АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0011999 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28.04.1994 вироком Московського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 142, ч. 1 ст. 101, ст. 42 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, ухвалою Київського міського суду від 23.06.1994 вказаний вирок суду першої інстанції змінено, перекваліфіковано його дії з ч. 2 ст. 142 КК на ч. 2 ст. 141 КК України 1960 року та скорочено строк покарання до 7 років позбавлення волі,

- 13.12.1999 вироком Радянського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 229-6, ст. 42, ст. 43 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років,

- 4.03.2010 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень,

- 21.11.2011 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,

- 7.03.2014 вироком Васильківського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки,

- 5.09.2014 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2(два) роки.

На підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним попереднім вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2014 року, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, за наступних обставин.

Так, 07 жовтня 2013 року приблизно о 14 годині 20 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні гіпермаркету «Ашан», що розташований за адресою: м. Київ, проспект Московський, 15-А, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиць стегно курки гриль вартістю 5 гривень 51 копійка, ковбасу домашню вартістю 11 гривень 29 копійок, дриль фірми «Бош» вартістю 565 гривень та стріч. шліфувальну машину фірми «Бош» вартістю 839 гривень 30 копійок, які поклав до своєї сумки. З викраденим майном ОСОБА_5 направився до виходу з магазину, однак за лініями кас був викритий та затриманий працівниками охорони.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та доведеність своєї вини у вчиненні замаху на таємне викрадення чужого майна, просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року змінити та пом`якшити призначене йому покарання. При цьому обвинувачений посилається на те, що він свою вину у вчиненому визнав та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, яке до того ж є злочином середньої тяжкості та не пов`язане з насильством.

Крім того, ОСОБА_5 просить застосувати до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не заперечується та судом апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряється, оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 цього Кодексу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і у такому випадку учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України визначена правильно, і також не оспорюється обвинуваченим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, то вони є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції поряд із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення врахував конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, який характеризується формально позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Разом з цим, суд взяв до уваги те, що обвинувачений раніше судимий, і, маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, знову вчинив умисний злочин та проти власності, і цю обставину рецидив злочинів визнав такою, що обтяжує покарання.

Крім того, суд врахував щире каяття ОСОБА_5 , і цю обставину визнав такою, що пом`якшує покарання.

Виходячи із встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, обсягу та характеру дій обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, суд першої інстанції прийшов до умотивованого висновку про суспільну небезпечність обвинуваченого, а звідси про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції кримінального закону.

Крім того, оскільки ОСОБА_5 вчинено даний злочин до постановлення відносно нього попереднього вироку Васильківським міськрайонним судом Київської області від 05 вересня 2014 року, то судом першої інстанції вірно призначено йому покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі обвинуваченого на активне сприйняття розкриттю злочину, а також на те, що вчинений ним злочин не був пов`язаний з насильством, то з огляду на наведені обставини, вони не можуть бути достатніми підставами для пом`якшення призначеного йому покарання.

За таких обставин призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним для виправлення винного та попередження нових злочинів, і підстави для пом`якшення йому покарання відсутні.

За наведених підстав колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 необґрунтованою.

Що стосується порушеного обвинуваченим ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції питання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», а саме про скорочення на підставі статті 6 цього Закону невідбутої ним частини призначеного вироком суду першої інстанції покарання, то воно вирішенню на стадії апеляційного розгляду кримінального провадження не підлягає, оскільки за змістом положень ст. 85 КК України, ст. ст. 6, 9-13 ЗУ «Про амністію у 2014 році» питання про можливість застосування закону в цій частині вирішується щодо засудженого, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, тобто щодо обвинуваченого, стосовно якого судом ухвалено вирок, який набрав законної сили, та у порядку виконання такого вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року у кримінальному провадженні № 0011999 відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про скорочення призначеного за цим вироком строку покарання на підставі статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року на стадії апеляційного розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3