Справа
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 лютого 2008
року суддя Печерського районного суду м. Києва Мосьондз І.А., при секретарі
Табала Я.С., з участю прокурора Зінченка Є.,
скаржника ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 на постанову заступника
Генерального прокурора України Кузьміна Р.Р. від 14.12.2007 року про порушення
кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1
ст. 367 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася до Печерського районного суду м.Києва з скаргою в порядку ст.236-8
КПК України на постанову заступника Генерального прокурора України Кузьміна
Р.Р. від 14.12.2007 року про порушення відносно неї кримінальної справи за
ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України,

В обгрунтуванні
скарги ОСОБА_1зазначається, що оскаржувана постанова винесена без наявності
достатніх на те приводів та підстав, передбачених законом.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала повністю, просить скасувати
постанову заступника Генерального прокурора України Кузьміна Р.Р. від
14.12.2007 року про порушення відносно неї
кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК
України. Вимоги скарги обґрунтовує тим, що
кримінальна справа відносно неї порушена за відсутності достатніх
приводів та підстав, які б вказували на наявність в її діях складу злочину,
передбаченого ч.1 ст.367 КК України, тобто службової недбалості. Факт розгляду
Вищою радою юстиції подання про звільнення її посади судді не є таким приводом.
Також відсутні підстави для порушення кримінальної справи, оскільки будь-якої
норми КПК України при розгляді справи, якою визнано винним та засуджено ОСОБА_2
за ст.297 КПК України, нею не допущено. Також вважає, що справа не могла бути
порушена, оскільки з часу винесення нею вироку, тобто з 30.08.2004 року до
прийняття рішення про порушення кримінальної справи, було прийнято два Закону
України «Про амністію»: від 31.05.2005 року №2591-1 та від 19.04.2007 року
№955, які можуть бути застосовані до нею, оскільки на момент набрання чинності
Закону України №2591 від 31.05.2005 року їй виповнилося 50 років, а також вона
є потерпілою від аварії на Чорнобильській АЕС.

Прокурор
Зінченка Є. заперечує проти задоволення
скарги і вважає, що скарга на постанову про порушення кримінальної справи
є безпідставною, оскільки кримінальна справа порушена у відповідності з
вимогами ст. ст. 94, 98 КПК України за наявності на те достатніх приводів та підстав, які вказують
на наявність в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК
України. Просить скаргу залишити без задоволення.

Дослідивши
надані Генеральною прокуратурою України матеріали, на підставі яких винесена
оскаржувана постанова про порушення кримінальної справи, вислухавши пояснення
скаржника, який підтримав скаргу, думку прокурора, який заперечує проти задоволення скарги, суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Із дослідженої
судом постанови про порушення кримінальної справи, яка оскаржується,
вбачається, що ОСОБА_1, займаючи посаду голови Макарівського районного суду Київської області, являючись
представником влади і відповідно службовою особою, 30 серпня 2004 року
неналежно виконуючи свої службові обов”язки через несумлінне ставлення до них,
діючи в порушення вимог ст. 7 Конвенції про захист прав і основних свобод
людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, ст. 6 Закону України
“Про статус суддів”, ст. ст. 11, 18, 22 КК України, ст. ст. 323, 324 КПК
України, незаконно постановила вирок, яким ОСОБА_2, 1989 року народження, засудила за ст. 297 КК України до 2 років 6 місяців
позбавлення волі, тоді як на час вчинення суспільно-небезпечного діяння і
винесення вироку ОСОБА_2 не досяг віку, з якого настає кримінальна
відповідальність за злочин, передбачений вказаною статтею КК України.

11
листопада 2005 року Верховним судом України незаконний вирок стосовно ОСОБА_2
скасовано, а кримінальну справу щодо нього закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6
КПК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Внаслідок
службової недбалості та незаконного засудження ОСОБА_2, діями ОСОБА_1 заподіяно
істотну шкоду охоронюваним законом правам та свободам ОСОБА_2, який незаконно
утримувався під вартою в місцях позбавлення волі понад 1 рік і 2 місяці, а
також державним інтересам у вигляді підриву авторитету і престижу органів
судової влади.

За таких
обставин слідчий прийшов до висновку, що матеріали перевірки містять достатні дані, які вказують на
наявність в діях ОСОБА_1 ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Відповідно до
ст.94 КПК України приводом до порушення
кримінальної справи, наряду з іншими, є
безпосереднє виявлення органом дізнання, слідчим, прокурором або судом
ознак злочину. Справа може бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні
дані, які вказують на наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне
існування доказів, які підтверджують реальність конкретної події злочину ( час,
місце, спосіб та інші обставини здійснення злочину ).

Об'єктивна
сторона частини 1 статті 367 КК України передбачає невиконання або неналежне
виконання службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне
ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам,
свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам,
або інтересам окремих юридичних осіб.

Як вбачається із
постанови про порушення кримінальної справи від 14 грудня 2007 року та
досліджених судом матеріалів, приводами до порушення зазначеної кримінальної
справи стали матеріали перевірки, які
надійшли з Вищої Ради юстиції
щодо прийняття подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді
Макарівського районного суду Київської
області за порушення нею присяги судді.

Підставами для
порушення зазначеної кримінальної справи стали фактичні дані, які вказують на
наявність в діях ОСОБА_1 ознак злочину,
передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Такі дані містяться у вироку Макарівського
районного суду Київської області від 30 серпня 2004 року, яким ОСОБА_2, 1989
року народження, визнано винним за ст.
297 КК України і засуджено до 2 років 6
місяців позбавлення волі, а також в протоколі судового засідання по даній
справі від 30 серпня 2004 року; ухвалі Верховного суду від 11 листопада 2005
року, якою вирок Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня
2004 року щодо ОСОБА_2 скасовано, а кримінальну справу щодо нього закрито на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю в його діянні складу
злочину; поясненнях ОСОБА_1 від 13.12.2007 року; поясненнях ОСОБА_2 від
13.12.2007 року.

Порушення вимог
закону при отриманні цих даних судом не встановлено.

Відповідно до
вимог ст.98 КПК України, в оскаржуваній постанові слідчим зазначено приводи і
підстави для порушення кримінальної справи, статтю кримінального кодексу, за
ознаками якої порушується справа, а також дальше її спрямування.

Суд не приймає
до уваги заперечення скаржника про відсутність достатніх приводів та підстав
для порушення зазначеної кримінальної справи, оскільки в матеріалах перевірки,
які стали підставою для порушення кримінальної справи, є достатні дані, які
вказують на неналежне виконання ОСОБА_1 своїх службових обов'язків при
відправленні правосуддя, внаслідок чого було незаконно засуджено ОСОБА_2, але
провести їх оцінку та вирішити питання
про доведеність вини ОСОБА_1 можна зробити лише в межах розслідування даної кримінальної
справи.

Також суд вважає, що суд на даній стадії
контролю досудового слідства позбавлений можливості відмовити в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_1 в зв'язку з актом амністії, оскільки як Закон України «Про
амністію» від 31.05.2005 року №2591-1, так
і від 19.04.2007 року №955 передбачають лише звільнення осіб від
кримінальної відповідальності і покарання. Можливість відмови у порушенні
кримінальної справи Законом не передбачена. Відповідно до ст. 6 Закону
звільненню від кримінальної відповідальності підлягають особи, які підпадають
під дію ст. 1 цього Закону і кримінальна справа стосовно яких перебувають у
провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судами, а
так само розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили.

Таким чином, амністія може бути застосована
лише тоді, коли є порушена кримінальна справа. Суперечність, яка виникає в
цьому випадку між п. 4 ч. 1 ст. 6 КПК України і Законом, має вирішуватися на
користь Закону, оскільки ним передбачено спеціальний порядок застосування
амністії і він прийнятий пізніше у часі.

Оцінюючи в
сукупності надані прокурором матеріали, які стали підставою для порушення
кримінальної справи, суд приходить до висновку, що зазначені матеріали містять
достатні дані, які вказують на наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу злочину,
передбаченого ч.1 ст.367 КК України, а рішення заступника Генерального
прокурора України Кузьміна Р.Р. від 14.12.2007 року про порушення кримінальної
справи прийнято з дотриманням вимог ст.ст.94, 97, 98 КПК України за наявності
достатніх на те приводів та підстав.

Згідно ст. 236-8
КПК України суд за результатами розгляду скарги, встановивши дотримання слідчим
вимог ст.ст. 94, 97, 98 КПК України при порушенні кримінальної справи, своєю
вмотивованою постановою залишає скаргу без задоволення.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.94 - 98, 236-7, 236-8 КПК України, суд -

П О С Т
А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1
на постанову заступника Генерального прокурора України Кузьміна Р.Р. від
14.12.2007 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України - залишити без задоволення.

Постанова може
бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи діб з дня її
винесення.

Суддя