Провадження № 11-кп/784/284/15 Категорія ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 засудженого за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баланово Очаківського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого трактористом в філії «Варварівська ДЕД», одруженого, проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого; -
- засуджено:

- за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично заявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.; за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 1000 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 000 грн.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_6 вважає вирок незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального кримінального права, оскільки судом не враховано вимог ст. 69 КК України і призначено суворіше покарання, ніж узгоджене сторонами і зазначене в угоді.
Твердить: що судом лише перераховано, але фактично не прийнято до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття у скоєному; що судом не враховано, що на час розгляду справи в суді ОСОБА_7 не можна вважати суспільно небезпечним і що вчинені ОСОБА_7 злочини не мали тяжких наслідків та не становили ніякої загрози суспільним інтересам.
Також наводить доводи щодо незгоди з ухвалою суду від 29.12.2014 року про відмову у затверджені угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором прокуратури Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_9 з підстав невідповідності умов угоди інтересам суспільства (п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України), оскільки судом не вказано яким саме суспільним інтересам не відповідає угода.
Посилається також на обґрунтування в цій угоді застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 263 КК України наявністю обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: повне визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю вказаного злочину.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 у невстановлені дату та час, у невстановленому місці, у невстановленої в ході досудового розслідування особи незаконно придбав 98 військових патронів зразку 1974 року калібру 5,45 мм, які придатні до стрільби, та незаконно зберігав їх за місцем свого проживання без належного законом дозволу, і які 19.09.2014 року під час проведення обшуку за місцем його проживання на АДРЕСА_1 були виявлені та вилучені.
Крім того, ОСОБА_7 у невстановленої в ході досудового розслідування особи незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс загальною масою в перерахунку на суху речовину 217,729 г. для особистого вживання, без мети збуту, який незаконно зберігав за місцем свого проживання і який 19.09.2014 року під час проведення обшуку за місцем його проживання було виявлено та вилучено.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги; заперечення прокурора ОСОБА_8 проти апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0004274, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.
Призначаючи покарання, суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65, 66 КК України, належним чином врахував тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів, один з яких є тяжким, а другий - злочином середньої тяжкості; пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття у скоєному; особу обвинуваченого, який визнав вину, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину.
З урахуванням об`єму обвинувачення та вищевикладеного, суд прийшов до вірного висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк та про можливість застосування ст. ст. 75, 76 КК України.
За такого доводи захисника про неналежне врахування судом всіх вищенаведених обставин є безпідставним.
Крім того, апеляційний суд вважає цілком правильним врахування судом першої інстанції конкретних обставин справи (об`єм обвинувачення ОСОБА_7 ) і погоджується з цим, оскільки останній придбав та незаконно зберігав аж 98 військових патронів, які придатні до стрільби, а також незаконно придбав для особистого вживання, без мети збуту та незаконно зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс загальною масою в перерахунку на суху речовину 217,729 г.
З огляду на зазначене та з урахування положень ст. 11 КК України, відповідно до якого злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину, є безпідставним твердження апелянта, що вчинені ОСОБА_7 злочини не становили ніякої загрози суспільним інтересам.

Що стосується доводів захисника що вчинені ОСОБА_7 злочини не мали тяжких наслідків, то суд першої інстанції і не зазначав протилежного. Проте, відсутні підстави для визнання зазначеного як обставину, що пом`якшує покарання.

Неспроможними є і доводи апелянта про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, в тому числі і посилання на угоду, в затвердженні якої суд відмовив.
Так, відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Матеріали справи не містять даних щодо наявності у даному випадку кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Судом вірно встановлено наявність лише однієї пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття.

Посилання захисника на визнання ОСОБА_7 вини як на пом`якшуючу покарання обставину, є необґрунтованим, оскільки визнання вини є складовою щирого каяття.

Також безпідставним є і посилання апелянта на наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як сприяння розкриттю вказаного злочину, оскільки матеріали справи не містять даних про її наявність.
Доводи захисника про обґрунтування угоди про визнання винуватості такою обставиною є спотворенням фактів, оскільки зазначена угода від 29.12.2014 року в частині підстав для застосування ст. 69 КК України була обґрунтована сторонами лише такими обставинами, що пом`якшують покарання, як повне визнання вини та щире каяття (а. с. 22 - 24). Жодних інших пом`якшуючих покарання обставин угоди сторони не зазначали.

Щодо штучного створення видимості наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зазначенням такої непередбаченої ст. 66 КК України обставиною, як визнання вини, обґрунтування наведено вище.

За такого є вірним рішення суду про відмову у затвердженні цієї угоди з підстав невідповідності умов угоди інтересам суспільства (п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України), а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Призначене покарання є справедливим і співрозмірним особі обвинуваченого, тяжкості вчинених ним злочинів та конкретних обставин їх вчинення, призначено у мінімальному розмірі ч. 1 ст. 263 КК України, та у мінімальному розмірі для покарання у виді позбавлення волі, передбаченому ч. 1 ст. 309 КК України, а тому відсутні підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання занадто суворим.

За сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання призначено із застосуванням також найбільш м`якого принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.
З огляду на зазначене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4