АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/34/2015 Головуючий у 1-ій інстанції суддя ОСОБА_1
Категорія: ст. 291 КПК Доповідач суддя ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника юридичної особи Державне підприємство «Київський бронетанковий завод», яка є потерпілою, за довіреністю ОСОБА_8 ,
захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу старшого прокурора відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 , який здійснює такі повноваження у кримінальному провадженні № 0000018 та брав участь у підготовчому судовому розгляді, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року.
Цією ухвалою суд повернув прокурору обвинувальний акт, яким ОСОБА_14 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.366, ч.4 ст.358, ч.5 ст.191 КК України, з підстав невідповідності цього процесуального документу вимогам, що визначені ст.291 ч.2 КК України, та виразилися у тому, що при його складанні органом досудового розслідування не було дотримано в повній мірі вимоги презумпції невинуватості, оскільки стороною обвинувачення в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення допускаються висловлення щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_14 цих злочинів за попередньою змовою з ОСОБА_15 , чим фактично порушуються права та законні інтереси останнього, бо відомості про висунення йому обвинувачення відсутні.
Крім того, ухвалою за рішенням суду, відмовлено у задоволенні клопотання, заявленого захисниками обвинуваченого ОСОБА_14 адвокатами ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_14 на особисте зобов`язання. Водночас, обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою до 7 лютого 2015 року включно та визначена застава, здатна забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків у розмірі п`яти тисяч мінімальних заробітних плат, що становить 6 млн.90 тис. грн.
В обґрунтування прийнятого рішення щодо зменшення розміру застави, суд послався на те, що при цьому ураховуються конкретні обставини злочину, які інкримінуються ОСОБА_14 , а також факт пред`явлення до останнього цивільного позову у розмірі на 12 млн. грн.
В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками судді як безпідставними, прокурор порушив питання про скасування ухвали та просить постанову нову ухвалу апеляційним судом про направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд та визначення обвинуваченому залогу в розмірі 12 млн.180 тис. грн., навівши такі аргументи.
На переконання апелянта, висновок суду про невідповідність обвинувального акту вимогам, що визначені ст.291 КПК України, є помилковим, бо не містить таких відомостей, які б свідчили про порушення прав ОСОБА_15 , якому була висунута підозра у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.2 ст.191 КК України, оскільки є достатні підстави вважати, що ці кримінальні правопорушення вчинені цією особою за попередньою змовою з ОСОБА_14 , але кримінальне провадження виділено в окреме у зв`язку з тим, що він переховується від органів слідства та оголошений постановою слідчого в розшук. Також прокурор зазначає, що в обвинувальному акті на виконання вимог п.5 вказаної статті КПК наведений виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які встановлені на досудовому розслідуванні.
Крім того, апелянт зауважує на порушення кримінально-процесуального закону, допущені судом щодо вирішення питання про зниження розміру застави, бо попри те, що попередніми рішеннями слідчих суддів, законність яких підтверджена апеляційним судом, до підозрюваного ОСОБА_14 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 12 млн.180 тис. грн., достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, суд за результатами підготовчого судового розгляду в порушення вимог ч.3 ст.315 та ч.4 ст.182 КПК України з власної ініціативи змінив розмір застави, не обґрунтувавши своє рішення про його зменшення.
В запереченнях захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_16 наполягали на безпідставності доводів прокурора, підтримували рішення суду про повернення обвинувального акту, але яке просили скасувати в частині відмови у задоволенні їх клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який його вид.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів та представника юридичної особи, яка є потерпілою, які підтримали апеляційну скаргу державного обвинувача, заперечення в поясненнях захисників обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить її такою, що підлягає задоволенню частково.
З огляду на зміст вказаної ухвали, суддя повернув обвинувальний акт з підстав, що не ґрунтуються на законі.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд вправі прийняти рішення про повернення обвинувального акту лише у випадку, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема не містить відомостей, визначених цією статтею.
Проте такі недоліки обвинувального акту колегією суддів не встановлені.
Висновок суду про те, що у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення допускаються упереджені твердження про винуватість особи, якій не висунуто обвинувачення, що суперечить закріпленому кримінально-процесуальним законом принципу презумпції невинуватості, слід визнати помилковим.
Відповідно до вимог ст.337 КПК України суд не вправі проводити розгляд щодо інших осіб, про причетність яких до вчинення злочину зазначено в обвинувальному акті.
Разом з тим, за змістом частини третьої цієї статті, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, якщо це покращує становище обвинуваченого, зокрема в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, яка повинна співпадати з викладеними у формулюванні обвинувачення ознак діяння.
Крім того, виходячи з вимог, визначених ст.338 КПК України, прокурор вправі змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини вчинення злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Як убачається з наданих до апеляційної інстанції копій процесуальних документів, ОСОБА_15 була висунута підозра у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.2 ст.191 КК України, але матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження у зв`язку з тим, що він переховується від органів слідства та оголошений постановою слідчого в розшук.
За таких обставин, у випадку доведеності вини ОСОБА_17 , суд вправі у судовому рішенні послатися на вчинення кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, за попередньою змовою з іншою особою, не вказуючи її прізвище, та зазначити, що матеріали щодо цієї особи виділені в окреме провадження.
Отже, виходячи з наведених положень вказаних статей закону, як прокурор, так і суд при розгляді справи вправі виправити такі недоліки обвинувального акту.
Також заслуговують на увагу доводи прокурора щодо порушення вимог частини третьої ст.315 КПК України, бо питання про зміну встановленого підозрюваному ОСОБА_14 розміру залогу вирішено за власною ініціативою суду, попри те, що відповідно до вимог вказаної частини статті закону у підготовчому судовому засіданні суд вирішує питання про обрання, зміни чи скасуванні запобіжного заходу лише за клопотанням учасників судового провадження.
Як убачається зі справи, таке клопотання не заявлялося, захисники обвинуваченого порушували питання лише про зміну запобіжного заходу на більш м`який його вид.
Обґрунтовуючи відмову у задоволенні цього клопотання, суд докладно вмотивував своє рішення, та за наявності підстав правильно ухвалив про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою до 7 лютого 2015 року, з яким погоджується й колегія суддів, та у зв`язку з його закінченням під час апеляційного розгляду відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України про обов`язок суду до спливу продовженого строку повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, вважає за необхідне продовжити його дію до 7 квітня 2015 року.
Тому з цих підстав клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_14 , яке заявив в апеляційній інстанції захисник адвокат ОСОБА_10 задоволенню не підлягає.
З урахуванням наведеного апеляційна скарга прокурора, підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.314, 404, 405,407, 415 КПК України, колегія суддів
У х в а л и л а:
Апеляцію прокурора ОСОБА_13 задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000018 щодо ОСОБА_14 скасувати з призначенням у суді першої інстанції нового підготовчого судового засідання, за виключенням рішення про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою до 7 лютого 2015 року.
На підставі ч.3 ст. 331 КПК України продовжити обвинуваченому ОСОБА_14 термін його перебування під вартою до 7 квітня 2015 року.
Матеріали кримінального провадження направити до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4