Вирок
Іменем України
28.04.2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0000092 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України

в с т а н о в и в:
05.08.2014 ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією на підставі Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014 «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 26 липня 2014 року №00748. 06.08.2014 року рядовий ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_2 №189 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого майстра ремонтної роти. З 05.08.2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_2 з ІНФОРМАЦІЯ_3 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби. Відповідно до Директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 26.07.2014 року №00748 військова частина НОМЕР_2 з 15.09.2014р. переведена на організаційно-штатну структуру воєнного часу та перейшла на умовне найменування - військова частина - польова пошта НОМЕР_1 . Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Відповідно до ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV, виїзд офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини. Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби рядовому ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання. 29.12.2014р. о 17.00 год. рядовий ОСОБА_4 , не маючи наміру назавжди ухилитися від військової служби, без дозволу командира самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та убув до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд. 09.03.2015р. близько 08.00 год. рядовий ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про що доповів своєму командуванню та приступив до виконання обов`язків військової служби. Таким чином, рядовий ОСОБА_4 , діючи умисно у порушення наведених вимог законодавства, будучи військовослужбовцем, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, без дозволу командира в період з 29.12.2014р. по 08.03.2015р., без поважних причин самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та був відсутній на службі у вказаний період часу, без поважних причин перебував за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся. Просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України доведена повністю.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, котрий щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставин, які обтяжують покарання судом не виявлено.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин у виді 2 років позбавлення волі. Суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання та рахує за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення підсудного та попередження нових злочинів.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1