Справа № 163/890/15-к
Провадження № 1-кп/163/40/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_15 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000052 про обвинувачення

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, згідно ст.89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_14 в листопаді 2014 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись біля магазину Надія, що по вул.Жовтневій в смт.Головне Любомльського району Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_4 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні додаткових категорій, а саме, А та С до посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 500 гривень, чим заподіяв ОСОБА_4 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, він же, в середині листопада 2014 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_5 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 1050 гривень, а через 10-20 днів, під приводом необхідності коштів для виготовлення пластикового бланка на посвідчення водія, в центрі смт.Головне Любомльського району Волинської області заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 в сумі 150 грн., чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 1200 гривень.

Він же, в листопаді 2014 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_6 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, знаходячись біля торгового магазину, що по вул.Слави в с.Масловець Любомльського району Волинської області, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 450 польських злотих, а через два тижні по тому, в смт.Головне Любомльського району Волинської області біля приміщення аптеки, під приводом необхідності коштів для виготовлення пластикового бланка на посвідчення водія, заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 в сумі 50 польських злотих, чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 500 польських злотих, що згідно встановленого Національним банком України курсу валют станом на листопад 2014 року становить 2270 гривень.

Він же, в грудні 2014 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_7 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, перебуваючи біля автостанції в м.Луцьку, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 3800 грн., які отримав від ОСОБА_16 , та через деякий проміжок часу, під приводом необхідності коштів для виготовлення пластикового бланка на посвідчення водія, в с.Масловець Любомльського району Волинської області через ОСОБА_4 заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 в сумі 150 грн., чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 3950 гривень.

Він же, 10 грудня 2014 року, знаходячись біля перехрестя вулиць Незалежності і Дружби, що в м.Любомль Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_8 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 3800 гривень, а через 10 днів, під приводом необхідності коштів для виготовлення пластикового бланка на посвідчення водія, в с.Масловець Любомльського району Волинської області заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 200 грн., чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 4000 гривень.

Він же, 10 грудня 2014 року, знаходячись біля відділення пожежної частини, що по вул.Миру в смт.Головне Любомльського району Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_9 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 3800 гривень, а через 7-10 днів, під приводом необхідності коштів для виготовлення пластикового бланка на посвідчення водія, заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 200 грн., чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 4000 гривень.

Він же, 13 грудня 2014 року, знаходячись біля кафе Славутич, що по вул.Вокзальній в м.Любомль Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_17 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 3800 гривень, чим заподіяв ОСОБА_17 майнової шкоди на вказану суму.

Він же, в грудні 2014 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись біля магазину Супермаг, що по вул.Центральній в с.Куснища Любомльського району Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_10 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 4000 гривень, а через декілька днів, під приводом необхідності коштів для відкриття додаткових категорій до посвідчення водія, заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 3000 грн., чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 7000 гривень.

Він же, в грудні 2014 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись біля магазину Супермаг, що по вул.Центральній в с.Куснища Любомльського району Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_11 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 4000 гривень, а орієнтовно через тиждень, під приводом необхідності коштів для виготовлення пластикового бланка на посвідчення водія, в м.Любомль Волинської області на автостанції заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в сумі 420 грн., чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 4420 гривень.

Він же, 15 грудня 2014 року, знаходячись біля магазину Шанс, що по вул.Чапаєва в м.Любомль Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_18 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 4900 гривень, чим заподіяв ОСОБА_18 майнової шкоди на вказану суму.

Він же, 27-28 грудня 2014 року, знаходячись біля приміщення аптеки, що по вул.Миру в смт.Головне Любомльського району Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_13 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 3800 гривень, а на початку січня 2015 року, під приводом подорожчання послуги за виготовлення посвідчення водія, по АДРЕСА_2 заволодів грошовими коштами ОСОБА_13 в сумі 500 грн., чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 4300 гривень.

Він же, 13 січня 2015 року, знаходячись біля АЗС Укрнафта, що по вул.Брестській в м.Любомль Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_19 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 4000 гривень, а в подальшому, під приводом подорожчання послуги за виготовлення посвідчення водія, заволодів грошовими коштами ОСОБА_19 в сумі 820 грн., чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 4820 гривень.

Він же, 18 січня 2015 року, знаходячись в смт.Головне Любомльського району Волинської області, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився в повідомленні потерпілому ОСОБА_12 неправдивої інформації щодо його дійсних намірів, під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, повторно, незаконно заволодів грошовими коштами останнього в сумі 400 гривень та 100 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України курсу валют станом на січень 2015 року становить 1587,64 гривень, а через декілька днів на автодорозі по АДРЕСА_3 заволодів коштами ОСОБА_12 в сумі 2100 грн., які останній йому доплатив за надані послуги, чим заподіяв ОСОБА_12 майнової шкоди на загальну суму 4087,64 гривень.

Всього ОСОБА_14 заволодів чужим майном (грошовими коштами) потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 шляхом обману на загальну суму 49247 гривень 64 копійки.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном, шляхом обману, в тому числі вчиненими повторно, ОСОБА_14 вчинив шахрайство, а саме, злочини, передбачені ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України.
Будучи допитаним у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_14 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, а заявлені цивільні позови - частково, а саме, в частині заявленої матеріальної шкоди. Суду показав, що від знайомих хлопців дізнався про можливість заробити гроші під приводом сприяння у виготовленні посвідчення водія, при цьому своїх обіцянок не виконувати. У такий спосіб заволодів коштами потерпілих: ОСОБА_4 в сумі 500 грн., які останній йому особисто передав в смт.Головне біля магазину; ОСОБА_5 1200 грн., який особисто їх передав по місцю свого проживання в смт.Головне; ОСОБА_6 500 польських злотих, які йому були передані частинами в с.Масловець та смт. Головне; ОСОБА_7 3950 грн., з яких: 3800 грн. були передані через ОСОБА_16 на автостанції у м.Луцьку, а 150 грн. особисто ОСОБА_7 в с.Масловець; ОСОБА_8 4000 грн., який кошти передавав частинами в с.Масловець та в м.Любомль біля Любомльського РВ; ОСОБА_9 4000 грн., які отримав від останнього в смт.Головне; ОСОБА_17 3800 грн., який відразу передав вказану суму в м.Любомль неподалік кафе Славутич; ОСОБА_10 7000 грн., які останній передавав частинами в с.Куснища; ОСОБА_11 4420 грн., який їх також передавав частинами в с.Куснища та в м.Любомль; ОСОБА_12 в сумі 100 доларів США та 2500 грн., які потерпілий передавав йому особисто частинами в смт.Головне та в с.Масловець по місцю проживання; ОСОБА_13 4300 грн., які отримав від останнього частинами в смт.Головне; ОСОБА_18 4900 грн., який їх йому віддав в м.Любомль біля магазину Шанс; ОСОБА_19 4820 грн., які отримав від останнього частинами в м.Любомль. Кожному потерпілому обіцяв виготовити посвідчення водія упродовж трьох тижнів та запевняв, що має знайомих у Луцькому МРЕВ. Для цього потерпілі надавали йому копії паспортів громадянина України, копії ідентифікаційних кодів та фотокартки, які в подальшому він викидав, а також передавали попередньо обумовлену ним суму коштів, при цьому в кожному випадку суму називав різну. Крім цього, через деякий час повідомляв потерпілим про необхідність доплатити кошти за виготовлення самого пластикового бланка на посвідчення водія. Гроші потерпілі передавали на попередньо обумовленому місці, деякі потерпілі платили відразу усю названу ним суму, а деякі частинами. Потерпілі неодноразово телефонували до нього з приводу невчасного виготовлення посвідчення, однак він їх запевняв, що посвідчення виготовляються та придумував різні причини затримки їх виготовлення. Для того, щоб у потерпілих не виникало сумнівів, придбав дві сім-картки, з яких, змінюючи голос, телефонував під приводом начальника Луцького МРЕВ. В дійсності знайомих у відповідних установах МРЕВ він не мав, наміру виготовляти посвідчення водія потерпілим у нього не було та таких можливостей для цього у нього також не було. Зароблянням грошей у такий спосіб займався упродовж листопада 2014 року січня 2015 року. Отримані від потерпілих кошти витрачав на власні потреби (одяг, продукти харчування тощо), а також в с.Згорани Любомльського району за 400 доларів США придбав автомобіль марки Опель, який був без документів, без номерних знаків та у встановленому порядку не зареєстрований. На автомобіль прикріпив номерні знаки від батьківського автомобіля марки ЗАЗ, якого батько розібрав на запчастини. Шкоду жодному потерпілому не відшкодував, однак з цією метою має намір оформити кредит у банківській установі. В судовому засіданні перед потерпілими вибачився та просив суд його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що йому було відомо про те, що обвинувачений ОСОБА_14 має можливості допомогти у швидкому виготовленні посвідчення водія. Оскільки він мав намір виготовити додаткові категорії до посвідчення водія, а саме, А та С, тому вирішив скористатись допомогою ОСОБА_14 та в середині листопада 2014 року в смт.Головне біля магазину Надія Любомльського району, останній йому повідомив, що вартість даної послуги коштує 3800 грн., а термін його виготовлення - три тижні. Відразу на цьому ж місці передав ОСОБА_14 500 грн., а решту пообіцяв віддати після отримання посвідчення водія. Через три тижні обвинувачений повідомив, що виготовлення посвідчення затримується на тиждень, однак і через цей проміжок часу водійське посвідчення ОСОБА_14 йому не виготовив, в зв`язку із чим звернувся до останнього з вимогою повернути кошти, на що обвинувачений, через відсутність коштів, написав йому власноручну розписку про наявність перед ним боргу в сумі 500 грн. Зазначені кошти ОСОБА_14 йому так і не повернув. Вважає, що обвинувачений за вчинення шахрайських дій заслуговує на суворе покарання.

Потерпілий ОСОБА_5 дав показання про те, що обвинувачений ОСОБА_14 в середині листопада 2014 року запропонував йому виготовити посвідчення водія, вартість якого - 1050 грн. На таку пропозицію він погодився та в смт.Головне Любомльського району за місцем свого проживання ( АДРЕСА_2 , у присутності матері і бабусі передав обвинуваченому 1050 грн., який, в свою чергу, обіцяв виготовити посвідчення за два тижні. Через 10-20 днів по тому, в центрі смт.Головне ще передав ОСОБА_14 150 грн., які, як повідомив останній, необхідні були для виготовлення пластикового бланка на посвідчення водія. При неодноразових розмовах, обвинувачений постійно обіцяв, що водійське посвідчення буде виготовлене через тиждень-два, а потім взагалі не відповідав на телефонні дзвінки. Своєї обіцянки ОСОБА_14 так і не виконав та отриманих коштів в загальній сумі 1200 грн. не повернув. Висловив позицію про призначення обвинуваченому суворої міри покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що з обвинуваченим ОСОБА_14 познайомився в середині жовтня 2014 року, а уже на початку листопада останній особисто запропонував йому виготовити посвідчення водія, пояснюючи таку пропозицію відповідними зв`язками в Луцькому МРЕВ та запевняючи, що проходити відповідне навчання не потрібно, а екзамен слід здавати у м.Любомль, посвідчення водія буде виготовлене за два тижні, при цьому назвав перелік необхідних для цього документів та вартість послуги у 3500-4000 грн. Такі умови його влаштовували, тому, попередньо домовившись про зустріч, біля торгового магазину в с.Масловець Любомльського району передав йому обумовлену суму, однак у польських злотих, так як українських гривень не мав, а саме, 450 польських злотих, а також копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного кода та чотири фотокартки. Через два тижні по цьому, обвинувачений повідомив про необхідність доплатити 150 грн. за виготовлення пластикового бланка на посвідчення. Домовившись про зустріч, в смт.Головне Любомльського району біля аптеки, передав ОСОБА_14 обумовлену суму коштів, однак у польських злотих 50 польських злотих, при цьому обвинувачений повідомив, що посвідчення водія буде виготовлене за три тижні. Через вказаний період, з даного приводу він зателефонував до обвинуваченого, однак останній повідомив, що в січні 2015 року були святкові та вихідні дні, тому в обіцяні терміни посвідчення водія виготовлено не було. Після свят, до нього зателефонував невідомий чоловік, який представився працівником Луцького МРЕВ, та повідомив, що посвідчення водія буде виготовлене 03.02.2015 року та його необхідно буде забрати в м.Луцьк (вул.Адама Міцкевича). В м.Луцьк він не поїхав, а ОСОБА_14 та невідомій особі сказав, що забере свої гроші. В подальшому йому уже повідомили, що посвідчення водія переслали в Любомльське МРЕВ, однак там ніяких документів на його ім`я не було, у зв`язку із чим він звернувся до ОСОБА_14 та наполягав на поверненні йому коштів, на що останній написав розписку про наявність перед ним боргу у сумі 500 польських злотих. Зазначені кошти обвинувачений йому так і не повернув, тому до нього має претензії матеріального характеру. Висловив позицію про призначення останньому суворого покарання, згідно закону.

Потерпілий ОСОБА_7 дав показання про те, що на початку грудня 2014 року до нього зателефонував обвинувачений ОСОБА_14 та запитав чи він має бажання виготовити посвідчення водія, так як у нього для цього є можливості, при цьому зазначив, що за його виготовлення необхідно заплатити 3800 грн. 08-09 грудня 2014 року через свого знайомого - потерпілого ОСОБА_20 передав обвинуваченому раніше обумовлену суму 3800 грн., які останній отримав у м.Луцьку, а документи (копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного кода та фотокартки) передавав маршрутним таксі з м.Львова, де на той час він перебував, у м.Луцьк. Посвідчення водія ОСОБА_14 обіцяв виготовити до 25.12.2014 року, однак у вказаний термін воно виготовлене не було. Термін виконання обіцянки обвинувачений переносив декілька разів, мотивуючи плутаниною у документах, проблемами у начальника МРЕВ тощо. Через певний проміжок часу ОСОБА_14 йому особисто повідомив про необхідність доплатити ще 150 грн. для виготовлення пластикової картки на посвідчення водія. Зазначені кошти, на його прохання, обвинуваченому передав також ОСОБА_21 . З приводу отримання посвідчення водія він звертався у МРЕВ м.Любомль, де про водійські права на його ім`я нічого відомо не було. Крім цього, вказав, що обвинувачений просив його підшукати інших клієнтів, яким необхідно виготовити посвідчення водія, в зв`язку із чим про можливості останнього він повідомив ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а ОСОБА_12 був присутній при такій розмові. До ОСОБА_14 має претензії матеріального характеру, оскільки останній отримані від нього кошти не повернув. Вважає, що за вчинення шахрайських дій обвинувачений заслуговує на сувору міру покарання.

Потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що від свого знайомого ОСОБА_22 дізнався про можливості обвинуваченого ОСОБА_14 допомогти законно та швидко виготовити посвідчення водія, так як він у відповідних установах м.Луцька має зв`язки, через своїх знайомих набирає групу для навчання, для цього необхідно надати документи: копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного кода, чотири фотокартки, та заплатити 4000 грн., при цьому, проходити навчання не потрібно, а екзамени слід здавати у м.Любомль. 10.12.2014 року, попередньо домовившись про зустріч, в м.Любомль біля Любомльського РВ, що на перехресті вулиць Незалежності і Дружби, особисто передав обвинуваченому кошти в сумі 3800 грн. та необхідні документи, а через десять днів також доплатив останньому 200 грн., які ніби-то необхідні були для виготовлення пластикового бланка на посвідчення. ОСОБА_14 обіцяв, що посвідчення водія буде виготовлене через три тижні. До нього також телефонував невідомий чоловік, який представився начальником Луцького МРЕВ, та повідомив, що посвідчення водія надішлють до Любомльського МРЕВ, де він зможе його забрати. Пізніше йому стало відомо, що посвідчення в Любомльському МРЕВ немає та отримати його у такий спосіб взагалі неможливо, у зв`язку із чим наполягав на поверненні отриманих обвинуваченим коштів в сумі 4000 грн. ОСОБА_14 коштів не повернув, мотивуючи їх відсутністю, тому в смт.Головне Любомльського району написав розписку про свої боргові зобов`язання. Кошти, якими обвинувачений заволодів шахрайськими діями, по сьогоднішній день йому не повернув. До ОСОБА_14 має претензії матеріального характеру та висловив позицію про призначення йому покарання згідно закону.

Потерпілий ОСОБА_9 дав показання про те, що на початку грудня від свого знайомого ОСОБА_22 дізнався, що обвинувачений ОСОБА_14 може допомогти у законному порядку швидко отримати посвідчення водія, зокрема, в м.Луцьку їх буде записано у навчальну групу, але на саме навчання їхати не потрібно. Порадившись вдома з батьками та зваживши на те, що посвідчення буде виготовлятись в законному порядку, погодився на його виготовлення у такий спосіб. Попередньо домовившись, 10.12.2014 року в смт.Головне Любомльського району біля пожежної частини зустрівся з обвинуваченим, якому у присутності двоюрідного брата - ОСОБА_23 передав кошти в сумі, яку назвав ОСОБА_14 , а саме, 3800 грн., а також необхідні документи: копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного кода та чотири фотокартки. Посвідчення водія мало бути виготовлене на протязі 3-х тижнів. Через 7-10 днів доплатив ОСОБА_14 200 грн., які, зі слів останнього, необхідні були для виготовлення пластикового бланка. На неодноразові телефонні дзвінки, обвинувачений повідомив, що посвідчення водія виготовлене та його можна забрати в МРЕВ м.Любомль, однак ніякого посвідчення водія на його ім`я у зазначеній установі не було. Затримку у виготовленні посвідчення ОСОБА_14 мотивував тим, що в начальника Луцького МРЕВ захворіла дочка, а в подальшому також придумував різні версії причин його невиготовлення. Потім обвинувачений, на його вимогу, обіцяв повернути отримані кошти та написав власноручну розписку про повернення йому коштів, як боргу, однак їх так і не повернув. Вважає, що ОСОБА_14 слід покарати згідно закону суворо.

Потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що в кінці грудня 2014 року обвинувачений ОСОБА_14 сам зателефонував та запропонував йому виготовити посвідчення водія, мотивуючи свою пропозицію наявністю у нього відповідних зв`язків у м.Луцьку. При цьому зазначив, що проходити відповідне навчання не потрібно, лише необхідно надати копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного кода, 4 фотокартки та заплатити 4000 грн. Спочатку на дану пропозицію він погодився, однак на зустріч з обвинуваченим, яка мала відбутись у м.Любомль, не прийшов. В подальшому ОСОБА_14 його все-таки переконав у тому, що посвідчення водія виготовляється законно, його буде офіційно записано у навчальну групу, але навчатися не потрібно, та посвідчення він отримає через три тижні. Повіривши обвинуваченому, в с.Куснища Любомльського району біля магазину передав йому 4000 грн. та необхідні документи. Через декілька днів ОСОБА_14 повідомив, що для того щоб відкрити додаткову категорію до посвідчення водія необхідно доплатити 3000 грн. Зазначену суму передавав обвинуваченому частинами, всього останньому заплатив 7000 грн. На неодноразові телефонні дзвінки, ОСОБА_14 кожного разу придумував різні версії щодо причин невиготовлення посвідчення. Зрозумівши, що посвідчення водія виготовлене не буде, повідомив обвинуваченому про необхідність повернути йому кошти, на що останній відповів, що грошей у нього немає, та отриману суму йому так і не відшкодував. Крім цього показав, що він був свідком того, як потерпілий ОСОБА_11 також передавав кошти ОСОБА_14 для виготовлення посвідчення водія в аналогічний спосіб. Вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити згідно закону.

Потерпілий ОСОБА_11 дав показання про те, що від ОСОБА_10 дізнався, що ОСОБА_14 може посприяти у швидкому виготовленні посвідчення водія, так як він, у відповідних установах м.Луцька має зв`язки і упродовж двох тижнів може вирішити питання про отримання водійського посвідчення. ОСОБА_14 особисто до нього зателефонував, обговоривши усі умови, вони домовились про зустріч. В с.Куснища Любомльського району біля магазину Супермаг, в присутності ОСОБА_10 передав обвинуваченому 4000 грн., останній в свою чергу пообіцяв, що посвідчення водія буде виготовлене за три тижні. Орієнтовно через тиждень, в м.Любомль на автостанції доплатив ОСОБА_14 ще 420 грн., які, як пояснив останній, необхідні були для виготовлення пластикової картки. В подальшому, на неодноразові телефонні дзвінки обвинувачений постійно висловлював різні версії причин затримки у виготовленні водійського посвідчення, а потім пообіцяв повернути отримані кошти. Проте ні посвідчення водія, ні грошей ОСОБА_14 йому не віддав. При призначенні обвинуваченому покарання поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_13 суду показав, що в кінці грудня 2014 року через свого сусіда ОСОБА_24 дізнався про сприяння обвинуваченого ОСОБА_14 у швидкому виготовленні водійських прав, а також - номер його мобільного телефону, оскільки у цьому мав нагальну потребу. В телефонному режимі ОСОБА_14 йому повідомив, що виготовлення посвідчення водія коштує 3800 грн., а також вказав перелік необхідних для цього документів. 27.12.2014 року в смт.Головне біля приміщення аптеки особисто передав обвинуваченому 2000 грн., а решту коштів в сумі 1800 грн. та документи ( копію паспорта громадянина України, ідентифікаційний код та фотокартки), за попередньою домовленістю, передав йому на наступний день на тому ж місці у присутності ОСОБА_25 . Через деякий час ОСОБА_14 запропонував йому виготовити посвідчення до Нового року, за що необхідно було заплатити 400 доларів США, а уже передані гроші будуть повернуті, однак від такої пропозиції він відмовився. На початку січня 2015 року по телефону обвинувачений повідомив, що з нового року ціна за виготовлення посвідчення подорожчала, у зв`язку із чим йому необхідно доплатити 500 грн. Повіривши ОСОБА_14 , в той самий день біля будинку свого місця проживання по АДРЕСА_4 передав йому зазначену суму грошей. До нього також телефонував начальник Луцького МРЕВ та повідомив, що посвідчення водія передадуть через Вітю. Від того часу пройшов майже місяць, однак ОСОБА_14 посвідчення водія так і не віддав та на телефонні дзвінки не відповідав. Знайшовши обвинуваченого, наказав йому повернути взяті у нього гроші в сумі 4300 грн., які останній пообіцяв віддати на наступний день, однак своїх обіцянок так і не виконав. Оскільки обвинувачений у такий спосіб вирішив заробити гроші, тому вважає за необхідне призначити йому сувору міру покарання.

Потерпілий ОСОБА_12 дав показання про те, що з обвинуваченим ОСОБА_14 познайомився через мережу Інтернет та в такий спосіб отримав його номер мобільного телефону. Останній його запевнив, що має зв`язки у м.Луцьку та може допомогти швидко, а саме, на протязі 10 днів отримати посвідчення водія в законному порядку. Остаточної згоди на виготовлення посвідчення водія він не дав, однак, зателефонувавши до ОСОБА_14 через 10 хвилин, останній повідомив, що його уже записано у навчальну групу, тому якщо він відмовиться, то йому необхідно буде віддати 100 доларів США. За таких обставин, а також вважаючи, що посвідчення водія він отримає законно, погодився на умови обвинуваченого, відповідно до яких необхідно було заплатити 4200 грн., з яких 200 грн. - для останнього за його посередництво. ОСОБА_14 на автомобілі марки Опель червоного кольору приїхав в смт.Головне Любомльського району, де в присутності ОСОБА_26 , передав йому 100 доларів США та 400 грн., а також необхідні документи (копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного кода та чотири фотокартки розміром 3х4). При цьому, обвинувачений повідомив, що решту коштів докладе сам, які в подальшому він має йому віддати, пообіцявши, що посвідчення буде виготовлене через 10 днів без будь-якого навчання та здачі екзаменів. Через декілька днів ОСОБА_14 приїхав до нього додому на тому самому автомобілі та він йому доплатив 2100 грн. Посвідчення мало бути виготовлене через тиждень, однак за ним необхідно було їхати у м.Луцьк для того, щоб поставити підпис за його отримання. В м.Луцьк він не поїхав, оскільки обвинувачений попередньо обіцяв про отримання посвідчення у м.Любомль. Після цього, просив ОСОБА_14 віддати йому гроші, однак той продовжував обіцяти привезти посвідчення, а потім взагалі не відповідав на телефонні дзвінки. Обвинувачений незаконно заволодів його коштами в сумі 100 доларів США та 2500 грн., які на день розгляду справи в суді йому не повернув, в зв`язку із чим до останнього має претензії матеріального характеру, а при призначенні покарання поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_19 у поданій до суду заяві про розгляд справи за його відсутності, одночасно вказав, що при призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, а потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_17 в своїх аналогічних заявах просили покарати ОСОБА_14 суворо.
Оскільки обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих йому діянь визнав повністю, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, а також враховуючи, що останній, його захисник, прокурор і потерпілі вважали недоцільним досліджувати обставини та докази, які ніким не оспорюються, правильно розуміюючи їх зміст, будь-яких сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження не було, а тому суд, в розумінні положень ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів, поданих стороною обвинувачення на підтвердження події кримінальних правопорушень і винуватості обвинуваченого у вчиненні даних суспільно-небезпечних діянь, роз`яснивши учасникам провадження наслідки такої позиції, зокрема, що вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_14 кваліфіковані за ч.1 та ч.2 ст.190 КК України та у суду немає об`єктивних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у їх вчиненні.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії невеликої і середньої тяжкості, дані про його особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, про що свідчить його поведінка під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження.

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин суд по справі не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , поряд з наведеною вище пом`якшуючою покарання обставиною, суд враховує інші дані про його особу, зокрема, його молодий вік, стан здоров`я, спосіб життя, майновий стан, те, що він ніде не працює, постійного джерела доходу не має та суспільно-корисною працею не займається, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується не вперше, при цьому, хоча його попередня судимість і погашена у встановленому законом порядку, однак суд враховує те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності саме за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, що характеризує його, як особу, схильну до вчинення суспільно-небезпечних діянь.

Крім цього, суд зважує на ту обставину, що обвинувачений жодному потерпілому заподіяної майнової шкоди не відшкодував, а також, приймаючи до уваги позицію потерпілих, більша частина з яких (8 потерпілих) наполягала на призначенні ОСОБА_14 суворого покарання, решта поклались на розсуд суду, та приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_14 можливе лише при призначенні йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції законів, за якими він притягується до кримінальної відповідальності із застосуванням ст.70 КК України принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, так як інші більш м`які міри покарання, передбачені санкціями частин статті, за якими він притягується до кримінальної відповідальності, не будуть достатніми для його перевиховання. Підстав для застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України суд не вбачає.

Таке визначене покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, та буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_13 в межах даного кримінального провадження заявлені цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_14 про відшкодування заподіяної ним матеріальної шкоди, а потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Зокрема, ОСОБА_6 просив стягнути з обвинуваченого у його користь майнову шкоду, заподіяну злочинними діями останнього, в сумі 3123,00 грн., ОСОБА_13 - в сумі 4300,00 грн., ОСОБА_10 - 7000,00 грн. та моральну шкоду, яку оцінив у 2000,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 200,00 грн., ОСОБА_11 - 4420,00 грн., моральну 1500,00 грн., витрати на правову допомогу 200,00 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 підлягає до задоволення в повному обсязі, а ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого у заволодінні коштами потерпілих шахрайськими діями шляхом обману, зокрема: ОСОБА_6 в сумі 500,00 польських злотих, ОСОБА_13 4300,00 грн., ОСОБА_10 - 7000,00 грн., ОСОБА_11 - 4420,00 грн., а також повне його визнання даних позовів в цій частині, тому суд вважає, що зазначена майнова шкода підлягає стягненню з обвинуваченого в повному обсязі.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого в користь потерпілого ОСОБА_6 заподіяної матеріальної шкоди, суд враховує те, що зазначена шкода має форму іноземної валюти.

Згідно з ч.1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У такому випадку сума, яка повинна бути оплачена в гривні, визначається згідно з офіційним курсом відповідної валюти на дату проведення платежу (ст.533 ЦК України).

Таким чином, цивільні позови про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, у виді іноземної валюти, підлягають до задоволення з розрахунку переведення іноземної валюти в національну в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України, на момент скоєння кримінального правопорушення.

За таких обставин, аналізуючи доводи потерпілого ОСОБА_6 та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог потерпілого, виходячи із наданої останнім довідки про курс валют станом на 07.04.2015 року, а не на момент вчинення обвинуваченим злочину по даному епізоду, немає.

Оскільки судом встановлено, що заподіяна ОСОБА_6 шкода становить 2270 гривень, що рівнозначне 500 польських злотих, згідно встановленого Національним банком України курсу валют станом на листопад 2014 року, тобто на момент скоєння злочину, тому саме зазначена сума підлягає стягненню з обвинуваченого.

Розглядаючи позовні вимоги потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині стягнення моральної шкоди суд зважує на наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як встановлено в судовому засіданні з показань самих потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , останні мали намір виготовити посвідчення водія через обвинуваченого ОСОБА_14 за плату, при цьому, у короткі терміни, без будь-якого навчання, тобто не у передбаченому законом порядку - без обов`язкового навчання в автошколі, та саме такі умови їх влаштовували. Зазначене свідчить, що потерпілі усвідомлювали неправомірність дій обвинуваченого в частині процедури виготовлення їм посвідчень водія, однак свідомо, з власної волі та на особистий ризик, розуміючи неправомірний характер таких дій з обох сторін, погодились на такі умови задля отримання в зазначений спосіб вказаної послуги, а тому обґрунтованих підстав для стягнення з обвинуваченого моральної шкоди суд не вбачає.

З наведених мотивів в задоволенні позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до положень ст.ст.120, 124 КПК України, витрати на правову допомогу, тобто витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, …, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, … У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

При цьому, необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов`язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою.

Враховуючи вищенаведені положення, суд вважає, що витрати за надану правову допомогу потерпілим (цивільним позивачам) ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у виді складання позовної заяви за своїм розміром - у сумі по 200 грн. є справедливими.

Разом з тим, суд не розглядає прохання потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_7 та ОСОБА_17 щодо зобов`язання обвинуваченого повернути їм кошти, отримані шахрайським способом, про що йдеться в поданих ними заявах про розгляд справи за їх відсутності, оскільки зазначені потерпілі у встановленому порядку на стадії досудового розслідування та до початку судового розгляду кримінального провадження цивільні позови не заявляли та цивільними позивачами судом не визнавались.

Долю речових доказів слід вирішити у точній відповідності до вимог п.п.6, 7 ч.9 ст.100 КПК України, а саме, автомобіль марки Опель Астра, номер кузова НОМЕР_1 , конфіскувати в дохід держави, а документи залишити у матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_14 до набрання вироком законної сили слід залишити попередній у виді домашнього арешту.
Керуючись ст.ст. 128, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
з а с у д и в :
ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_14 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_14 в користь ОСОБА_6 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_14 в користь ОСОБА_13 4300 (чотири тисячі триста) гривень у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_14 в користь ОСОБА_10 7000 (сім тисяч) гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 200 (двісті) гривень у відшкодування витрат, понесених на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_14 в користь ОСОБА_11 4420 (чотири тисячі чотириста двадцять) гривень у відшкодування матеріальної шкоди, та 200 (двісті) гривень у відшкодування витрат, понесених на правову допомогу.

В решті позовних вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відмовити.
Запобіжний захід ОСОБА_14 до набрання вироком законної сили залишити попередній - домашній арешт.
Речові докази і документи:

- автомобіль марки Опель Астра, номер кузова НОМЕР_1 , який зберігається на штрафмайданчику Любомльського РВ УМВС України у Волинській області, - конфіскувати в дохід держави;

- копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_12 ; копію картки платника податків на ім`я ОСОБА_12 ; шість фотокарток, розміром 3х4 з обличчям ОСОБА_12 ; копії розписок ОСОБА_14 про отримання коштів від потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області на протязі 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча: суддя ОСОБА_1