Справа № 11- 426/2007 р. Головуючий
Категорія ст. 367 ч. 2 КК Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

6 червня 2007 р.

Апеляційний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Демченка
О.В.

суддів -
Сердюка О.Г.,
Борисенка І.П.

при секретарі
Гой Н.Г.

з участю
прокурора - Щербака О.В.

захисника - ОСОБА_1.

засудженої
ОСОБА_2.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_2. на вирок Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 13
травня 2005 року, -

установив :

Зазначеним вироком суду ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка
смт. Ладан Прилуцького
району Чернігівської області,
українка, громадянка України,
з середньою освітою, одружена,
працююча директором ПП „Оніс", в силу ст. 89 КК України не
судима, мешканка смт. Ладан Прилуцького районуАДРЕСА_1, засуджена:
за ст.
367 ч.2 КК
України до 2-х років
позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю
строком на 2 роки.
Згідно ст. 75
КК України ОСОБА_2. звільнена від призначеного їй покарання з
випробуванням, з іспитовим строком в 1 рік.

ОСОБА_2. визнана винною судом і засуджена за те, що будучи засновником та директором ПП
ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідаючи за
своєчасність та повноту сплати до бюджету усіх видів податків, отримала дозвіл Прилуцької ОДНІ № 7527/10/24-024 від 10 жовтня 2003 року на
реалізацію магазину - кафе, розташованого у селі Нова Гребля Прилуцького
району по АДРЕСА_2, що належав ПП ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебував у податковій
заставі. Вказаний дозвіл був виданий з умовою сплати отриманих від
реалізації магазину-кафе коштів
у повному обсязі в рахунок зменшення

2

суми
податкового боргу ПП ІНФОРМАЦІЯ_2, який
станом на 16 жовтня 2003 року становив 103451 грн. 83 коп., в тому числі нарахованих штрафних
санкцій на суму 5326 грн.

Провівши
16 жовтня 2003 року реалізацію
магазину-кафе за 15440 грн., ОСОБА_2.
внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків, знаючи про заборгованість підприємства по
сплаті вказаних платежів, у тому числі і
нарахованих податковим органом штрафних санкцій, використала отримані кошти у власних
інтересах, не направивши їх на погашення
штрафних санкцій в сумі 5326
грн., нарахованих за несвоєчасну
сплату податкових зобов'язань свого приватного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2, чим заподіяла істотну шкоду державним
інтересам та спричинила тяжкі наслідки.

Вважаючи
вирок суду неправильним і несправедливим,
засуджена подала на нього апеляцію,
в якій ставить питання про скасування вироку і закриття провадження у
справі в зв'язку з відсутністю в її діях складу злочину.

Апеляція
мотивована тим, що під час
інкримінованих засудженій дій, проходила
процедура банкрутства ПП ІНФОРМАЦІЯ_2,
ініціатором якої була Прилуцька ОДНІ. Ухвалою судді Господарського суду
Чернігівської області від 3 жовтня 2003 року було введено мораторій на сплату
податків, тому в силу Закону „Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", вона як директор підприємства не повинна була
сплачувати ніяких платежів, крім
заробітної плати, що і було нею
зроблено. Під час процедура банкрутства ОСОБА_2. не мала права самостійно задовольняти вимоги
одного кредитора, порушуючи тим самим права
інших кредиторів та черговість задоволення інших вимог.

На дану
апеляцію було подано заперечення прокурора,
який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції. В них, зокрема,
вказано, що за змістом ст. 1
Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом", мораторій, який вводиться ухвалою судді господарського
суду при процедурі банкрутства підприємства,
призупиняє виконання боржником зобов'язань зі сплати податків, обов'язкових платежів та зборів. Проте, на думку прокурора, ця ж стаття закону містить положення, що до складу грошових зобов'язань не
включається пеня та штраф. Тому ОСОБА_2.
зобов'язана була сплатити пеню так само,
як і заробітну плату.

По
справі було проведене судове слідство, в
ході якого було допитано засуджену,
досліджено матеріали кримінальної справи.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_2. не визнала себе винною по пред'явленому їй
обвинуваченню, просила задовольнити
апеляцію. Свою позицію мотивувала наведеними в ній доводами. Пояснила, що звернулась до Прилуцької ОДІ И за дозволом на
продаж магазину-кафе, а коли цей дозвіл

3

отримала, то наступного дня по пошті отримала ухвалу
господарського суду про порушення справи про банкрутство підприємства
ІНФОРМАЦІЯ_2. Звернувшись до спеціалістів ДШ довідалась, що з моменту порушення справи про банкрутство
вона не повинна сплачувати ніяких платежів окрім заробітної плати. Тому, реалізувавши кафе, вона сплатила заробітну плату собі та іншим
працівникам цього підприємства, оскільки
була заборгованість по заробітній платі.

Прокурор, заперечуючи проти апеляції, просив відмовити у її задоволенні, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і справедливим.

Вислухавши
в судовому засіданні учасників процесу,
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд дійшов висновку,
що апеляція засудженої підлягає задоволенню. Таке рішення суд ґрунтує
наступним.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи,
6 жовтня 2003 року ПП ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі його директора ОСОБА_2. звернулось до Прилуцької Одні з проханням
надати дозвіл не реалізацію будівлі магазину - кафе в с
Нова Гребля Прилуцького району, яка
перебувала в податковій заставі. (а.с.
32).

10
жовтня 2003 р. такий дозвіл було отримано під умовою спрямування усіх
коштів, отриманих від реалізації
магазину, на погашення несплачених
податків, (а.с. 37)

В той же
час, як видно з матеріалів справи, 3
жовтня 2003 р.
суддею Господарського суду Чернігівської області було винесено ухвалу про
порушення провадження у справі про банкрутство ПП ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 86).
Кредитором по цій справі виступала Прилуцька ОДШ. Даною ухвалою введено
мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У
відповідності до ст. 12
Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом" (в редакції станом на жовтень 2003 р.), при порушенні господарським судом
справи про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог
кредиторів, забороняється стягнення на
підставі виконавчих та інших документів,
не нараховуються пеня та неустойка,
не застосовуються інші санкції за невиконання грошових зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і зборів.

Одночасно
дія цього мораторію не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів,
відшкодування шкоди, авторської
винагороди.

Отже, на момент отримання ОСОБА_2. дозволу на реалізацію магазину-кафе, реалізації його, згідно вимог закону, на неї не було покладено ніяких обов'язків
щодо сплати податків та пені. Проте,
Закон , Дро відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" не звільняв засуджену від обов'язків сплачувати заробітну
плату.

ОСОБА_2. інкримінована службова недбалість, яка виразилась в тому, що вона,
отримавши від Прилуцької ОДШ дозвіл на реалізацію майна
(магазину-кафе), яке перебувало
в податковій заставі,
не спрямувала

4

отримані
кошти на сплату нарахованої на той час пені за несвоєчасну сплату податків.

Право
податкової інспекції зняти податкову заставу передбачене ст. 8 Закону України ,
Дро порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та
державними цільовими фондами". Проте,
в цьому Законі не прописано право податкових органів зняти заставу
заставленого майна під умовою реалізації його та спрямування виручених коштів
на сплату податків чи пені.

Разом з
тим, відповідно до п.7.8 вказаного
Закону, з моменту прийняття ухвали судом
про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків, порядок сплати податкового зобов'язання або
податкового боргу такого платника податків визначається згідно норм іншого
Закону України - „Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". При
цьому порядок продажу активів у рахунок погашення податкового боргу боржника
визначається державною госпрозрахунковою установою України з питань
банкрутства, а не боржником за
погодженням з органами податкової інспекції.

Таким
чином, станом на 10 жовтня 2003 року Прилуцька
ОДГО, яка до того ж була ініціатором
визнання банкрутом ПП ІНФОРМАЦІЯ_2, не
мала права давати будь-які дозволи на відчудження заставленого у податкову
заставу майна цього підприємства. Отже,
інкримінування ОСОБА_2. як
злочину -недотримання
нею угоди з ОДШ, не ґрунтується на
вимогах закону.

Апеляційний
суд вважає, що інкриміноване
ОСОБА_2. обвинувачення в частині несплати
пені, також не ґрунтується на законі і є
системною помилкою органів державного обвинувачення в застосуванні
господарського законодавства.

Так, позиція органів державного обвинувачення
полягає в тому, що згідно ст. 1 Закону України
„Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"
до складу грошових зобов'язань боржника не зараховується недоїмка (пеня та
штраф). На підставі цієї фрази,
відокремленої від основного змісту закону і було змінене обвинувачення
ОСОБА_2. в судовому засіданні.

Проте, текст зазначеного закону свідчить, що неврахування пені та штрафу до складу
грошових зобов'язань боржника застосовується лише при процедурі звернення
кредитора до господарського суду та встановлення судом суми основного
боргу, до якого пеня і штраф не входять.
При проведенні процедури банкрутства пеня,
штраф та неустойка підлягають стягненню в порядку черговості, визначеної даним Законом.

Щодо
черговості задоволення вимог кредиторів,
то вони передбачені ст. 31 „Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і у
відповідності до цієї статті, сплата
пені та штрафних санкцій проводиться в шосту чергу-

Кримінальна
справа по обвинуваченню ОСОБА_2.
направлялась до суду з обвинуваченням по
ст. 364
ч. 2
КК України. В судовому засіданні

5

прокурор
змінив це обвинувачення на ч. 2
ст.
367 КК
України. Тим самим, органи
держобвинувачення визнали недоведеним скоєння ОСОБА_2. умисних дій у вигляді зловживання службовим
становищем, що заподіяли істотної шкоди
охоронюваним законом державним інтересам.
Фактично не спростовано твердження ОСОБА_2. про спрямування коштів, отриманих від реалізації магазину - кафе на виплату
заробітної плати.

Наведене
свідчить, що пред'явлене ОСОБА_2. обвинувачення у службовій недбалості, внаслідок якої було заподіяно тяжкі
наслідки, не знайшло свого підтвердження
в засіданні апеляційного суду, оскільки
не ґрунтується як на вимогах закону, так
і на фактичних обставинах справи. Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2. ,
не сплативши пені в сумі 5326
грн., не скоювала інкримінованого їй
злочину тому, що проводити такого
платежу не мала права згідно закону.

Вказані
обставини лишились поза увагою місцевого суду. Висновки, які містяться в його вироку, не підтверджені фактичними обставинами
справи, тому вирок підлягає скасуванню
як незаконний, а справа - закриттю у
зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2.
складу злочину.

Апеляційний
суд не бачить підстав для повернення справи на додаткове розслідування, оскільки всі обставини справи вияснені, документи до справи долучені, свідки допитані і можливостей для отримання
нових доказів немає. Крім того,
провадження у справі триває з вересня 2004 року, що не може
вважатись розумним строком для такої справи і остаточне рішення в ній має бути
винесене апеляційним судом в даному провадженні.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
ст. 366, 377, 379 КПК
України, апеляційний суд, -

ухвалив :

Апеляцію
засудженої ОСОБА_2. задовольнити. Вирок
Прилуцького міськрайонного суду від 13 травня 2005 року відносно ОСОБА_2
скасувати і подальше провадження у цій справі закрити у зв'язку з відсутністю в
її діях складу злочину.

Запобіжний
захід відносно ОСОБА_2. у вигляді
підписки про невиїзд -скасувати.