11-кп/775/50/2015(м)
265/4839/14-к

Категорія: ст. 15 ч.2, 185 ч.1 КК України Головуючий у 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
визнана винною за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді шість місяців арешту. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.08.2011р. та остаточно призначено покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу, -
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 24 червня 2014 року приблизно о 20.00 год., знаходячись в приміщенні магазину «Єва 287» ТОВ «Руш», розташованого за адресою проспект Перемоги, 98 в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрала майно, яке належить ТОВ «Руш», а саме парфумовану туалетну воду «Versace man», вартістю 258,33 грн., губку-блиск для взуття «Silver», вартістю 9,27 грн., жіночий дезодорант «Lady Spid Stick», вартістю 25 грн., а всього на загальну суму 292,60 гривень, після чого стала прямувати до виходу з магазину, виконавши таким чином всі дії, які вважала необхідними для доведення таємного викрадення чужого майна до кінця, але була затримана біля турнікету адміністратором магазину.
Не погодившись з вироком суду, прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м.Маріуполя ОСОБА_9 та обвинувачена ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Прокурор в апеляційній скарзі, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченої у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та кваліфікації її дій, вважає оскаржуваний вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та незастосуванням закону, який підлягав застосуванню, що потягло за собою м`якість призначеного покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує, що суд першої інстанції всупереч вимогам закону про кримінальну відповідальність, призначив покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту та застосував ст. 71 КК України, а саме шляхом часткового складання покарань, до новопризначеного покарання за вказаним вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначив покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі. При цьому суд не врахував, що при складанні вказаних покарань, відповідно до положень ст. 72 КК України, які судом не були застосовані, остаточне покарання становить 5 років позбавлення волі, тоді як остаточне покарання за сукупністю вироків, згідно ч. 4 ст.71 КК України, має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком, тобто більше ніж 5 років позбавлення волі.
Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.1 КК України у виді шести місяців арешту. Відповідно ст. 72 КК України перерахувати 6 місяців арешту у 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, шляхом повного складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.08.2011 р., яким призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 роки та остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням у кримінально-виконавчій установі закритого типу. В іншому вирок залишити без змін.
Обвинувачена ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особі, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню ст. 72 КК України. Просить змінити вирок суду, пом`якшив покарання, призначивши їй покарання не пов`язане з позбавленням волі, у вигляді штрафу, розмір якого просить визначити на розсуд суду, посилаючись на невелику ступень тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, відсутність суспільно небезпечних наслідків, матеріальні збитки нею повністю відшкодовано, вона є інвалідом 3 групи, страждає на ряд тяжких захворювань, в тому числі відкриту форму туберкульозу, тяжке захворювання нирок, позитивно характеризується за місце проживання.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; прокурора, яка просила вирок суду скасувати та постановити новий, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, а апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 , дав належну юридичну оцінку її діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував її дії за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України.
Фактичні обставини вчиненого обвинуваченою ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність провини й кваліфікація злочинних дій, які не оспорюють, в апеляційному порядку не перевіряються, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурора зазначено про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та незастосування закону, який підлягав застосуванню, що потягло за собою м`якість призначеного покарання.
Так, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.1 КК України 6 місяців арешту, до призначеного покарання на підставі ст.71 КК України частково - у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, приєднав покарання призначене вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.08.11 року за ст. 199 ч.2, 75, 76 КК України, яким ОСОБА_8 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, та остаточно призначив покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.
Згідно з вимогами ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами статей 71,72 КК України.
Як вбачається з п.1 ч.1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попе-реднім вироком.
Згідно ч.4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими. Суд першої інстанції, всупереч вимогам закону про кримінальну відповідальність призначив ОСОБА_8 покарання за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.1 КК України у виді 6 місяців арешту, без застосування ст. 72 КК України остаточно призначив покарання за сукупністю вироків, неправильно застосувавши вимоги ст. 71 КК України.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги вимоги ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з постановленням нового вироку, задовольнивши в цій частині апеляційні вимоги прокурора.
Згідно вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про особу винного та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступень тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше судима, не одружена, не працює, є інвалідом дитинства ІII групи, перебуває на обліках: у наркологічному диспансері з 08.10.2013 року з діагнозом: психічні та поведінкові порушення, обумовлені прийомом опіатів, синдром залежності; у протитуберкульозному диспансері з 20.03.2014 року, а також у лікарів невропатолога з 2004 року, у ендокринолога з 1999 року, за місцем реєстрації характеризується позитивно.
Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує, що обвинувачена, не відбувши покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.08.11 року, яким була засуджена за ст. 199 ч.2, 75, 76 КК України до позбавлення волі строком 5 років зі встановленням іспитового строку у 3 роки, вчинила вказаний злочин в період іспитового строку, тобто вона повторно вчинила умисний корисливий злочин, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення.
Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій, колегія суддів враховує стан здоров`я останньої, яка є інвалідом дитинства ІII групи, страждає хронічними захворюваннями.
Приймаючи до уваги вказане, колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_8 більш суворого показання ніж призначене судом першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора в даній частині слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим покарання ОСОБА_8 необхідно призначити в межах санкції ст.15 ч.2, ст.185 ч.1 КК України у виді 6 місяців арешту. Відповідно ст. 72 КК України перерахувати 6 місяців арешту у 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.08.11 року, яким призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про призначення їй судом надто суворого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особі, то колегія суддів не може з ними погодитися, з наведених вище підстав.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 .
Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався в ході досудового слідства та в суді першої інстанції, враховуючи, що вона протягом розгляду кримінального провадження процесуальну дисципліну не порушувала, колегія суддів не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_8 при ухваленні вироку.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01.12.2014 року стосовно ОСОБА_8 у часті призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.08.2011р. - у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Строк покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_8 .

В іншій частині вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01.12.2014 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

Судді