У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського
О.Г.,

суддів за
участю прокурора

Школярова В.Ф.
та Гриціва М.І., Опанасюка О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 04 грудня 2007 року
кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 вересня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області
від 11 вересня 2006 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця та мешканця міста Кривого Рогу, громадянина України, раніше
неодноразово судимого - останнього разу 27 червня 2002 року за ч. 3 ст. 185, ч.
2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 місяців, від
відбування якого постановою від 11 травня 2005 року умовно-достроково
звільненого на 5 місяців,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до
позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до
позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років;

- за ч. 1 ст. 263 КК України до
позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 за сукупністю
злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено
покарання - позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю
вироків шляхом часткового приєднання
невідбутої частини покарання за попереднім вироком визначено остаточне покарання
- позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років 1 місяць.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 22
грудня 2006 року вирок щодо ОСОБА_2 змінено - закрито справу за відсутністю
складу злочину по епізоду крадіжки майна потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 й
уточнено дати скоєння злочинів проти власності потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

У решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що
він у кінці вересня 2005 року, протягом грудня 2005 року та на початку лютого
2006 року в місті Рубіжному Луганської області, в січні-лютому 2006 року в
місті Сєвєродонецьку тієї ж області відповідно сам та за попередньою змовою у
складі різних груп з ОСОБА_9 та з невстановленою особою вчинив ряд крадіжок
чужого майна з проникнення у житло.

Зокрема, за викладених у вироку обставин ним було
викрадено майно:

- потерпілої ОСОБА_10 у кінці вересня
2005 року на загальну суму 645 гривень;

- потерпілої ОСОБА_11 12 грудня 2005
року на загальну суму 1036 гривень 52 копійки;

- потерпілої ОСОБА_12 на початку лютого
2006 року на загальну суму 850 гривень;

- потерпілої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 29
грудня 2005 року на загальну суму 650 гривень 20 копійок;

- потерпілого ОСОБА_7 30 грудня 2005
року на загальну суму 917 гривень 36 копійок;

- потерпілої ОСОБА_8 31 грудня 2005
року на загальну суму 6806 гривень 96 копійок;

- потерпілого ОСОБА_13 протягом 02-06
січня 2006 року на загальну суму 4542 гривні 50 копійок;

- потерпілої ОСОБА_14 13 січня 2006
року на загальну суму 656 гривень 60 копійок;

- потерпілого ОСОБА_15 17 січня 2006
року на загальну суму 1576 гривень 80 копійок;

- потерпілої ОСОБА_16 того ж дня на
загальну суму 1105 гривень 95 копійок;

- потерпілої ОСОБА_17 19 січня 2006
року на загальну суму 758 гривень 20 копійок;

- потерпілої ОСОБА_18 20 січня 2006
року на загальну суму 1036 гривень 50 копійок;

- потерпілої ОСОБА_19 04 лютого 2006
року на загальну суму 720 гривень 40 копійок;

- потерпілої ОСОБА_20 того ж дня на загальну суму 558 гривень;

- потерпілої ОСОБА_21 18 лютого 2006
року на загальну суму 1459 гривень 10 копійок;

- потерпілої ОСОБА_22 19 лютого 2006
року на загальну суму 601 гривню 52 копійки.

Крім того, ОСОБА_1 в середині січня 2006 року без
передбаченого законом дозволу придбав вибухову речовину - знайшов два шахтних
патрони, споряджених 0,28 кілограмами амоніту, компонентами якого є тротил,
хлорид натрію й аміачна селітра, та зберігав їх в тимчасовому помешканні в
квартирі АДРЕСА_1 до тих пір, поки 07 березня ця речовина не була виявлена
працівниками міліції під час обшуку.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, посилаючись на
застосування до нього недозволених методів ведення слідства органами досудового
слідства, порушення його права на захист тим, що всупереч його процесуальним
правам підсудного не були викликані в судове засідання свідки, які б
спростували його участь у ряді злочинів
(ОСОБА_23, ОСОБА_24, працівника міліції, який здійснював контроль за
його поведінкою у зв'язку з встановленням йому адміністративного нагляду, тощо),
неспростовність його показань про знаходження в іншому місці у час вчинення
інкримінованих йому злочинів, а також на неправильне призначення покарання за
сукупністю вироків, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення з
направленням справи на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора Опанасюка О.В. по
залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що в задоволенні касаційної скарги слід відмовити з огляду на таке.

Обґрунтовуючи висновок про доведеність винності ОСОБА_1 у
поставлених йому в провину злочинах, суд послався на викривальні показання
засудженого під час досудового слідства, які правильно були визнані
достовірними, оскільки вони взаємоузгоджуються з показаннями потерпілих, даними
відтворення обстановки та обставин події, проведених з участю ОСОБА_1, та
іншими доказами, аналіз яких наведений у судових рішеннях судів першої та
апеляційної інстанції.

Зазначені в касаційні скарзі твердження засудженого про
написання явки з повинною та давання показань на користь обвинувачення під дією
насильства, застосованого до нього працівниками міліції, не применшують
правильності висновків суду, оскільки не містять необхідних для цього
об'єктивних даних, які б спростовували ці висновки, а відтак не можуть бути
підставами для скасування судових рішень.

Зокрема, у матеріалах справи немає документальних чи
медичних даних, які б вказували на факт застосування до засудженого названого
ним насильства. Допитані під час судового розгляду справи працівники міліції
ОСОБА_25, ОСОБА_26 та ОСОБА_27 заперечили показання засудженого про
застосування ними насильства до нього. ОСОБА_1 у присутності цих свідків не
конкретизував й не вказав, хто з них й з використанням якого насильства
примусив його зізнатись у вчиненні злочинів (т.3 а.с.295, 298, 299, 294, 293).

Крім того, з ініціативи суду була проведена прокурорська
перевірка заяви одного із засуджених (зокрема, ОСОБА_9, який за попередньою
змовою в групі з ОСОБА_1 вчинив одну із крадіжок) про застосування недозволених
методів ведення слідства, за наслідками якої була винесена постанови про
відмову у порушенні кримінальної справи у зв'язку з відсутністю складу злочину
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (т. 3 а.с. 268-269).

Необґрунтованими є твердження засудженого про порушення
його процесуальних прав, оскільки, як видно з протоколу судового засідання, ним
не називались прізвища та адреси конкретних осіб, серед яких і зазначених у
скарзі ОСОБА_23, працівника міліції, сусідів тощо, які б могли підтвердити його
непричетність до ряду інкримінованих йому крадіжок чи перебування у момент їх
скоєння в іншому місці, а також не заявлялись клопотання про допит їх як
свідків. Відсутні у справі й інші аналогічні за значенням клопотання.

Що ж до свідчень ОСОБА_24, то показання цього свідка, які
ним були дані під час досудового слідства, суд зі згоди засудженого дослідив у
судовому засіданні й у сукупності з іншими доказами, зокрема, даними огляду та
виявлення в квартирі останнього вибухової речовини, перехопленої записки
засудженого про знаходження в цій квартирі зазначеної речовини, поклав в основу
обвинувачення (т. 3 а.с. 312).

Порушень вимог кримінально-процесуального закону при
проведенні досудового слідства, під час судового та апеляційного розгляду
справи, у тому числі й тих, на які є посилання у скарзі, не встановлено.

Кваліфікація дій засудженого ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185,
ч. 1 ст. 263 КК України відповідає фактичним обставинам справи.

Покарання призначено відповідно до вимог ст. 65 КК
України з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, їх кількості, відомостей
про особу винного та обставин, що впливають на покарання; воно є необхідним та
достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Оскільки крадіжку майна з квартири потерпілої ОСОБА_10
ОСОБА_1 вчинив у кінці вересня 2005 року, тобто під час умовно-дострокового
звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, строк якого
закінчувався у жовтні того ж року, суд відповідно до вимог ст. 71 КК України
правильно визначив йому остаточне покарання за сукупністю вироків.

У зв'язку з цим посилання у скарзі на неправильне
застосування кримінального закону є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженого
ОСОБА_1.

Судді:

Синявський О.Г. Школяров
В.Ф. Гриців М.І.