Справа № 128/5742/14-к

ВИРОК
Іменем України
05 червня 2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002112, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Побережне, Вінницького району Вінницької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, працюючого слюсарем-ремонтником цеху з ремонту технологічного обладнання ТОВ «Птахофабрика Поділля», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

06.12.2013 року близько 19:00 год. ОСОБА_4 разом зі своєю дівчиною ОСОБА_8 приїхали в с. Побережне, Вінницького району Вінницької області в гості до свого кума ОСОБА_9 , який проживає по АДРЕСА_2 . Після того як ОСОБА_4 деякий час пробув у свого кума ОСОБА_9 , близько 23:00 годин він вирішив піти до своєї бабусі, яка проживає в сусідньому селі Степанівка та разом зі своєю дівчиною попрямував до своєї бабусі. По дорозі до бабусі ОСОБА_4 та його дівчина вирішили зайти в кафе, яке розміщене в с. Побережне Вінницького району, для того щоб купити продукти харчування. В даному кафе ОСОБА_4 зустрів своїх знайомих ОСОБА_6 та місцевих жителів с. Побережне ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_4 . У ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в дитинстві виникали неприязні відносини. Після того як ОСОБА_4 разом зі своєю дівчиною придбали продукти харчування, вони вийшли з кафе та попрямували в ліву сторону від кафе в напрямку своєї бабусі. Пройшовши приблизно 5-10 хвилин по вул. Калініна в с. Побережне, ОСОБА_4 та його дівчину наздогнав ОСОБА_6 , словесно зупинив та умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_4 удар кулаком в ніс, від якого останній втратив рівновагу, після чого ОСОБА_4 намагався відбиватися, але ОСОБА_6 наніс останньому ще декілька ударів кулаком в обличчя, від яких він упав на асфальт. ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, почав наносити ОСОБА_4 удари руками та ногами в ліву частину голови та по ребрах з лівої сторони, після чого через деякий час на місце події прибігли ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . В результаті нанесених ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 у вигляді ударів ногами та руками по різним частинам тіла у останнього мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу без зміщення уламків, перелому верхньої стінки лівої гайморової пазухи, синців на голові, саден на обличчі, крововиливів на слизових оболонках верхньої та нижньої губ, крововиливів під кон`юктиву правого ока, які згідно висновку експерта № 2364/2500/2501/115 від 21.02.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням вину визнав повністю при обставинах, викладених в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо його не карати, зробив для себе належні висновки, потерпілому завдану шкоду відшкодував, сплативши йому 5000 грн. Ходив до потерпілого в лікарню, щоб вибачитися. Цивільний позов визнає частково, в тій частині, яку сплатив.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що ОСОБА_6 безпричинно побив його в присутності його дівчини. Він лежав в лікарні, поніс певні витрати. Обвинувачений відшкодував йому завдану майнову шкоду. Однак, діями обвинуваченого йому також завдано і моральну шкоду, яку він оцінює в 200000 грн., тому просить задовольнити його цивільний позов.При призначенні міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим слідством обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_6 вірно кваліфікуються за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, на диспансерному наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, під час розгляду кримінального провадження працевлаштувався, за місцем проживання характеризується позитивно, шкоду завдану злочином потерпілому частково відшкодував.

Обставинами, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд встановив щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які б відповідно до ст.67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, розмір завданого збитку, позицію державного обвинувача щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і тому йому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення з приміненням ст.ст.75, 76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались, підстав для їх обрання суд не вбачає.

Крім того, відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно положень ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов на загальну суму 201113,62 грн., із яких: 1113,62 грн. майнова шкода, 200000,00 грн. моральна шкода, яка виразилась у моральних та фізичних стражданнях. До цивільного позову потерпілим в підтвердження понесених матеріальних витрат додано копії фіскальних та товарних чеків на придбання ліків. Крім того, в ході судового розгляду заявлялося клопотання про включення до складу судових витрат документально підтверджені витрати потерпілого на оплату правової допомоги.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Розрахунковим документом у значенні Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надрукований і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Надані потерпілим фіскальні чеки як розрахункові документи на придбання лікарських засобів містять відомості про час та місце їх придбання, ціну та найменування товарів, номер документу та реєстратора розрахункових операцій, які за змістом та формою відповідають вимогам актів законодавства України, а тому є належними та допустимими доказами і об`єктивно підтверджують купівлю потерпілим препаратів медичного призначення та вартість понесених витрат. В той же час суд не приймає до уваги товарні чеки, надані потерпілим, оскільки вони не містять всіх вищезазначених відомостей.

Однак, в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 частково погасив завдану потерпілому шкоду в сумі 5000 грн.: 1113 грн. на завдану майнову шкоду, інше на завдану моральну шкоду, що не заперечується ні обвинуваченим, ні потерпілим. З огляду на викладене, цивільний позов потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.

Крім того, суд вважає, що діями обвинуваченого потерпілому завдана моральна шкода, яка виразилася в тому, що внаслідок спричинення потерпілому тілесних ушкоджень він переніс фізичний біль, нервове потрясіння, душевні страждання, що негативно вплинуло на його звичайний ритм життя, тому суд керується ст.1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року.

Аналізуючи доводи потерпілого, суд вважає, що останнім не мотивовано, з чого він виходив, оцінюючи завдану йому моральну шкоду в сумі 200000 грн. Разом з тим, суд приймає до уваги, що внаслідок вчинення злочину потерпілому було спричинено тілесні ушкодження, у зв`язку з чим останній був змушений проходити відповідне лікування. На підставі наведеного, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав потерпілий внаслідок вчинення злочину,виходячи із засад розумності та справедливості, врахувавши часткове відшкодування завданої моральної шкоди, суд вважає необхідним цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково в сумі 3000 грн. В решті суми моральної шкоди слід відмовити.

Посилання захисника обвинуваченого на те, що витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки вони є безпідставними, завищеними та документально не підтвердженими, суд до уваги не приймає.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною першою статті 124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Приймаючи до уваги, що надання потерпілому правової допомоги відбувалось на договірних засадах, потерпілим та його представником суду було надано відповідне документальне підтвердження понесення потерпілим витрат на правову допомогу, з огляду на тривалість надання такої допомоги, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 3000 (три тисячі) грн. моральної шкоди та 13000 (тринадцять тисяч) грн. витрат на правову допомоги. В решті позовних вимог відмовити.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1