Справа № 192/37/15-к
Провадження № 1-в/192/35/15
УХВАЛА

"16" січня 2015 р. смт.Солоне

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника СВК-21 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку заяву засудженого ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 засуджено 28 січня 2013 року Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Початок строку: 07.11.2012 року, кінець строку 07.11.2015 року.

Засудженй відбув 2/3 строку покарання.

До Солонянської виправної колонії №21 для відбування покарання прибув 25 квітня 2013 року.

13 січня 2015 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав, просив її задовольнити.

Представник Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

31 грудня 2014 року на засудженого ОСОБА_6 було накладене стягнення начальником установи у виді поміщення у ДІЗО за те, що останній був затриманий із запахом алкоголю.

Прокурор не заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як видно із довідки про заохочення та стягнення (а.с.13), особової справи засудженого: рапортів співробітників СВК-21 від 30 та 31 грудня 2014 року, актів від 30 грудня 2014 року, засуджений ОСОБА_6 30 грудня 2014 року під час зйому з роботи був затриманий з явними ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив п.29 ПВР УВП

Згідно постанови №590 від 31.12.2014 року, оголошеної начальником установи, засудженого ОСОБА_6 поміщено і ДІЗО установи строком на 7 діб.

Статтею 133 КВК України передбачено, що засуджений, який вживає алкоголь, є злісним порушником установленого порядку відбування покарання.

З огляду на наведене суд уважає, що поведінка засудженого не є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка не є сумлінною.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий