Справа №
Доповідач суддя Бондарев
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
лютого «20» дня
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого - Топчий В.М.,

судців - Бондарева В.К.,

Балахонова Б.Л.,

за участю прокурора - Бистрякової Д.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 1З грудня 2006 року, яким
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Андижан Республіки Узбекистан, не працюючий, судимий: 3 вересня 2004 року
Красногвардійським районним судом АР Крим за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.З КК України
на 3 роки
позбавлення волі, на підставі ст. 75
КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням і іспитовим
строком 2 роки,
засуджений за ст. 186 ч.2 КК
України на 4 роки
позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71
КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина
покарання за попереднім вироком Красногвардійського районного суду Автономної
Республіки Крим від 3 вересня 2004 року і визначено
4 роки 6 місяців
позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислено з 30 серпня 2006 року.

Колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за
те, що в період з 24 липня 2006 року по 30 липня 2006 року, близько 3 год., на вул.
Руданського, 9 в м. Ялта з метою відкритого викрадання чужого майна,
застосувавши до ОСОБА_2 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілої, яке виразилось в заподіянні їй фізичного болю, відкрито викрав у
останньої замшеву сумку, вартістю 250
грн., мобільний телефон «Сіменс», вартістю 250 грн., зі стартовим пакетом «Джине», вартістю 40 грн., з 30 грн.
на рахунку, грошові кошти в сумі 70
грн., гаманець, вартістю 50
грн., губну помаду, вартістю 30 грн., олівець, вартістю 10 грн., туш,
вартістю 45 грн.,
пудру, вартістю 25 грн.,
які належать потерпілій, а всього на суму 800
грн.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 ставить питання про
скасування вироку через його незаконність і необґрунтованість, посилаючись на односторонність
та неповноту досудового і судового слідства, оскільки в основу доведеності його
вини покладено показання свідків, які є працівниками міліції, а також з'явлення
із зізнанням, яке їм підписано внаслідок застосування заходів фізичного впливу
з боку працівників міліції, як і його показання. Крім того, в судовому
засіданні не було допитано потерпілу. Також посилається на те, що судом не
взяти до уваги дані про його особу, який перебуває у фактичних шлюбних
відносинах та має двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважає, що
апеляцію засудженого необхідно залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апелянта, колегія суддів
вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину за вказаними в
мотивувальній частині вироку обставинами повністю підтверджується сукупністю
наявних доказів, яким суд дав належну оцінку, в тому числі і показаннями
засудженого, які він дав у судовому засіданні, про те, що наприкінці липня 2006 року у дворі
будинку по вул. Руданського, 9
в м. Ялта, заподіявши фізичний біль потерпілій, викрав в неї сумку, в який
знаходились мобільний телефон зі стартовим пакетом, гаманець, гроші і
косметика. При цьому, засуджений докладно пояснив про вчинення ним вказаного
злочину (а.с. 154).

Аналогічно про обставини вчинення зазначеного злочину
ОСОБА_1 показав під час відтворення обстановки і обставин події, пояснюючи при
цьому, що пройшовши за потерпілою від Приморського парка до будинку по вул.
Руданського, де остання хотіла війти в квартиру, а він з метою викрадання її
майна, підбіг до неї і вирвав в неї сумку, через що потерпіла впала на землю.
Засуджений, викравши сумку, зник в бік пансіонату «Времена года». Дана слідча
дія проводилась за участю потерпілої ОСОБА_2, яка підтвердила відповідність
дій, яки показував засуджений, обставинам вчиненого щодо неї злочину (а.с.
35-39).

Згідно з оголошеними і дослідженими судом в порядку ст. 306 КПК України
показаннями потерпілої ОСОБА_2, які вона дала під час досудового слідства, у
вказаний час вона поверталась по набережній додому, помітивши, що її хтось
переслідує. Підійшовши до двері будинку, вона відчула, що її схопили за лямки
сумки, а коли повернулась, нападник швидко потягнув за сумку, через що вона
впала на землю і вдарившись, відпустила сумку. Після чого нападник зник в бік
пансіонату «Времена
года» (а.с. 14-16).

Оцінюючи докази по справі в їх сукупності, дії ОСОБА_1 . судом правильно
кваліфіковані за ст. 186
ч.2 КК України, як відкрите викрадання чужого майна (грабіж), поєднане з
насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, вчинене
повторно.

Порушень кримінально-процесуального закону при
провадженні досудового слідства і судового розгляду справи щодо ОСОБА_1, які б
могли бути підставою для зміни або скасування вироку, не встановлено.

Доводи в апеляції засудженого про нібито застосовані щодо
нього незаконні методи досудового
слідства працівниками правоохоронних органів, внаслідок чого він був змушений
підписати з'явлення із зізнанням та обмовити себе, є необгрунтованими. У
судовому засіданні ці доводи було ретельно перевірено і обґрунтовано визнано
безпідставними.

Суд правильно зазначив, що посилання ОСОБА_1 на
застосування щодо нього заходів фізичного впливу спростовується наявними
матеріалами справи. Так, в результаті проведеної за фактом заподіяння ОСОБА_1
тілесних ушкоджень перевірки постановою помічника прокурора м. Ялта Фролова
Д.Г. від 9 вересня 2006 року відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо
працівників МВС м. Ялта (а.с. 145-146).

Дані доводи апелянта спростовуються також показаннями
допитаних як свідки під час судового слідства працівників міліції ОСОБА_4, який
наполягав на тому, що незаконні заходи ведення слідства щодо ОСОБА_1 не
застосовувались і з'явлення із зізнанням засудженим зроблено добровільно, а
також ОСОБА_3, який пояснив, що під час відтворення обстановки та обставин
події засудженим, останній без будь-якого змушення пояснював і показував про
обставини вчиненого злочину (а.с. 154 зв.-155).

Крім того, з'явлення із зізнанням ОСОБА_1 зроблено 29
серпня 2006 року (а. с. 7), а заяву від потерпілої ОСОБА_2 про вчинення щодо
неї злочину подано 30 серпня 2006 року, що свідчить про те, що про вчинення
цього злочину працівникам міліції стало відомо від засудженого внаслідок його
з'явлення із зізнанням. Ця обставина підтверджується також і показаннями свідка
ОСОБА_4, працівника міліції, про те, що потерпілу ОСОБА_2 було встановлено
тільки внаслідок перевірки наведених засудженим в з'явленні із зізнанням даних
(л.д.62).

Даючи показання в судовому засіданні, засуджений також
пояснив про те, що з'явлення із зізнанням зробив добровільно і працівники
міліції фізичних засобів впливу щодо нього не застосовували (а.с. 154).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку
про те, що доводи про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних заходів слідства є
надуманими та наведені ним з метою уникнути кримінальної відповідальності за
вчинене.

Міру покарання визначено засудженому ОСОБА_1 у виді
реального позбавлення волі відповідно до роз'яснень п. 26 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №
7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року про те, що
у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від
відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий
злочин, суд зобов'язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі,
а також згідно з вимогами ст.ст. 65-67
КК України, з урахуванням ступеня суспільної небезпеки вчиненого, тобто
вчинення злочину, який відноситься до числа тяжких, всіх обставин по справі.

Крім того, враховуючи обставину, яка пом'якшує покарання
ОСОБА_1 -з'явлення
із зізнанням, а також дані про особу засудженого, суд обґрунтовано призначив
йому покарання, яке є мінімальним, встановленим санкцією кримінального закону,
яким передбачено відповідальність за вчинення цього злочину, а остаточне
покарання визначено відповідно до вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

У зв'язку з наведеним, підстав вважати таке покарання
невідповідним ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 365-367
КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
вирок Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 13 грудня 2006 року щодо нього - без зміни.

Головуючий

Судді: