Справа № 1-88/10
Провадження № --
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2010 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Радосюка А. В.

при секретарі Яблонській М. М.

з участю прокурора Нестера М. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ланівці кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, тимчасово не працюючого, згідно ст.89 КК України раніше не судимого,

за ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України,

встановив :

ОСОБА_1, працюючи директором товариства з обмеженою відповідальністю «Загірці» м.Ланівці Тернопільської області, як службова особа, яка здійснює організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, знаючи, що очолюване ним товариство не є правонаступником КСП «Золотий колос» с.Загірці Лановецького району Тернопільської області і рішенням господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2006 року визнано банкрутом, вийшовши за межі наданих йому прав та повноважень, діючи умисно в своїх інтересах та інтересах очолюваного ним товариства, 20 листопада 2006 року склав, підписав та видав ліквідатору ТзОВ «Загірці» ОСОБА_2 інвентаризаційний опис основних засобів, товарно-матеріальних цінностей ТзОВ «Загірці» №1, в який вніс завідомо неправдиві відомості про те, що будівля майстерні тракторної бригади оціночною вартістю 32338 грн., будівля майстерні будівельної бригади оціночною вартістю 4843 грн., будівля зерносховища оціночною вартістю 24581 грн., будівля корівника оціночною вартістю 52152 грн., силосна яма оціночною вартістю 3112 грн. та трактор ЮМЗ-6л, 1987 року випуску, оціночною вартістю 8086 грн., належать ТзОВ «Загірці», хоча вказаті товарно-матеріальні цінності відповідно до договору оренди від 10 травня 2001 року, укладеним між засновниками КСП «Золотий колос» та ТзОВ «Загірці, перебувало у володінні останнього лише на правах оренди. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_1 дане майно було реалізоване ліквідатором та використано для погашення боргових зобовязань ТзОВ «Загірці», в результаті чого власникам майнових паїв КСП «Золотий колос» було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 125112 гривень.

Свою вину у скоєних злочинах підсудний ОСОБА_1 визнав повністю і в судовому засіданні пояснив, що дійсно він, працюючи директором товариства з обмеженою відповідальністю «Загірці» м.Ланівці Тернопільської області, знаючи про те, що дане товариство не є правонаступником КСП «Золотий колос» с.Загірці Лановецького району і рішенням господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2006 року визнано банкрутом, в листопаді 2006 року сказав головному бухгалтеру товариства ОСОБА_3, щоб вона допомогла ліквідатору ОСОБА_2 скласти інвентаризаційний опис основних засобів, товарно-матеріальних цінностей ТзОВ «Загірці», які повинні передаватися йому, як ліквідатору ТзОВ «Загірці», для погашення боргів товариства. При цьому, він сказав ОСОБА_3, щоб вона включила в даний інвентаризаційний опис відомості про те, що будівля майстерні тракторної бригади, будівля майстерні будівельної бригади, будівля зерносховища, будівля корівника, силосна яма та трактор ЮМЗ-6л, 1987 року випуску, належать ТзОВ «Загірці», хоча вказаті товарно-матеріальні цінності відповідно до договору оренди від 10 травня 2001 року, укладеним між засновниками КСП «Золотий колос» та ТзОВ «Загірці, перебувало у володінні останнього лише на правах оренди терміном на 5 років. Після ознайомлення із змістом вказаного інвентаризаційного опису він власноручно підписав його, як вища посадова особа ТзОВ «Загірці» та передав ліквідатору ОСОБА_2. Дане майно було передане ним без узгодження з майновою комісією та без відповідного рішення загальних зборів пайовиків. Також ним було передано ліквідатору ОСОБА_2 печатку, кутовий штамп та установчі документи ТзОВ «Загірці». Вказані дії він вчинив для того, щоб за допомогою даного майна, а також за сприяння ОСОБА_2, мати можливість погасити борги ТзОВ «Загірці», що у свою чергу дало б йому змогу, як директору ТзОВ «Загірці», змогу знову займатися господарською діяльністю, або зареєструватися, як директор новоутвореного підприємства, отримувати прибутки. Крім того, ОСОБА_2 запевняв його, що чим більше він зможе погасити боргів ТзОВ «Загірці», тим більшу винагороду отримає від реалізованого майна.

Покази підсудного ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Таким чином, суд приходить до висновку, що органами досудового слідства дії ОСОБА_1 за ч.3 ст. 365 КК України, як за ознаками перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень, що спричинило тяжкі наслідки та за ч.2 ст. 366 КК України, як за ознаками службового підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки, кваліфіковано вірно.

При призначенні підсудному покарання суд враховує те, що ним вчинено тяжкий злочин, дані про його особу, пом'якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, що його обтяжують та приходить до висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Суд бере до уваги те, що підсудний позитивно характеризується за місцем проживання, повністю визнав вину у скоєних злочинах, щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також конкретні обставини справи, які суд згідно ч.2 ст.66 КК України визнає такими, що пом'якшують покарання, а саме те, що на продані товарно-матеріальні цінності не оформлено право власності і покупці фактично не вступили в володіння майном, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і дають підставу суду згідно ч.1 ст. 69 КК України призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої ч.3 ст. 365 КК України.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив злочини з використанням свого посадового становища суд вважає, що його слід позбавити права обіймати посади та займатися діяльністю, що повязана з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.

Разом з тим, суд, враховуючи помякшуючі покарання обставини, як те, що ОСОБА_1 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю визнав вину у скоєних злочинах, щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування основного покарання, в зв'язку з чим слід звільнити його згідно ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням. При цьому суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_1 іспитовий строк терміном на 2 роки та покласти на нього наступні обов'язки, що передбачені ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання і роботи.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст. 366 КК України, призначивши покарання:

· за ч.3 ст.365 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, що повязана з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 (два) роки;

· за ч.2 ст.366 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, що повязана з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, що повязана з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 (два) роки.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_1 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обовязку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання і роботи.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_1 залишити без змін підписку про невиїзд.

На даний вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_4