Справа №1-6-215/10 23.12.2010 23.12.2010 23.12.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11 787/2010 року Головуючий суду першої інстанції
Категорія: ч.3 ст.187 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Хоміка І.М.

Суддів Маркової Т.О., Олещук Т.Л.

за участю прокурора Омеляна В.М.

захисника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2010 року, яким

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, не судимий,

засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним в тому, що 30 серпня 2009 року близько 03.00 год. він за попередньою змовою з невстановленою в ході слідства особою, знаходячись в стані алкогольного спяніння, підійшли до кіоску, розташованому біля будинку № 19 по пр-кту ОСОБА_5 в м. Миколаєві, де невстановлена особа через вікно направила пістолет в сторону продавця кіоску ОСОБА_6 з вимогою відчинити двері кіоску. Сприймаючи реально погрозу життю та здоровю, ОСОБА_6 відчинила двері кіоску, до приміщення якого проник ОСОБА_4, звідки відкрито викрав майно, належне ПП «ОСОБА_7Н.» на загальну суму 1556,84 грн., а також майно, належне потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 1050 грн. З місця події ОСОБА_4 та невстановлена особа зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В апеляціях засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_3 просять вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст. 187 КК України на ч.3 ст. 186 та ч.1 ст. 185 КК України, призначивши покарання, не повязане з позбавленням волі, із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України. Посилаються на те, що не згодні з вироком, оскільки з урахуванням направлення умислу та ексцесу виконавця невстановленої особи, разом з якою ОСОБА_4 вчинив злочин, виходячи з фактичних обставин справи його дії необхідно було кваліфікувати стосовно викрадення майна приватного підприємця за ч. 3 ст. 186 КК України, а стосовно викрадання телефону потерпілої ОСОБА_6 за ч.1 ст. 185 КК України. Крім того, вважає, що суд, призначаючи покарання, недостатньо врахував, те, що він позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні дружину, яка знаходиться у декретній відпустці, малолітню дитину, хвору матір, сам страждає хронічними захворюваннями, добровільно відшкодував заподіяну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника засудженого на підтримку апеляцій, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінальної справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, при обставинах, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Так, засуджений, визнаючи свою вину у вчиненні зазначеного злочину частково, не заперечував тих обставин, що після вживання спиртних напоїв разом з малознайомим йому хлопцем на імя ОСОБА_3 30.08.2009р. біля 03.00 год. попередньо домовились про викрадання чужого майна. З цією метою, підійшовши до кіоску, ОСОБА_3 дістав пістолет, навів його на продавця потерпілу ОСОБА_6, наказав їй відкрити двері кіоску, а йому (ОСОБА_4М.) дав вказівку зайти у приміщення кіоску та забрати цінні речі. Він виконав вимоги ОСОБА_3. Після чого вони з місця події зникли, розпорядившись викраденим з кіоску майном на власний розсуд.

Як вбачається з оголошених в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_6 (а.с. 5-6), вона працювала продавцем у кіоску, розташованому біля б. № 19 по пр - кту ОСОБА_8 в м. Миколаєві. 30.08.2010 р. біля 03.00 год. у віконце кіоску постукав незнайомий хлопець та попросив продати пачку цигарок. Коли вона подавала через відкрите віконце цигарки, то хлопець направив на неї пістолет та, погрожуючи їй, наказав відчинити двері кіоску. В цей момент вона побачила, що нападаючих двоє. Злякавшись їх агресивної поведінки, вона відчинила двері кіоску. До приміщення кіоску зайшов один з нападників, а інший продовжував погрожувати їй пістолетом через віконце кіоску, наказавши їй лягти на підлогу. Сприймаючи реально загрозу своєму життю та здоровю, вона виконувала всі вимоги. Той з нападників, який знаходився у приміщенні кіоску, за вказівкою іншого складав у пакет пачки цигарок, пиво, пакетики кофе, взяв у касі гроші. Хлопець, у якого був пістолет, звертався до нього, що б він це робив швидко. Після того, як нападники з викраденим майном зникли, вона виявила, що також був викрадений її мобільний телефон.

При проведенні впізнання потерпіла ОСОБА_6 впевнено вказала на ОСОБА_4, як на одного з нападників, який безпосередньо проник у приміщення кіоску (а.с. 10).

Таким чином, з показань потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що засуджений ОСОБА_4 та невстановлена особа разом напали на неї з погрозою застосування насильства, небезпечного для її здоровя. Показання потерпілої свідчать про те, що їх дії були узгодженими, з єдиним умислом, направленим на заволодіння чужим майном. Показання потерпілої ОСОБА_6 спростовують твердження апелянтів про ексцес виконавця невстановленої особи. Ті обставини, що засуджений ОСОБА_4 діяв за вказівками невстановленої особи, лише вказує на розподіл ролей між виконавцями при вчиненні злочину та більш активну роль невстановленої особи при цьому.

Крім того, після вчинення злочину засуджений ОСОБА_4 та невстановлена особа тривалий час продовжували бути разом, удвох знімали житло та розпоряджались викраденим майном. Ці обставини підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9, у якої ОСОБА_4 та невстановлена особа наймали житло та, розраховуючись з нею, віддали також і мобільний телефон, викрадений у потерпілої ОСОБА_6, як це вбачається з даних протоколу його виїмки у ОСОБА_9 та наданих ОСОБА_6 документів на цей телефон (а.с. 7, 31).

Надавши дослідженим в ході судового слідства доказам належну оцінку, суд мотивовано визнав засудженого винним у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства небезпечного для здоровя особи, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у сховище, та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 187 КК України.

Таким чином, доводи апелянтів про необхідність перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 з ч.3 ст. 187 КК України на ч.3 ст. 186 та ч.1 ст. 185 КК України колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо покарання, то відповідно до вимог ст. 65 КК України суд 1-ої інстанції дійшов правильного висновку про вид та міру призначеного засудженому покарання.

Суд врахував помякшуючи покарання обставини, на які посилаються апелянти, та, застосувавши ст. 69 КК України, призначив засудженому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 187 КК України, без конфіскації майна.

Таким чином, виходячи з сукупності всіх обставин справи, в тому числі з того, що ОСОБА_4 засуджений за особливо тяжкий злочин, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення його від відбуття призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Центрального районного м. Миколаєва від 11 жовтня 2010 року відносно ОСОБА_4 залишити без зміни, а апеляції засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3 без задоволення.

Головуючий

Судді