Справа № 360/1011/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/62/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 12.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
« 12 » лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора - ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

виправданого ОСОБА_14

представника цивільного відповідача ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою ст.прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_16 ОСОБА_12 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 7 листопада 2014 року яким

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горошків Тетіївського району Київської області, гр.України, з вищою освітою, неодруженого, пенсіонера, інваліда 2 групи, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим та виправдано за ч.3 ст.286 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ТОВ "Дженуінсофт" про відшкодування майнової і моральної шкоди та потерпілої ОСОБА_16 до ТОВ "Дженуінсофт" і ОСОБА_14 про відшкодування майнової і моральної шкоди залишені без розгляду.

в с т а н о в и л а :
Згідно обвинувального акту ОСОБА_14 підозрювався у тому, що 9.05.2012р., приблизно о 23 год., він, керуючи технічно справним автомобілем марки "MAN TGA 26.430 6X2-2", транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 (Німеччина), на автодорозі сполученням Київ-Ковель, рухаючись з боку м.Ковеля в напрямку м.Києва, проїжджаючи ділянку автодороги в районі АЗС "Асоціація "Україна", розташованої на території Бородянського р-ну Київської обл., діючи необережно, у порушення вимог п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, з урахуванням дорожньої обстановки, а також особливостей вантажу, що перевозиться, і технічного стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати, при виявленні перешкоди для руху, яку йому становив попутний автомобіль "Daewoo Lanos", не своєчасно вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, чи безпечного об`їзду перешкоди, скоїв зіткнення із задньою частиною автомобіля "Daewoo Lanos", д.н.з. « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_17 , який рухався попереду в попутному напрямку. У результаті зіткнення транспортних засобів відбулося загорання автомобіля "Daewoo Lanos", д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля "Daewoo Lanos" ОСОБА_17 та пасажир зазначеного автомобіля ОСОБА_18 від отриманих тілесних ушкоджень померли на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_14 вимог п.12.1 та п.12.3 Правил дорожнього руху України, на думку слідчого, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді смерті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Дії ОСОБА_14 кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.3 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб.

Вироком Бородянського районного суду Київської області від 7.11.2014 р. ОСОБА_14 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та виправдано його за ч.3 ст.286 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи своє рішення суд послався на те, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було надано достатніх та допустимих доказів на доведення наявності в діянні ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та однозначно визначено, що в діях водія автомобіля "Daewoo Lanos" були невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, що знаходяться, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ст.прокурор відділу процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_7 просив вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок яким ОСОБА_19 засудити за ч.3 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки; цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_16 до ТОВ «Дженуінсофт» та ОСОБА_14 задовольнити; стягнути з ОСОБА_14 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт послався на порушення вимог п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, оскільки судом, на його думку, належним чином не вмотивовано підстави з яких суд відкинув докази обвинувачення, вважає, що суд не взяв до уваги докази, які могли б істотно вплинути на його висновки та в порушення п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.1997 №8 «Про судові експертизи в кримінальних та цивільних справах» не надав оцінки кожному висновку експертизи з точки зору всебічності, повноти та об`єктивності експертного дослідження, апелянт зазначив що ОСОБА_19 давав непослідовні покази під час досудового слідства та в суді, його показання стосовно застосування екстреного гальмування до зіткнення автомобілів не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, оскільки подряпини та сліди юзу коліс утворились не внаслідок екстреного гальмування, а вже після зіткнення автомобілів, вважає посилання суду у вироку на наявність в крові ОСОБА_17 етилового спирту свідчить лише про порушення ним вимог п. 2.9 ПДР України та не є доказом явної неадекватної поведінки водія у зв`язку з станом сп`яніння, також факт створення ОСОБА_20 аварійної ситуації не підтверджується жодним з досліджених висновків експертів. Також апелянт зазначив, що надані суду докази свідчать про те, що ОСОБА_19 фактично не виконав вимоги п.12.3 ПДР України та з моменту об`єктивного виявлення небезпеки для руху не прийняв заходи для зниження швидкості руху з метою уникнення зіткнення з автомобілем, водій якого створив йому небезпеку.

В доповненнях до апеляційної скарги ст. прокурор відділу процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_19 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження щодо нього повернути на новий судовий розгляд в суд ОСОБА_21 інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказав на порушення судом І інстанції вимог, передбачених ч.1 ст. 337 КПК України, оскільки обвинувальний акт стосовно ОСОБА_19 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, в даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та наявна вказівка на те, що ОСОБА_19 саме підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, яке йому інкримінується. При розгляді даного кримінального провадження суд залишив поза увагою положення ч.1 ст. 337, п.5 ч.2 ст. 291 КПК України і розглянув провадження, в якому прокурором не висунуто особі обвинувачення у вчиненні інкримінованого правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України і перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_11 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким притягнути ОСОБА_19 до кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 286 КК України призначивши йому покарання у межах санкції статті та задовольнити заявлені позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на те, що вирок суду не відповідає вимогам закону та винесений без врахування обставин справи, вважає що ОСОБА_19 давав непослідовні покази на досудовому слідстві з метою змінити обставини справи для свого подальшого виправдання, крім того ОСОБА_19 мав можливість, врахувавши дорожню обстановку уникнути даної ДТП дотримуючись Правил дорожнього руху України та вчинивши дії, які б не перешкоджали завершенню маневру обгону іншим автомобілем.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_16 ОСОБА_12 просить вирок скасувати та ухвалити нове рішення, яким призначити ОСОБА_19 максимальну міру покарання, передбачену ч.3 ст. 286 ККМ України та задовольнити цивільний позов ОСОБА_22 , а саме стягнути з ТОВ «Дженуінсофт» на користь потерпілої завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 32 409,76грн., стягнути з ТОВ «Дженуінсофт» витрати на правовому допомогу в розмірі 30 310,80грн. та стягнути з ОСОБА_19 на її користь моральну шкоду в розмірі 500 000грн.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Так апелянт зазначив, що місце події судом залишилось не встановленим, покази ОСОБА_19 не відповідають дійсним обставинам справи та змінювались протягом досудового розслідування, зокрема стосовно швидкості руху автомобіля 70-75 км/год, які на думку апелянта, не відповідають дійсності, крім того судом ОСОБА_21 інстанції залишилось неврахованим те, що ОСОБА_19 постійно приймає протиалергійний препарат, який викликає сонливість та може вплинути на його здатність керувати автомобілем та складною технікою, а також є інвалідом 2 групи, згідно якої втрата працездатності становить 70%, а тому на думку апелянта, ОСОБА_19 взагалі не мав права керувати автомобілем такого класу та на далеку відстань. На думку апелянта ОСОБА_19 мав технічну можливість уникнути ДТП та його дії знаходяться в причинному зв`язку з подією, а тому він заслуговує на максимальне покарання, оскільки він щиро не кається, матеріальної допомоги потерпілій не надав, надавав суду неправдиві покази, також суд безпідставно залишив цивільний позов потерпілої ОСОБА_22 без розгляду та не врахував, що ТОВ «Дженуінсофт» є належним відповідачем в частині відшкодування матеріальної шкоди, у відповідності до ч.1 ст. 1172 ЦК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу виправданий ОСОБА_14 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, оскільки вважає їх безпідставними, доводи надуманими, а вирок суду просить залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7 , який підтримав доповнення до апеляційної скарги прокурора, пояснення потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтримали апеляційні скарги представників потерпілих, пояснення виправданого ОСОБА_14 , його захисника ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ОСОБА_15 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг і просили вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ст.прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_16 ОСОБА_12 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 409 КПК України серед інших підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

З вироку суду вбачається, що він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам ст. 370 КПК України, а судовий розгляд є неповним.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування та судового розгляду було проведено ряд судових експертиз, а саме: транспортно-трасологічна № НОМЕР_3 від 28.05.2012р.; авто технічна № 7462 від 23.08.2012р.; комплексна транспортно-трасологічна та авто технічна № 8588 від 4.02.2013р.; авто технічна №077-13 від 30.05.2013р.; комплексна транспортно-трасологічна та авто технічна № 4302/4303/14-52 від 22.08.2014р.

Висновки зазначених експертиз щодо відповідності дій водіїв автомобілів учасників ДТП вимогам правил дорожнього руху та причинного зв`язку між їх діями та дорожньо-транспортною пригодою, містять суттєві розбіжності між собою.

Незважаючи на це, суд у вироку зробив висновок, що за всіма висновками зазначених експертиз однозначно визначено, що в діях водія автомобіля «Daewoo Lanos» були невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, що знаходяться з технічної точки зору у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок суду є необґрунтованим, оскільки спростовується висновками наведених вище експертиз.

В порушення вимог ст. 370 КПК України суд, при наявності суперечливих висновків проведених експертиз, належним чином не вмотивував свого рішення чому він взяв до уваги висновки одних експертиз і залишив поза увагою висновки інших.

З вироку також вбачається, що приймаючи рішення про виправдання Лозов`юка, суд послався на те, що його показання щодо застосування ним екстреного гальмування, не були спростовані.

Разом з тим, суд, поклавши в основу виправдувального вироку показання ОСОБА_19 про застосуванням ним під час зіткнення автомобілів гальмування, не з`ясував факт відсутності на місці ДТП слідів гальмування автомобіля "MAN TGA 26.430 6X2-2", про що свідчить схема до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та фототаблиці до нього. При цьому, слід звернути увагу на висновки експертизи технічного стану транспортного засобу № 368А від 28.05.2012 року ( т.1 а.с.120-122) згідно яких під час ходових випробувань автомобіля "MAN TGA 26.430 6X2-2" встановлено, що автомобіль залишає видимий слід гальмування довжиною 9 метрів.

З`ясування зазначених обставин має істотне значення для правильного вирішення справи та встановлення наявності прямого причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху учасниками та дорожньо-транспортною пригодою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду не може вважатися законним і обгрунтованим.

Крім того, відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Аналіз змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_19 на що звертається увага в доповненнях прокурора до апеляційної скарги, свідчить про те, що при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано вимог ст. 291 КПК України , оскільки обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення.

Так, обвинувальний акт містить лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, вказівку на підозру ОСОБА_19 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та правову кваліфікацію його дій.

Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення ОСОБА_19 суд порушив вимоги положень ст. 370 КПК України.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що вирок підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання під час якого необхідно вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, і, в залежності від встановленого, прийняти рішення відповідно до ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги ст.прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_16 ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Бородянського районного суду Київської області від 7 листопада 2014 року щодо ОСОБА_14 скасувати, а кримінальне провадження повернути на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання до того ж суду.

Судді підписи
З оригіналом згідно ________________суддя ОСОБА_3