Дата документу Справа № 243/637/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №243/637/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1063/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 червня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000082 від 9 січня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Миколаївка м.Слов`янська Донецької області, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Харківським слідчим ізолятором УДПтСУ в Харківській області),

встановила:
06 квітня 2015 року обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України, до призначеного судом покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 01 серпня 2014 року за ч.3 ст.185 КК України, та ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2013 року за ч.1 ст.185 КК України, та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 2 місяців 10 днів позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання постановлено рахувати із заліком досудового ув`язнення з 12 травня 2014 року. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду щодо нього, та призначити покарання без застосування ч.1 ст.71 КК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 01 серпня 2014 року він був звільнений від призначеного судом покарання, оскільки є інвалідом дитинства ІІ групи, а тому у суду не було підстав до застосування до призначеного покарання ч.1 ст.71 КК України. На його думку, суд не врахував обставин, що пом`якшують покарання, а саме те, що: він є пенсіонером за втратою годувальника, інвалідом дитинства ІІ групи, має трьох неповнолітніх дітей, а також має тяжке інфекційне захворювання.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор посилається на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, і просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду щодо останнього без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи судимим за вчинення кримінального правопорушення з корисливих мотивів, судимість не зняті і не погашена, покарання не відбуте, на шлях виправлення не став, і знов скоїв кримінальне правопорушення, за наступних обставин.

8 січня 2014 року, близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання, в кв. АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на придбання наркотичних засобів для власного споживання., о 16 годині 00 хвилин 8 січня 2014 року він приїхав до м.Слов`янська, де, того дня, приблизно о 18 годині 00 хвилин, проходячи по вул.Чернігівській у м.Слов`янську, зустрів раніше незнайомих йому та невстановлених в ході досудового та судового слідства осіб, у яких за ціною 50 грн. придбав одноразовий медичний шприц об`ємом 5 мл., наповнений до позначки 1 мл. рідиною світло-коричневого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - діацетилморфіном. Перебуваючи на тому самому місці, вжив вищевказаний наркотичний засіб шляхом ін`єкції до позначки 0,5 мл., а шприц із залишком наркотичного засобу з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту, поклав в праву внутрішню кишеню куртки, яка була одягнута на ньому. 08 січня 2014 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 поблизу буд.№54 по вул.Чернігівська у м.Слов`янську був затриманий співробітниками міліції, які в присутності понятих виявили та вилучили у ОСОБА_6 медичний шприц об`ємом 5 мл., наповнений рідиною світло-коричневого кольору до позначки 0,5 мл., яка є особливо небезпечним наркотичним засобом -діацетилморфіном, загальною масою 0,331 г. (кількість особливо небезпечного засобу в перерахунку на суху речовину становить 0,010 г.), яку ОСОБА_6 раніше незаконно придбав, зберігав для власного вживання без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, і наполягала на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. За вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 « Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати у тому числі й дані про судимості.

Вказаних вимог закону, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що згідно вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 1 серпня 2014 року, ОСОБА_6 раніше судимий 24 жовтня 2013 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт, та звільнений від покарання за станом здоров`я, про що є запис у копії вироку.

Вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 1 серпня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, без остаточного призначення покарання за сукупністю вироків - ст.71 КК України (а.п.36).

Про вказане зазначає і обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі.

У запереченнях на апеляційну скаргу, процесуальний прокурор, просив не задовольняти апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 із зазначенням того, що дані про відбуття покарання у вигляді громадських робіт в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , через відсутність в матеріалах провадження достатніх доказів, які б підтверджували, або спростовували зазначені вище відомості.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, передбачено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

З урахуванням викладеного, та з огляду на вимоги ст.409 КПК України, де зазначено, що неповнота судового розгляду є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 скасувати, через неповноту судового розгляду, та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 цим вимогам не відповідає, бо в ньому відсутні мотиви та підстави призначення ОСОБА_6 покарання за правилами ст.ст.70, 71, 72 КК України.

При новому розгляді суду необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані порушення, всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини провадження, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Під час апеляційного розгляду клопотань від учасників провадження щодо зміни або скасування запобіжного заходу не надходило, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити раніше застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.309 КК України, скасувати, та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишити без змін. Строк дії запобіжного заходу встановити до 20 липня 2015 року.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4