Ухвала

іменем україни

25 листопада 2014 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

судового засідання ОСОБА_6,

прокурора ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000800 за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Печери Тульчьнського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК,

встановила:

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зокрема стверджує, що докази є недопустимими та неналежними, оскільки протокол огляду помешкання був проведений з порушенням вимог КПК. Крім того, зазначає, що апеляційний суд усупереч ст. 419 КПК не навів переконливих аргументів для спростування доводів, наведених в його апеляційній скарзі, та докладних мотивів прийнятого у зв'язку з цим рішення.

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2013 року ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК до покарання призначеного даним вироком ОСОБА_2 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тульчинського районного суду від 02 жовтня 2013 року і за сукупністю вироків засудженому остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18 березня 2014 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено за те, що він у 2013 році (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) придбав поблизу колишніх ферм ВРХ у с. Сокілець Немирівського району Вінницької області особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс масою 1126,032 г (у перерахунку на суху речовину), який став незаконно зберігати за місцем свого проживання (АДРЕСА_2) без мети збуту до 03 жовтня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що така підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

У касаційній скарзі засуджений оспорює правильність установлення судом фактичних обставин кримінального провадження. Проте ці обставини, відповідно до вимог ст. 438 КПК, перегляду в касаційному порядку не підлягають.

Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції не дотримано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на вирок суду першої інстанції засуджений подав апеляційну скаргу, в якій заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та стверджував, що в основу обвинувального вироку покладено недопустимі докази, отримані внаслідок істотного порушення його прав та свобод. Обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_2 вказував, що огляд його помешкання був здійснений з порушенням ст. 237 КПК, оскільки його проводив дільничний інспектор. Крім того, засуджений звертав увагу суду на те, що в протоколі не зазначені всі особи, які були присутні при огляді. Також, ОСОБА_2 вказував, що не давав згоду на проведення огляду, однак працівники міліції вели себе зухвало та принижували його з вагітною дружиною. З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 87 КПК, засуджений вважав даний протокол огляду помешкання недопустимим доказом.

Попри це, апеляційний суд, відобразивши в ухвалі доводи апеляційної скарги, вичерпних відповідей на них не дав. У своєму рішенні суд апеляційної інстанції на обґрунтування висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 послався на докази, наведені у вироку, які ним оспорювалися. Однак не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на викладене, у зв'язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, на підставі ч. 1 ст. 436 КПК, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати вищевикладене, дати оцінку доводам апеляційної скарги засудженого, розглянути кримінальне провадження відповідно до вимог закону та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 18 березня 2014 року щодо ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5