У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. і Мороза М.А.

розглянула в судовому засіданні 29 березня
2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами потерпілої
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 22
травня 2003 року, якою відмовлено потерпілій ОСОБА_1 у відновленні строку на
апеляційне оскарження вироку Ленінського районного суду м. Вінниці від 26
листопада 2002 року, яким засуджено ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 215-3 КК України 1960
р. на п'ять років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено
від відбування покарання з випробуванням на один рік.

Суд відмовив
потерпілій у відновленні строку на апеляційне оскарження та визнав її
апеляційну скаргу на вирок щодо ОСОБА_3 такою, що не підлягає розгляду,
оскільки не встановив поважних причин, через які нею було пропущено зазначений
строк. При цьому суд відмовив ОСОБА_2 в участі у судовому розгляді клопотання
потерпілої ОСОБА_1 про відновлення строку на апеляційне оскарження вироку,
оскільки ОСОБА_2 надав суду лише довіреність від імені ОСОБА_1, проте у
встановленому законом порядку її представником не визнавався.

Цю
постанову було оскаржено до апеляційного суду ОСОБА_2

Ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області від 31 жовтня 2003 року ОСОБА_2 було
відмовлено в прийнятті апеляції на постанову від 22 травня 2003 року, у зв'язку
з тим вона подана неналежною особою.

У
касаційних скаргах, які є аналогічними за змістом, потерпіла ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 просять скасувати постанову та
ухвалу, а справу - направити на новий судовий розгляд через істотні порушення
норм кримінально-процесуального закону. Твердять, що суд першої інстанції безпідставно
відмовив потерпілій у відновленні строку на апеляційне оскарження вироку, а
апеляційний суд - відмовив ОСОБА_2 у прийнятті апеляції. Зазначають, що
кримінальна справа щодо ОСОБА_3 усупереч вимогам КПК України розглядалася без
участі потерпілої, вона не отримала копію вироку, і ці обставини суд мав
визнати поважними для поновлення строку.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони
не підлягають задоволенню.

Висновки судових
інстанцій про те, що апеляції потерпілої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають
розгляду, є правильними і ґрунтуються на даних, які були предметом повної,
всебічної та об'єктивної перевірки.

Згідно з вимогами
ст. 52 КПК України представниками потерпілого можуть бути адвокати, близькі
родичі, законні представники, а також інші особи за постановою особи, яка
проводить дізнання, слідчого, судді або за ухвалою суду.

Як установив суд,
і це вбачається з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_1 доручила представляти її
інтереси на досудовому слідстві і в суді своїй матері - ОСОБА_4, яку постановою
слідчого від 2 травня 2002 року було визнано представником потерпілої ОСОБА_1

ОСОБА_4 була
учасником судового розгляду справи, виступала в судових дебатах, знала про
винесений вирок і була вправі, у разі незгоди з ним, оскаржити в порядку і
строк, визначені ст. 349 КПК України, проте не скористалася своїм правом.

Ураховуючи, що
будь-яких порушень прав потерпілої як під час досудового слідства, так і в суді
допущено не було, її представник вчасно вирок не оскаржила, а сама потерпіла
ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м. Вінниці
від 26 листопада 2002 року щодо ОСОБА_3 звернулася лише 5 травня 2003 року,
тому суд обгрунтовано відмовив їй у відновленні строку на апеляційне оскарження
та визнав її апеляційну скаргу на вирок щодо ОСОБА_3 такою, що не підлягає
розгляду.

Законним є й
рішення судових інстанцій про відмову у прийнятті апеляції ОСОБА_2 З матеріалів
справи видно, що він у встановленому законом порядку не був допущений у справу
в якості представника потерпілої, а надана ним довіреність сама по собі не
надає повноважень представника потерпілої у кримінальній справі.

За таких
обставин колегія суддів не має підстав для призначення кримінальної справи до
касаційного розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384
КПК України.

Керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити
потерпілій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні касаційних скарг.

Судді:

Заголдний
В.В.
Редька А.І. Мороз М.А.