АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/9963/13-к
Головуючий 1 інстанції - Федюшин М.В.
Провадження №11-сс/790/997/2013 г.
Доповідач: Чопенко Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2013 року

м.Харків

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Харківської області у складі:

головуючого судді Чопенко
Я.В.,

суддів Яковлевої В. С.,
Виноградової О.П.,

при секретарі Дмітрієві
М. А.

за участю прокурора Дриль А. І.

захистника ОСОБА_1

підозрюваного ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
матеріали за апеляцією прокурора
прокуратури Жовтневого району м.
Харкова на ухвалу слідчого судді
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 12 листопада 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого
районного суду м. Харкова від 12
листопада 2013 року, відмовлено в
задоволенні клопотання про
застосування запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою та
застосовано запобіжний заход у вигляді
особистого зобов'язання, стосовно

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця
с.Дмитрівка, Великописарівського
району Сумської області, громадянина
України, освіта середня, не одруженого,
не працюючого, раніше засудженого
17.12.2003 року Жовтневим районним судом за
ч.1 ст.115 КК України до 8 років
позбавлення волі, звільненого з місць
позбавлення волі за відбуттям строку
покарана 2.07.2011 року, 2.08.2013 року
Жовтневим районним судом за ч.4 ст.296 КК
України до 3 років позбавлення волі, на
підставі ст.75 КК України, звільнений
від відбування покарання з іспитовим
строком а 2 роки, зареєстрованого та
проживаючого по адресі: АДРЕСА_1,
фактично проживаючого по адресі :
АДРЕСА_3 підозрюваного у скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

12 листопада 2013 року слідчий СВ
Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській
області Лимар А.М., звернулась до суду
із клопотанням про застосування
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою відносно підозрюваного
ОСОБА_4

Слідчий в обґрунтування клопотання
посилається на те, що 16.10.2013 року,
приблизно о 13:00 годині, за адресою:
АДРЕСА_2, ОСОБА_4, з хуліганських
мотивів, висловлюючись нецензурною
мовою, з використанням предмету
спеціально пристосованого для
нанесення тілесних ушкоджень,
спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

В зазначений вище час ОСОБА_5,
перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, став
свідком того, як раніше йому невідомий
ОСОБА_2, сидячи навпочіпки біля паркану
вищевказаного домоволодіння, над
трупом собаки, став фрагментом тканини
тварини малювати на паркані
незрозумілі знаки, а коли ОСОБА_5 зробив
ОСОБА_4 зауваження, останній підійшов
до нього і безпричинно став голосно
ображати його грубою нецензурною
лайкою в громадському місці,
принижуючи людську гідність ОСОБА_5

Потім ОСОБА_2, діючи умисно, з
хуліганських спонукань, грубо
порушуючи громадський порядок з
мотивів явної неповаги до суспільства,
діючи з особливою зухвалістю, умисно
завдав удар рукою в голову ОСОБА_5

Свідком злісних хуліганських дій
ОСОБА_2 став громадянин ОСОБА_6, який
будучи представником громадськості,
зробив усне зауваження ОСОБА_4,
зажадавши від нього припинити
протиправні хуліганські дії.

ОСОБА_2, став безпричинно ображати
грубою нецензурною лайкою раніше йому
невідомого ОСОБА_6, принижуючи його
людську гідність, при цьому підійшов до
нього і діючи умисно, з хуліганських
спонукань, грубо порушуючи громадський
порядок, з мотивів явної неповаги до
суспільства, діючи з особливою
зухвалістю, умисно завдав удар рукою в
область голови ОСОБА_6

Після чого ОСОБА_2, забіг у двір
свого будинку, за адресою: АДРЕСА_3,
звідки вибіг тримуючи в руках обрізок
металевої труби, підбіг до ОСОБА_5 і,
викрикуючи на його адресу грубі,
нецензурні вирази, безпричинно наніс
йому один удар обрізком металевої
труби в область лівої брови, від якої
потерпілий ОСОБА_5 впав на землю, після
чого, кинувши трубу на землю, завдав
останньому ще один удар кулаком руки в
область обличчя з лівої сторони.

У цей момент хуліганські дії
ОСОБА_2 були усно присічені
громадянином ОСОБА_8, який будучи
свідком зазначених подій, став
наполегливо вимагати припинити
хуліганські дії, після чого ОСОБА_2,
зник з місця події.

Своїми активними і протиправними
діями ОСОБА_2 протягом 10 хвилин грубо
порушував громадський порядок у
громадському місці, безпричинно
викрикував грубі нецензурні вирази на
адресу ОСОБА_5, діючи з особливою
зухвалістю заподіяв останньому, згідно
висновку судово - медичної експертизи
№ 3090-ам/13 від 23.10.2013 року, легкі тілесні
ушкодження, які виразилися в синцях,
саднах і забитті на голові.

Крім того ОСОБА_2, чинив опір
ОСОБА_6, який будучи представником
громадськості намагався припинити
його злісні хуліганські дії, в
результаті чого ОСОБА_2, умисно завдав
ОСОБА_6, згідно з висновком судово -
медичної експертизи № 3089-ам/13 від 23.10.2013
року, легке тілесне ушкодження, яке
виразилося в синці на голові.

Вина ОСОБА_4 підтверджується
допитами потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
протоколом огляду місця події від
23.10.2013р., під час якого було вилучено
обрізок металевої труби, показаннями
свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, висновками
судово - медичних експертиз, згідно
яких у потерпілих встановлені тілесні
ушкодження, а також слідчими
експериментами з участю потерпілих.

З огляду на те, що підозрюваний ОСОБА_4,
вчинив тяжке кримінальне
правопорушення, раніше неодноразово
судимий за вчинення тяжких злочинів, на
теперішній час перебуває на обліку в
Жовтневому МРВ КВІ УДПтСУ в
Харківській області та відбуває
випробувальний термін за вироком суду,
ніде не працює, у органу досудового
розслідування є об'єктивні підстави
вважати, що він може переховуватись від
органів досудового розслідування та
суду, у зв'язку з чим орган досудового
слідства та прокурор просять суд
обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4
міру запобіжного заходу у вигляді
тримання під вартою.

Слідчий суддя, вислухавши думку
прокурора та слідчого, які підтримали
клопотання посилаючись на зазначені
вище обставини, адвоката та
підозрюваного ОСОБА_4, які вважали, що
клопотання задоволенню не підлягає як
не обґрунтоване, оскільки на
теперішній час у органу досудового
слідства немає об'єктивних доказів на
підтвердження кваліфікації дій
підозрюваного за ч.4 ст.296 КК України,
крім того ОСОБА_4, має постійне місце
мешкання, від органу досудового
слідства не переховується, має на
утриманні престарілу мати, дослідивши
надані матеріали кримінального
провадження, приходить до висновку, що
у задоволенні клопотання має бути
відмовлено, виходячи з наступного.

При вирішенні питання про обрання
запобіжного заходу, крім наявності
ризиків, зазначених у статті 177 цього
Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі
наданих сторонами кримінального
провадження матеріалів зобов'язаний
оцінити в сукупності всі обставини, у
тому числі:

1) вагомість наявних доказів про
вчинення підозрюваним, обвинуваченим
кримінального
правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує
відповідній особі у разі визнання
підозрюваного,
обвинуваченого винуватим у
кримінальному правопорушенні, у
вчиненні якого він
підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров'я
підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв'язків
підозрюваного, обвинуваченого в місці
його постійного
проживання, у тому числі наявність в
нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного,
обвинуваченого постійного місця
роботи або
навчання;

6) репутацію підозрюваного,
обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного,
обвинуваченого;

8) наявність судимостей у
підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним,
обвинуваченим умов застосованих
запобіжних
заходів, якщо вони застосовувалися до
нього раніше;

10) наявність повідомлення особі
про підозру у вчиненні іншого
кримінального
правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у
завданні якої підозрюється,
обвинувачується особа,
або розмір доходу, в отриманні якого
внаслідок вчинення кримінального
правопорушення
підозрюється, обвинувачується особа, а
також вагомість
наявних доказів, якими обґрунтовуються
відповідні обставини.

У судовому засіданні встановлено,
що 22 жовтня 2013 року повідомлення
ОСОБА_5, щодо дій ОСОБА_4 зареєстровано в
ЄРДР слідчим Лимар А.М. за номером
№0002581, правова кваліфікація ч.І
ст.125 КК України, 11 листопада 2013 року до
вказаного вище ЄРДР слідчим внесено
зміни, правова кваліфікація ч.4 ст.296 КК
України, підозрювана особа не
зазначена.

12.11.2013 року ОСОБА_4 повідомлено про
підозру у вчиненні злочину,
передбаченого ч.4 ст.296 ЮС України.

Підозрюваний ОСОБА_4, свою провину
у скоєнні інкримінованого злочину не
визнає, про що надав пояснення у
судовому засіданні.

ОСОБА_4, раніше судимий за
вчинення особливо тяжкого злочину та
тяжкого злочину, останній раз 02.08.2013
року Жовтневим районним судом м.
Харкова за ч.4 ст.296 КК України до 3 років
позбавлення волі, на підставі ст.75 КК
України, звільнений від відбування
покарання з іспитовим строком на 2 роки,
має місце реєстрації та місце
постійного мешкання, перебував на
лікуванні з 16.10.2013 року по 12.11.2013 року у
ХОКПЛ №3 з діагнозом: розлад
особистості та поведінки через судинну
хворобу мозку.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 К ПК
України, під час розгляду клопотання
про застосування запобіжного заходу
слідчий суддя, суд зобов'язаний
встановити, чи доводять надані
сторонами кримінального провадження
докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри
у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим
кримінального
правопорушення;

2) наявність достатніх підстав
вважати, що існує хоча б один із
ризиків^ передбачених
стаїтею 177 цього Кодексу, і на які
вказує слідчий, прокурор.

3) недостатність застосування
більш м'яких запобіжних заходів для
запобігання ризику
або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У наданих суду матеріалах
кримінального провадження відсутні
об'єктивні докази щодо вчинення ОСОБА_2
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.4 ст.296 КК України, у
скоєнні якого він підозрюється.

Будь-яких наявних достатніх
підстав вважати, що існує хоча б один із
ризиків, передбачених ст. 177 КПК
України, слідчим і прокурором суду не
надано.

В судовому засіданні було
встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4,
добровільно з'являється до слідчого за
його викликами, останній самостійно
з'явився до суду в судове засідання для
розгляду клопотання про застосування
запобіжного заходу.

Таким чином, у суда немає підстав
вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може
переховуватися від органів досудового
розслідування або суду, перешкоджати
кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК
України, якщо при розгляді клопотання
про обрання запобіжного заходу
прокурор доведе обставини, передбачені
п.п. 1 та 2 ч.1 цієї статті, але не доведе
обставини, передбачені п. З ч. 1 цієї
статті, слідчий суддя, суд має право
застосувати більш м'який запобіжний
захід, ніж той, який зазначений у
клопотанні, а також покласти на
підозрюваного, обвинуваченого
обов'язки, передбачені частиною п'ятою
цієї статті, необхідність покладення
яких встановлена з наведеного
прокурором обґрунтування клопотання.

В судовому засіданні
підозрюваний ОСОБА_2 та адвокат просили
суд застосувати більш м'який
запобіжний захід.

Ні слідчим, ні прокурором не було
надано суду доказів, які б свідчили про
недостатність застосування більш
м'яких запобіжних заходів для
запобігання ризику, зазначеному в
клопотанні.

Крім того, слідчий суддя звернув
увагу органу досудового слідства на те,
що в порушення вимог ч.2 ст.184 КПК
України, копія клопотання слідчого про
застосування запобіжного заходу та
матеріали, якими воно обґрунтовується,
не вручені підозрюваному, саме
клопотання містить у собі відомості
лише про його ознайомлення з ним о 17-30
год. 12.11.2013 року, що є суттєвим
порушенням прав підозрюваної особи.

Таким чином, з урахуванням положень
ст.ст. 177, 178, 199, 202, 206 КПК України, п.З ст.5
Європейської Конвенції про захист прав
і основних свобод людини, тримання під
вартою підозрюваного ОСОБА_4 є занадто
суворим заходом для запобігання
ризикам, передбаченим ст. 177 КПК
України.

На зазначену ухвалу слідчого судді
прокурор подав до Апеляційного суду
Харківської області апеляційну скаргу,
в якій просить її скасувати і
постановити нову ухвалу та обрати
відносно підозрюваного запобіжний
заход у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовує апеляцію прокурор
своєю незгодою з ухвалою слідчого
судді та тим, що існують ризики
передбачені ст.177 КПК України і що
підозрюваний скоїв тяжкий злочин, може
переховатися від органів досудового
розслідування та суду, незаконно
впливати на потерпілих, свідків.

Крім того, такий запобіжний захід,
як особисте зобов'язання недостатній
для запобігання ризикам, зазначеним у
клопотанні слідчого.

Заслухавши суддю доповідача,
прокурора що просив задовольнити
апеляцію, захисника та підозрюваного
що заперечували проти її задоволення ,
перевіривши матеріали справи та
розглянувши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляція підлягає
задоволенню частково.

Відповідно до положень ст.183 КПК
України, тримання під вартою є
винятковим запобіжним заходом, який
застосовується виключно у разі, якщо
прокурор доведе, що жоден із більш'яких
запобіжних заходів не зможе запобігти
ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При розгляді клопотання слідчого
суд дійшов до висновків, які колегія
суддів вважає обгрунтованними.

Доводи апеляції прокурора щодо
безпідставності обрання судом менш
суворого запобіжного заходу
спростовується наступним.

Так, відмовляючи в задоволенні
клопотання слідчого, суд, з дотриманням
вимог ст.ст.177,178 КПК України на підставі
наданих сторонами кримінального
провадження матеріалів оцінив всі
обставини, передбачені ст.177,178 КПК
України, що враховуються при обранні
запобіжного заходу, належним чином
мотивував своє рішення, вказавши в
ухвалі про відсутність доказів
наявності ризиків, які дають достатні
підстави вважати, що підозрюваний може
переховуватися від органів досудового
розслідування та суду, незаконно
впливати на потерпілих, свідків чи
перешкоджати кримінальному
провадженню іншим чином.

Посилання прокурора на порушення
слідчим суддею вимог ч.4 ст.194 КПК
України не обгрунтоване і не знайшло
свого підтвердження..

Таким чином,слідчий суддя виніс
ухвалу у відповідності з вимогами ч.4
ст.194 КПК України.

Таким чином, під час розгляду
клопотання слідчим суддею не здобуто, а
прокурором не доведено наявність
доказів того, що до підозрюваного не
може бути застосований більш м*який
запобіжний захід.

Не здобуті зазначені вище докази
і під час розгляду апеляції на ухвалу
слідчого судді., прокурор не зміг
довести їх наявність.

Суд, обираючи запобіжний захід,
оцінив в сукупності обставини,
визначені ст.178 КПК України, а саме те,
має постійне місце проживання,
зобов'язався сприяти слідству і просив
не позбавляти його свободи, суд прийшов
до обґрунтованого висновку, що
особисте зобов'язання ОСОБА_4 та
покладені на нього обов*язки
передбачені ст.194 КПК України,
забезпечать його належну процесуальну
поведінку.

З даним висновком слідчого судді
погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, ухвала
слідчого судді Жовтневого району м.
Харкова від 12 листопада 2013 року, якою
відмовлено в задоволенні клопотання
про застосування запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою та
застосовано запобіжний захід у вигляді
особистого зобов'язання винесена
обґрунтовано, відповідає вимогам КПК
України, а тому підстав для її
скасування з приводів зазначених в
апеляції колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.
392,404,405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора
прокуратури Жовтневого району м.
Харкова залишити без задоволення, а
ухвалу слідчого судді Жовтневого
району м. Харкова від 12 листопада 2013
року щодо застосування запобіжного
заходу у відношенні ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
запобіжного заходу у вигляді
особистого зобов'язання залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили негайно
після її винесення, є остаточною й
відповідно до вимог ст. 424 КПК України
оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Головуючий:
Судді: