справа № 1 - 40 / 08
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2008 року.

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі головуючої судді Кушнір Н.В.

при
секретарі
Данчук Л.А.

з
участю прокурора
Ідрісова Р.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.Рівному кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с.Недобоївці Хотинського району Чернівецької області, українки, громадянки
України, з вищою освітою, вдови, непрацюючої, проживаючої по АДРЕСА_1, несудимої,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1,
працюючи директором ДП „Об'єднання підприємств громадського харчування"
Рівненської райспоживспілки, будучи службовою особою,, протягом листопада -
грудня 2006 року шляхом зловживання службовим становищем, склавши завідомо
підроблену відомість № 89 від 07 жовтня
2006 року, привласнила грошові кошти ДП „Об'єднання підприємств
громадського харчування" Рівненської райспоживспілки в сумі 1 591 грн. 52
коп.

Підсудна в судовому засіданні свою вину у скоєному визнала
повністю, підтвердивши обставини, встановлені судом.

По суті справи показала, що на підприємстві ДП „ОПГХ" Рівненської РСС працювала з 05 квітня 1996
року, на посаді заступника директора - з квітня 2006 року, а згодом і на посаді директора. В зв'язку з малою кількістю
працівників вона також самостійно їздила та займалася заготівлею
продуктів та інших товарів, гроші на закупку отримувала у касира ОСОБА_2. Вона періодично отримувала в касі грошові
кошти, за які не відчитувалась перед касою, а гроші використовувались на
власні потреби. В грудні 2006 року до неї підійшла касир і сказала , що в касі
виникла недостача коштів приблизно на 1 600 грн. Вона сказала касиру, щоб та підійшла до завідуючого складу ОСОБА_3 і
на дану суму виписали відомість на закупку продуктів, що і було зроблено. Після
виписки відомості № 89 вона була
проведена по бухгалтерії. Продукти, вказані в відомості, в дійсності не закуплялись.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд
вважає, що вина підсудної у скоєному повністю доведена.

У зв”язку з тим, що учасники судового розгляду не оспорюють
фактичні обставини справи, суд вважає за можливе визнати дослідження доказів
щодо цих обставин недоцільним. При цьому дані факти вважаються дослідженими та
встановленими в судовому засіданні, оскільки сторони вважають, що фактичні
обставини справи доведені наявними у справі доказами, які не потребують
дослідження у ході судового розгляду справи. При цьому суд переконався у тому,
що підсудна правильно розуміє зміст всіх обставин справи, які б підлягали б
доказуванню і ним не заперечуються і сумнівів у добровільності та істинності її
позиції немає. Підсудній роз'яснено, що вона при відмові від дослідження
доказів щодо фактичних обставин справи буде позбавлена можливості оспорювати їх
в апеляційному порядку. Усвідомивши це, підсудна настояла на істинності своєї
позиції у визнанні вини і викладених обставинах справи.

Крім визнання підсудною своєї вини, її вина у скоєному
підтверджується зібраними по справі доказами, дослідженими судом, зокрема актом
документальної ревізії / а.с.11 /, протоколами допиту свідків: ОСОБА_4 /
а.с.35-36 /, ОСОБА_2 / а.с.37-38 /, ОСОБА_5 / а.с.39-40 /, ОСОБА_6 / а.с.41 /,
ОСОБА_7 / а.с. 42 /, ОСОБА_3 / а.с. 49 /, речовими доказами по справі / а.с.47
/.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1, будучи службовою особою, шляхом зловживання службовим становищем,
привласнила грошові кошти, тому її дії суд кваліфікує за
ч.2 ст.191 КК України.

При обранні виду і визначенні міри покарання підсудній, суд
враховує, що даний злочин є середньої тяжкості, вона раніше притягувалася до
кримінальної відповідальності з умисні злочини, позитивно характеризується за
місцем проживання, працездатна, не працевлаштована.

Обставин, що обтяжують покарання підсудної, суд не вбачає.

Обставиною, що пом”якшує її покарання, суд визнає повне
відшкодування збитків.

Таку сукупність обставин суд вважає підставою для
застосування відносно підсудної ст.75 КК України з покладенням на неї певних
обов'язків, оскільки, враховуючи тяжкість злочину, особу винної, суд вважає, що
виправлення засудженої можливе без відбування покарання, але в умовах
постійного контролю за її поведінкою з боку органів кримінально-виконавчої
системи.

При визначенні тривалості іспитового строку суд враховує
характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, виду і строку призначеного
основного покарання, обставин, що характеризують особу підсудної, середовище, в якому вона перебуває.

На підставі
наведеного і керуючись ст.ст.323, 324, 335 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.191
КК України та призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на три роки
з позбавленням права займати матеріально-відповідальні посади строком на один
рік.

На підставі ст.75 КК
України звільнити ОСОБА_1
від відбування призначеного основного покарання, якщо вона протягом одного року
не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов”язки.

Зобов»язати ОСОБА_1 повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично
з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід
підсудній до вступу вироку в законну силу залишити попередній - підписка про
невиїзд.

Речові докази по
справі: відомість № 89 від 07 жовтня 2006 року, видатковий касовий орден № 1256
від 13.12.2006 року на суму 1 591 грн. 52 коп. зберігати при матеріалах
кримінальної справи.

Вирок може бути
оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний
суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя: