованого висновку, що злочин обвинуваченим був вчинений у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника ОСОБА_10 щодо того, що свідок ОСОБА_16 була допитана судом з порушенням вимог ч.9 ст. 352 КПК України, а саме з використанням технічних засобів без винесення судом відповідної ухвали не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

За змістом ч.9 ст. 352 КПК України у виняткових випадках для забезпечення безпеки свідка, який підлягає допиту, суд за власною ініціативою або за клопотанням сторін кримінального провадження чи самого свідка постановляє вмотивовану ухвалу про проведення допиту свідка з використанням технічних засобів з іншого приміщення, що унеможливлює його ідентифікацію та забезпечує сторонам кримінального провадження можливість ставити запитання і слухати відповіді на них.

Відповідно до вимог ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відео конференції під час трансляції з іншого приміщення. Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України. Особі, яка бере участь у судовому провадженні дистанційно вручається пам`ятка про її процесуальні права, перевіряються документи, що посвідчують її особу.

Як вбачається з журналу судового засідання від 23.04.2015 року, свідок ОСОБА_16 була допитана судом в режимі відеоконференцзв`язку, судом була встановлена особа свідка, їй було вручено пам`ятку про її права та обов`язки, даний свідок приводився судом до присяги, учасникам процесу була надана можливість задавати свідку питання (т.4 а.с. 15-19).

Заходів щодо забезпечення безпеки свідка ОСОБА_16 судом не застосовувалося, а тому посилання захисника на те, що свідок була до питання судом з порушенням ч.9 ст. 352 КПК України є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про необхідність пом`якшення призначеного йому покарання не ґрунтуються на матеріалах справи та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, роль обвинуваченого в їх вчиненні, наслідки від його дій, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, вчинив ряд злочинів, один з яких віднесений до категорії тяжких, два інших до категорії середньої тяжкості, вину не визнав, був найбільш активним виконавцем злочинних дій і своєю поведінкою фактично спровокував злочинні дії інших осіб, перебував на профілактичному обліку у ВКМСД Білоцерківського МВ, як особа характеризується негативно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання позитивну характеристику з місця навчання, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 тільки в умовах ізоляції від суспільства та правомірно призначив йому покарання в межах санкцій ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 121 КК України і на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначив покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

На думку колегії суддів указаний строк відбування покарання відповідає ступеню вчинених кримінальних правопорушень із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Посилання обвинуваченого на зміну позиції та визнання ним своєї вини, відповідно до вимог ст. 66 КК України не є обставиною, що пом`якшує його покарання.

Щире каяття має місце в тих випадках, коли особа повністю визнає свою вину у вчиненому злочині, дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готова нести передбачену законом відповідальність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду своєї вини у скоєних кримінальних правопорушеннях не визнавав, дій, направлених на сприяння розкриттю злочинів не вчиняв, шкоду заподіяну злочинами, потерпілим не відшкодував.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_4
ОСОБА_3