Справа № 344/9220/15-к
Провадження № 1-кс/344/2496/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області лейтенанта міліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 04 червня 2015 року.

ОСОБА_3 в судове засідання з`явився, підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні проти скарги заперечив, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив в задоволенні скарги відмовити.

Представник прокуратури в судовому засіданні заперечив проти скарги та просив її відхилити.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, прокурора, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0000277, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2014 року до УМВС України в Івано-Франківській області звернувся громадянин ОСОБА_3 із заявою про вчинення злочину, в якій заявник зазначив, що в період часу з 2008 по 2009 роки в м. Івано-Франківську ОСОБА_6 шахрайським шляхом заволодів його коштами та майном та спричинив йому матеріальні збитки.

Згідно з Повідомленням про початок досудового розслідування від 26 листопада 2014 року, 26 листопада 2014 року заяву ОСОБА_3 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області лейтенанта міліції ОСОБА_4 від 04 червня 2015 року про закриття кримінального провадження кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000277 від 30.10.2014 р., на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю події правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок слідчого про те, що досудовим розслідуванням встановлена відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а в даному випадку вбачається цивільно-правовий спір, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Так, як встановлено слідчим суддею зі змісту оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження, при розслідуванні даного провадження слідчим було допитано та проаналізовано пояснення як потерпілого ОСОБА_3 , а також наступних свідків:

- ОСОБА_7 (працювала бухгалтером ПП «Маррос» з 2007 по 2011 роки), яка

показала, що у зв`язку з виникненням фінансових труднощів на підприємстві ОСОБА_6 почав шукати інвесторів серед своїх знайомих, в результаті чого домовився з ОСОБА_3 щодо інвестицій та спільного ведення підприємницької діяльності; з грудня 2008 по травень 2009 років ОСОБА_3 надав грошові кошти ПП «Маррос» в сумі близько 1 200 000 грн.; про передачу та отримання коштів письмові договори не укладалися, розписки ОСОБА_8 про отримання коштів не надавав;

- ОСОБА_9 , який підтвердив те, що вкінці березня 2009 року та на початку квітня

2009 року, супроводжуючи ОСОБА_3 , на стрийському вокзалі, бачив як ОСОБА_3 передав ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 200 000 грн. та 87 000 грн. відповідно; про передачу та отримання коштів документи не підписувалися;

- ОСОБА_10 , який вказав, що знайомий із ОСОБА_3 , грошових коштів від ОСОБА_3 , в т.ч. й для передачі ОСОБА_8 , не отримував;

- ОСОБА_11 (працював завідувачем складу в ПП «Маррос» з 2008 по 2011 роки), який пояснив, що особисто з ОСОБА_3 не знайомий;

- ОСОБА_8 , який вказав, що будь-яких коштів та шкірсировини від ОСОБА_3 не отримував; повідомив, що ОСОБА_3 його оговорює, оскільки ОСОБА_3 притягнуто до кримінальної відповідальності у справі, по якій він був потерпілим.

Також, зі змісту оскаржуваної постанови слідчим суддею встановлено, що слідчий при прийнятті спірного рішення встановив наявність неприязних відносин, які склалися між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , а також врахував той факт, що із заявою про вчинення щодо себе злочину ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів тільки після оголошення вироку, яким його було визнано винним у вчиненні відповідних злочинів.

Також в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження міститься посилання на Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2014 року, згідно якого встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були партнерські та фінансові стосунки; документів, які б вказували про отримання ОСОБА_8 від ОСОБА_12 коштів та шкірсировини немає.

Посилання на проведення інших слідчих дій, передбачених чинним КПК України, в постанові про закриття кримінальної справи відсутні.

Разом з тим, як встановлено слідчим суддею, в матеріалах кримінального провадження містяться Протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 18 лютого 2015 року, Протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 18 лютого 2015 року, яким, як встановлено слідчим суддею, не надано правової оцінки в постанові про закриття кримінального провадження.

Крім того, звертаючись із заявою про вчинення злочину, ОСОБА_3 посилався на відповідні факти, які встановлені Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2014 року (справа № 0907/1-1005/2011), яким Королихіна було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 15, ч.4 ст.190, ч.2 ст. 358, ч.1 ст. 358 КК України та призначено відповідне покарання.

Копія вказаного вироку наявна в матеріалах кримінального провадження.

В той же час, встановлені судом в ході розгляду кримінальної справи обставини, які відображені в даному вироку, не проаналізовано слідчим в повному обсязі та їм не надано відповідної правової оцінки.

При цьому, в оскаржувані постанові про закриття кримінального провадження слідчий самостійно зазначає про той факт, що Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2014 року встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були партнерські та фінансові стосунки.

В судовому засіданні скаржник також звернув увагу на те, що слідчим не було проаналізовано стенограми розмови, яка відбулась 23 березня 2011 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

В той же час, вказаній стенограмі розмови, як доказу по кримінальній справі, судом було надано відповідну юридичну оцінку, однак слідчий вказаний факт залишив поза увагою.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя звертає увагу на те, що окрім пояснень ОСОБА_3 , та ОСОБА_8 , слідчим було допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які підтвердили наявність певних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , а також свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які заперечили факт отримання коштів від ОСОБА_3 , а також факт знайомства зі скаржником відповідно.

При цьому, встановленим Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2014 року (справа № 0907/1-1005/2011) з боку слідчого було надано неповну та однобоку правову оцінку.

Відтак, слідчий суддя звертає увагу на те, що висновки слідчого в оскаржуваній постанові про необхідність закриття даного кримінального провадження не можуть вважатися мотивованими, оскільки аналізу всіх зібраних по даному кримінальному провадженню матеріалів і доказів в постанові не наведено і не обґрунтовано, обставини, на які вказує скаржник, не встановлено повною мірою, не надано їм правову оцінку, не спростовано доводи скаржника щодо фактичних обставин спірних правовідносин.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Отже, відповідно до матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови слідчого вбачається, що під час досудового розслідування слідчим не було проведено достатнього та необхідного за даних умов обсягу слідчих дій, необхідних в даному кримінальному провадженні, а встановленим під час досудового розслідування обставинам не дана повна та об`єктивна правова оцінка, а тому оскаржувана постанова не може вважатися такою, що відповідає вимогам статті 110 КПК України.

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частиною 3 статті 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на наведене, вважаю необхідним задовольнити скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області лейтенанта міліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 04 червня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1