н/п 1-кп/640/606/13
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2013 р. Київський районний
суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді - Зуба Г.А.

при секретарі - Хлистун Ю.А.

прокурора - Калюжко А.А.

захисника ОСОБА_1,

перекладача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому
судовому засіданні в приміщенні
Київського районного суду м. Харкова
обвинувальний акт з угодою про
примирення у кримінальному
провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці
м.Харкова, громадянці України, яка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
проживає за адресою: АДРЕСА_2, у
вчиненні кримінального
правопорушення,передбаченого ст. 355 ч.2
КК України;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцю Ірака,
громадянину Ірака, який зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_3, проживає за
адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні
кримінального
правопорушення,передбаченого ст. 355 ч.2
КК України, суд -

в с т а н о в и в:

Угоди про примирення між потерпілим
ОСОБА_5 та підозрюваними ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 були досягнута під час
досудового провадження.

Відповідно до обвинувального акту
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у
кримінальному правопорушенні за таких
підстав:

ОСОБА_3, діючи в групі і за попередньою
змовою з раніше знайомим їй ОСОБА_4, ,
знаходячись у стані алкогольного
сп'яніння, вчинили умисний злочин за
наступних обставин.

Так, на початку вересня 2013 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 взяли для особистих
потреб у ОСОБА_3 строком на декілька
днів належний останній ноутбук ТМ «Samsung
R60», який у подальшому 8.09.2013 згідно
договору фінансового кредиту № 4169
заклали до ломбарду ПТ «Килимчук і
Компанія «Ломбард Капітал», за адресою:
м.Харків, пр.50 років
ВЛКСМ/Тракторобудівників, 55/61, надавши
до ломбарду в якості документа, що
посвідчує особу - паспорт громадянина
України ОСОБА_5 Отримавши суду у
ломбарді, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домовилися
між собою до спливу строку,
передбаченого договором фінансового
кредиту № 4169, викупити вказаний
ноутбук з ломбарду та повернути ОСОБА_3
Однак, 21.09.2013 року ОСОБА_6 у зв'язку із
работою виїхала з м. Харкова до м.Одеси.

На початку жовтня 2013 року ОСОБА_6
вислала ОСОБА_3 свою частину грошей (в
сумі 270 гривень) з метою викупу ноутбуку
з ломбарду.

ОСОБА_3, починаючи з середини вересня 2013
року неодноразово зверталася до ОСОБА_5
з проханням повернути її ноутбук, однак
останній під різними приводами
затягував викуп ноутбука з ломбарду та
повернення його володарю.

Тоді, 15 жовтня 2013 року близько о 03.00
годині ОСОБА_3 р.н., діючи в групі і за
попередньою змовою з раніше знайомим
їй ОСОБА_4, маючи спільний злочинний
умисел, спрямований на примушення
малознайомого їм ОСОБА_5 до виконання
цивільно-правових зобов'язань, бажаючи
примусити його повернути належний
ОСОБА_3 ноутбук ТМ «Samsung R60», прибули до
будинку АДРЕСА_4, де мешкає ОСОБА_5, де на
вулиці зустріли останнього. При цьому
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали вимагати у
ОСОБА_5, повернути ОСОБА_3 ноутбук.
Реалізуючи спільний злочинний умисел,
ОСОБА_3 долонею завдала удар по обличчю
ОСОБА_5, від чого останній відчув
фізичний біль. ОСОБА_4, діючи в групі з
ОСОБА_3, зігнув свою руку в лікті та
зажав в ній шию ОСОБА_5, а ОСОБА_3 в цей
час схватила ОСОБА_5 за волосся та стала
за нього тягнути. Після цього ОСОБА_4
схватив ОСОБА_5 ззаду за футболку та
став її з силою тягнути, спричинив
останньому фізичний біль. Вирвавшись
від захвату, ОСОБА_5 намагався втекти та
встиг забігти до під'їзду, однак ОСОБА_3
та ОСОБА_4 схопивши його за руки,
витягли з під'їзду. Після цього,
продовжуючи реалізацію спільного
злочинного умислу, ОСОБА_4 схватив
ОСОБА_5 за шию та плече та став тягнути
до себе, від чого ОСОБА_5 впав на землю
на спину, вдарившись правим коліном.
ОСОБА_4 сів на ОСОБА_5 зверху, упершись
коліном в його живіт та схвативши його
за шию руками, сдавлював її, а ОСОБА_3
при цьому, утримувала потерпілого за
ноги, чим не давала змоги йому встати.
Коли ОСОБА_5 вдалося встати, ОСОБА_4
став його утримувати, обхватив за торс,
а ОСОБА_3 стала розгинати потерпілому
пальці та забрала його зв'язку ключів,
яка складалася з трьох ключів, що не
уявляють матеріальної цінності для
потерпілого. Також ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
примушуючи ОСОБА_5 до виконання
цивільно-правових зобов'язань
відібрали у потерпілого ОСОБА_5
куртку-пуховик чорного кольору ТМ
«Moncler», вартістю, згідно висновку
судово-товарознавчої експертизи № 249
від 18.10.2013 року - 900 гривень; мобільний
телефон «SAMSUNG DUOS GT-E1232B», вартістю 250
гривень з сим-картою оператора
мобільного зв'язку «Київстар», що не
уявляє матеріальної шкоди для
потерпілого, чим заподіяли потерпілому
ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну
суму 1150 гривень. Вищевказані речі
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відібрали у ОСОБА_5 та
повідомили йому, що віддадуть їх йому
назад, при поверненні її ноутбука.

Крім того, в ході своїх злочинних дій
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 порвали футболку, що
була одягнена на ОСОБА_5 та спричинили
потерпілому, згідно висновку
судово-медичної експертизи № 3030-ая/13
від 16.10.2013 року синці по голові, шиї,
руках та тулубі, ссадну на голові, що
відносяться до легких тілесних
ушкоджень.

В підготовчому судовому засіданні
обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 винними
себе у вчиненні вказаного злочину,
передбаченого ст. 355 ч.2 КК України,
тобто у примушенні до виконання
цивільно-правових зобов'язань, вчинене
за попередньою змовою групою осіб,
поєднане з насильством, що не є
небезпечним для життя і здоров'я, з
пошкодженням майна, визнали повністю,
щиро розкаялися, та зазначили , що вони
розуміють надані їм законом права,
розуміють наслідки укладення та
затвердження угоди про примирення,
визначені ст. 473 КПК України, характер
пред'явленого обвинувачення та вид
покарання, які до кожного з них
будуть застосовані в результаті
затвердження угод про примирення та
наполягають на затвердженні угод, які
вони, кожний окремо, уклали з
потерпілим ОСОБА_5

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні
наполягав на затвердженні угод про
примирення , які він уклав як з ОСОБА_3
так і з ОСОБА_4.

Враховуючи, що обвинувачені, кожен
окремо та потерпілий під час
досудового провадження досягли угод
про примирення, підписали її, причому
як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 беззаперечно
визнали свою винуватість у вчиненні
кримінального правопорушення за
вказаних обставин, між ними , кожним
окремо, та потерпілим була досягнута
домовленість про призначення ОСОБА_3
покарання за ст.355 ч.2 КК України у
виді 3 років позбавлення волі з
застосуванням ст. 75 КК України з
іспитовим строком 2 роки, та про
призначення ОСОБА_4 . покарання за
ст.355 ч.2 КК України у виді 3 років
позбавлення волі з застосуванням ст. 75
КК України з іспитовим строком 2 роки -
суд розглянув справу відповідно до
положень ст. 473, 474 КПК України.

Суд переконався у добровільності
укладення сторонами угоди і, що угода
не є наслідком застосування
насильства, примусу, погроз, обіцянок,
дії будь-яких інших обставин ніж ті, які
передбачені в угоді.

Судом достовірно встановлено, що:

1) умови угоди не суперечать вимогам
цього Кодексу та/або закону, була
застосована вірна правова
кваліфікація кримінального
правопорушення, яке передбачає
можливість укладення угоди;

2) умови угоди не суперечать інтересам
суспільства;

3) умови угоди не порушують права,
свободи чи інтереси сторін або інших
осіб;

4) відсутні обґрунтовані підстави
вважати, що укладення угоди не було
добровільним, або сторони не
примирилися;

5) відсутня очевидна неможливість
виконання обвинуваченим взятих на себе
за угодою зобов'язань;

6) наявні фактичні підстави для
визнання винуватості.

Узгоджені сторонами вид і міра
покарання щодо кожного з обвинувачених
не є такими, що не відповідають ступеню
тяжкості кримінального правопорушення
та даним про особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд, вивчивши
надані матеріали, вислухавши пояснення
обвинувачених , думки прокурора,
дійшов висновку, що дії обвинувачених
вірно кваліфіковані: ОСОБА_3 за ст. 355
ч.2 КК України, тобто примушення до
виконання цивільно-правових
зобов'язань, вчинене за попередньою
змовою групою осіб, поєднане з
насильством, що не є небезпечним для
життя і здоров'я, з пошкодженням майна;
ОСОБА_4 за ст. 355 ч.2 КК України, тобто
примушення до виконання
цивільно-правових зобов'язань, вчинене
за попередньою змовою групою осіб,
поєднане з насильством, що не є
небезпечним для життя і здоров'я, з
пошкодженням майна, згідно з
положеннями ст. 12 КК України, не
відноситься до категорії кримінальних
правопорушень тяжких або особливо
тяжких, дійшов висновку про наявність
підстав для затвердження угод про
примирення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 374-376, 475 КПК країни, суд -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про примирення ,
укладену 30.10.2013р. між потерпілим
ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 у
кримінальному провадженні № 0005418.

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 355 ч. 2 КК України та
призначити їй покарання у вигляду 3
(трьох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити
засуджену від відбування покарання з
випробуванням, встановити
випробувальний строк 2 (два) роки, в силу
ст. 76 КК України покласти на засуджену
обов'язки: не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання;
періодично з'являтися для
реєстрації в кримінально-виконавчій
інспекції.

Затвердити угоду про примирення ,
укладену 30.10.2013р. між потерпілим
ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у
кримінальному провадженні № 0005418.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 355 ч. 2 КК України та
призначити йому покарання у вигляду
3 (трьох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити
засудженого від відбування покарання
з випробуванням, встановити
випробувальний строк 2 (два) роки, в силу
ст. 76 КК України покласти на
засудженого обов'язки: не виїжджати за
межі України на постійне проживання
без дозволу кримінально-виконавчої
інспекції; повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання; періодично
з'являтися для реєстрації в
кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок може бути оскаржений виключно з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК
України в апеляційний суд Харківської
області через Київський районний суд м.
Харкова протягом тридцяти днів з
моменту його проголошення.

Суддя
Г.А.Зуб