УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007
року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого
- судді Романова О.В.

суддів: Михайловського
В.І.,

Заліщука М.С.

з участю прокурора Селюченко І.І.

засуджених ОСОБА_2.,
ОСОБА_1.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за
апеляціями засуджених ОСОБА_2., ОСОБА_1., адвоката в інтересах засудженої
ОСОБА_1., заступника прокурора Богунського району м. Житомира на вирок
Богунського районного суду м. Житомира від 15 січня 2007 року.

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженку та мешканку м. АДРЕСА_1, громадянку України, раніше
судиму: вироком Бердичевського міськрайонного суду Житомирської області від
5.04.2005 року за ст.ст. 185 ч.2, 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі
з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено: за
ст. 190 ч.2 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі;

за ст. 187 ч.2
КК України на 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією

всього
особистого майна.

На підставі ст.
70 КК України шляхом часткового поглинення менш

суворого
покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1.

покарання - 7
(сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого

майна.

Справа № 11-247
2007 р. Головуючий
у 1 інстанції Зіневич І.В.

Категорія ст.190
ч.2,187 ч.2 КК України Доповідач
Михайловський В.І.

Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано
невідбутий строк покарання за попереднім вироком та визначено до відбуття
засудженій ОСОБА_1. 7 (сім) років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є власністю засудженої.

За ст. 304 КК
України ОСОБА_1. виправдано.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2року
народження, уродженця та мешканця м. АДРЕСА_2, громадянина України, судимого:
21.11.2004 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст. 186 ч.2 КК
України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки засуджено: за
ст. 190 ч.2 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі; -а ст. 187 ч.2 КК
України на 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
власністю засудженого.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим визначено - 7 (сім) років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання
за попереднім вироком та остаточно визначено до відбуття засудженому ОСОБА_2.
покарання у вигляді 7 (семи) років 3х місяців позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є власністю засудженого.

Міру запобіжного заходу засудженим ОСОБА_1. та ОСОБА_2. залишено попередню
- тримання під вартою.

Строк покарання
засудженим рахується з 6 вересня 2005 року. Стягнуто з засуджених ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. солідарно на користь потерпілого ОСОБА_4заподіяну матеріальну шкоду у
розмірі 550 гривень.

Згідно вироку
суду, ОСОБА_1. 4.09.2005 року близько 17 години 20 хвилин біля гуртожитку № 3
Житомирського державного університету по вул. І.Франка у м. Житомирі за
попередньою змовою з ОСОБА_2. та з метою заволодіння майном потерпілого
ОСОБА_4шляхом обману та зловживання довірою, наблизилася до останнього,
попросила мобільний телефон з метою зателефонувати начебто знайомому. Отримавши
від ОСОБА_4мобільний телефон, ОСОБА_1., не маючи наміру його повертати,
повідомила потерпілому про свій намір дізнатися про дві цифри номера, які вона
начебто забула. З цією метою ОСОБА_1., не маючи наміру повертати мобільний
телефон ОСОБА_4., пішла у приміщення гуртожитку, а ОСОБА_2. залишився з
потерпілим, створюючи враження, що також бажає дочекатися свою знайому -
ОСОБА_1., після чого з місця події також зник під надуманим приводом. Внаслідок
протиправних дій зазначених осіб потерпілому була заподіяна матеріальна шкода у
розмірі - 550 гривень.

Після цього, 5.09.2005 року близько 15і години 15 хвилин
біля будинку № АДРЕСА_1 ОСОБА_1. і ОСОБА_2. за попередньою змовою здійснили
розбійний напад на потерпілого ОСОБА_5. з погрозою застосування насильства,
небезпечного для життя і здоров'я потерпілого.

З цією метою ОСОБА_2. покликав до себе ОСОБА_5. та
попросив мобільний телефон для здійснення дзвінка разом з співучасницею
вчинення злочину ОСОБА_1.. отримавши відмову, ОСОБА_2. наблизився до ОСОБА_5.,
обхопив лівою рукою його за шию, приставив до спини потерпілого ножа, який
тримав у правій руці, відвівши ОСОБА_5 за кут вказаного будинку.

Розвернувши потерпілого ОСОБА_5. обличчям до себе, ОСОБА_2. приставив ножа
до його грудей та з погрозою застосування насильства, став вимагати передачі
мобільного телефону. Сприймаючи погрози реально, ОСОБА_5. відмовився передати
свій телефон. У цей же час ОСОБА_2. самостійно витягнув рукою з правої кишені
джинсів потерпілого мобільний телефон "Сіменс-С 65", з якого витягнув
і викину картку оператора мобільного зв'язку, після чого з місця вчинення
злочину зник разом з ОСОБА_1., яка у цей час спостерігала за навколишньою
обстановкою.

В апеляціях:

засуджений
ОСОБА_2. просить розглянути кримінальну справу та направити її на додаткове
розслідування, оскільки він не згоден з кваліфікацією вчинених 5.09.2005 року
дій відносно потерпілого ОСОБА_5. за статтею 187 КК України.

В обгрунтування апеляції ОСОБА_2. посилається на те, що потерпілий давав
непослідовні покази, неодноразово заперечуючи застосування до нього ножа під
час заволодіння мобільним телефоном. А тому дії засудженого повинні бути
перекваліфіковані на ст. 190 КК України. Суд першої інстанції, на думку
апелянта, виніс надто суворий вирок та не врахував, що ОСОБА_2. злочин вчинив у
неповнолітньому віці.

Адвокат в інтересах засудженої та засуджена ОСОБА_1.
просять вирок Богунського районного суду змінити, перекваліфікувавши дії
засудженої з ч.2 ст. 187 на ч.2 ст. 190 ЮС України та призначити покарання за
цим законом, пом'якшивши також і загальний строк покарання.

В обгрунтування
апеляцій посилаються на ті обставини, що суд Г інстанції необ'єктивно розглянув кримінальну справу в
частині пред'явленого обвинувачення за ч.2 ст. 187 КК України, потерпілий
ОСОБА_5. не підтвердив у судовому засіданні явної погрози та застосування під
час заволодіння його майном ножа. Будь-яких вимог потерпілий та його законний
представник до засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2. не мають, ОСОБА_1. розкаюється
за вчинений злочин та просить її суворо не карати.

Засуджений ОСОБА_2. просить скасувати вирок суду, а
справу направити на додаткове розслідування, оскільки він не згоден з
кваліфікацією його дій за ч.2 ст. 187 КК України. Під час досудового слідства
будь-якого знаряддя злочину у них вилучено не було, а сам потерпілий ОСОБА_5.
не зміг впевнено підтвердити обставини здійснення розбійного нападу та
заволодіння його особистим майном.

Прокурор просить змінити вирок суду першої інстанції, виключивши вказівку
щодо конфіскації майна засудженого ОСОБА_2..

В обгрунтування апеляції прокурор посилається на ті
обставини, що до неповнолітнього засудженого ОСОБА_2. було незаконно
застосовано додаткову міру покарання - конфіскацію майна, що суперечить вимогам
ст. 98 КК України.

Заслухавши доповідача по справі, висновок прокурора, який підтримав
апеляцію свою та заперечував проти задоволення апеляцій засуджених і адвоката,
засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2., які підтримали подані апеляції та апеляцію
прокурора, обговоривши доводи апеляцій та вивчивши справу, колегія суддів
вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, апеляція засудженого
ОСОБА_2. підлягає частковому задоволенню, апеляції засудженої ОСОБА_1. та
адвоката в її інтересах задоволенню не підлягають.

Вина засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_1. підтверджена дослідженими по справі
доказами: показами потерпілого ОСОБА_4., потерпілого ОСОБА_5., протоколами:
огляду місця події, явок з повинною, огляду речових доказів, відтворення
обстановки і обставин події, пред'явлення фотознімків для впізнання, показання
свідків ОСОБА_5., ОСОБА_8., ОСОБА_9., свідка ОСОБА_10., ОСОБА_11., а також і
свідків ОСОБА_6та ОСОБА_7..

Висновки суду про винність ОСОБА_1. та ОСОБА_2. у вчиненні злочинів, за які
їх засуджено, грунтуються на зібраних у справі та належним чином перевірених у
суді доказах, дії зазначених осіб вірно кваліфіковані як заволодіння чужим
майном шляхом обману та зловживання довірою та заволодіння чужим майном шляхом
розбійного нападу, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного
для життя і здоров'я особи, яка зазнала нападу, а саме у вчиненні злочину,
передбаченого ст.ст. 190 ч.2, 187 ч.2 КК України.

Посилання засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2. на ті обставини, що слідство по
кримінальній справі проведено неповно, а їх вина не підтверджена у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України, є необгрунтованими та
спростовуються зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав
належну оцінку.

Колегія суддів
не вбачає будь-яких підстав для перекваліфікації дій засуджених з ч.2 ст. 187
на ч.2 ст. 190 КК України та направлення кримінальної справа на додаткове
розслідування.

Покарання засудженим ОСОБА_2. та ОСОБА_1. призначено
судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості
вчинених злочинів, даних про особи, які скоїли вказані злочини, а також
обставин, передбачених статтями 66,67 КК України.

Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_2. та ОСОБА_1.
раніше притягалися до кримінальної відповідальності та засуджувалися за
вчинення тяжких, корисливих злочинів, пов'язаних з заволодінням чужим майном.
Під час іспитового строку, як ОСОБА_1. так і ОСОБА_2. вчинили повторно злочини,
передбачені ст.ст. 190 ч.2. 187 ч.2 КК України.

А тому, з урахуванням даних та обставин, які пом'якшують покарання, суд
обгрунтовано призначив ОСОБА_1. та ОСОБА_2. розмір покарання максимально
наближений до мінімальної міри, передбаченої санкцією кримінального закону,
правомірно застосувавши вимоги статей 70,71 КК України.

Разом з тим, суд, визначаючи засудженому ОСОБА_2. покарання за ст. 187 ч.2
КК України, не врахував вимоги ст. 98 КК України та призначив неповнолітній
особі додаткову міру покарання - конфіскацію всього майна.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_2. на момент вчинення
злочинів: 4.09. та 5.09.2005 року був неповнолітнім, а тому вироком суду першої
інстанції від 15.01.2007 року до нього було неправомірно застосовано таку
додаткову міру покарання як конфіскація всього особистого майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне виключити з вироку
суду застосування до засудженого ОСОБА_2. додаткової міри покарання -
конфіскації майна.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженої ОСОБА_1. та в її інтересах адвоката залишити без
задоволення.

Апеляцію прокурора задовольнити, апеляцію засудженого ОСОБА_2. задовольнити
частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 15 січня
2007 року щодо засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_1-змінити.

Виключити з вироку суду вказівку про застосування до засудженого ОСОБА_3
додаткового покарання - конфіскації майна.

В решті вирок
залишити без зміни.