1-кп/643/251/2015
В И Р О К
Именем Украины
23 липня 2015 року м. Харків
Московський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
адвоката обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого в АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 31.10.2014р. приблизно о 19.00, перебуваючи на дитячому майданчику, розташованому біля будинку № 130 по пр.. Тракторобудівників в м. Харкові, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, став вести себе нахабно та зухвало, вкрай різко проявляти неповагу до загальноприйнятих норм моральності та моралі, у присутності малолітніх дітей, став голосно висловлюватися нецензурною лайкою, після чого, діючи умисно, з хуліганських понукань, проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_7 підійшов до раніше незнайомої йому ОСОБА_4 , яка в цей час перебувала на дитячому майданчику з двома своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_8 , 2004 року народження та ОСОБА_9 , 2012 року народження, яка сиділа на лавочці та зробила останньому зауваження щодо його поведінки, внаслідок чого, ОСОБА_7 безпричинно завдав ОСОБА_4 удар кулаком правої руки в потилично-тіменну область зліва, від чого остання впала з лавочки, при цьому вдарившись правою передньою стороною тулуба об сміттєву урну, яка знаходилась поблизу. Далі,, не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, не задовольнившись скоєним, не реагуючи на вимоги і прохання ОСОБА_4 припинити свої умисні хуліганські дії, ОСОБА_7 , прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, погнався за ОСОБА_4 , яка почала тікати від нього, а наздогнавши продовжив наносити неї удари руками і ногами по різних частинах тіла, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця на тулубі, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, при цьому, виражаючись в її адресу нецензурною лайкою, тим самим принижуючи її людську гідність. Всього хуліганські дії ОСОБА_7 не припинялися протягом 10 хвилин, при цьому супроводжувалися грубою нецензурною лайкою, особливим нахабством і зухвалістю, що виразилося в заподіянні ОСОБА_4 тілесних ушкоджень і були припинені співробітниками міліції, яких викликала ОСОБА_4 .
ОСОБА_7 свою вину у інкримінованому діянні не визнав повністю, при цьому зазначивши, що дійсно, 31.10.2014р. у вечорі вийшов із під їзда свого будинку АДРЕСА_2 до двору з метою подихати свіжим повітрям до свого приятеля, з яким раніше склалися недружні відносини, тому став висловлюватися гучно нецензурною лайкою, тому що перебував у плохому настрої. На дворі знаходились люди та діти. ОСОБА_4 зробила зауваження, на що він відреагував і підходячи до неї відштовхнув нанесенням удару своєї руки в область її обличчя, внаслідок чого ОСОБА_4 впала на лавочку. До них підійшов чоловік і зробив зауваження. До приїду міліції перебував на дитячому майданчику. Свої дії пояснює тим, що захищався від слів потерпілої. Також зазначив, що був тверезим, наркотичних, психотропних або одурманюючих засобів не приймав, при цьому, не спростовує факту того, що переміщаючись по майданчику впав на землю. Позовні вимоги потерпілої не визнав повністю, у скоєному не покаявся, перед потерпілою не вибачився.
Суд, дослідивши наданні докази, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні хуліганства знайшла своє підтвердження, виходячи із наступного.
Так, потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що 31.10.2014р. близько 19.00 з двома малолітніми дітьми гуляла у дворі будинку АДРЕСА_3 . Побачила як ОСОБА_7 почав бігати по дитячому майданчику, кричати, висловлюватися нецензурною лайко., на що зробила зауваження. ОСОБА_7 підбіг до неї, відштовхнув та наніс удар рукою в область обличчя. Після чого ОСОБА_4 впала на лавочку. Підійшов сторонній чоловік і намагався заступитися за потерпілу. ОСОБА_4 піднявшись побігла за дітьми, а ОСОБА_7 почав її здоганяти. ОСОБА_7 перебував на її думку в неадекватному стані, вийшов на вулицю у домашніх тапочках, одягнутий у домашню одежу. ОСОБА_4 викликала міліцію, по приїзду якої ОСОБА_7 пояснював, що вживав «спайс». Потерпіла отримала тілесні ушкодження, тому звернулась до медичного закладу, проходила курс лікування. ОСОБА_7 до сьогоднішнього часу не вибачився. Діями ОСОБА_7 неї спричинено матеріальну і моральну шкоду, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Свідок ОСОБА_10 зазначила, що 31.10.2014р. вечором поверталася до дому через арку, почула якісь крики, побачила людей, які за чимось спостерігали. Також побачила, як молодий чоловік бігав по дитячому майданчику, йому робили зауваження, потім підбіг до потерпілої і наніс декілька ударів, внаслідок чого та впала на лавочку. Підійшов якісь чоловік, робив зауваження. Молодь, що перебувала біля будинку сміялась, коментувала і спостерігала за тим, що коїться. Приїхала міліція. Також зазначила, що діти перелякались, сховались за кут будинку. Парень був одягнутий не за сезоном, у домашніх тапочках. Потім стало відомо, що ОСОБА_4 зверталась до лікарні, перебувала у нервовому стані, її старша донька також зазнала стрес.
Свідок ОСОБА_11 зазначила, що 31.10.2014р. близько 19 години, виходячи із перукарні, розмовляла по телефону і побачила як дівчина робила зауваження молодому чоловіку, який на її думку перебував в неадекватному стані. Потім побачила, що він чіплявся до дівчини, своєю рукою вдарив її по голові, в результаті чого остання впала. Такі події відбувалися на дитячому майданчику, де перебували дорослі та діти. Дорослі також робили зауваження.
Із протоколу проведення слідчого експерименту від 06.11.2014р. за участю ОСОБА_4 , вбачається, що остання зазначила як розвертались події на дитячому майданчику 31.10.2014р.,механізм нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_7 .
Із висновку судово-медичної експертизи № 2382-с/14 від 12.11.2014р. вбачається, що у ОСОБА_4 мали місця такі тілесні ушкодження, як синець на тулубі. Це пошкодження утворилося від ударної дії тупого твердого предмета (ів), і могло бути отримано в строк в межах 4-7 доби до огляду. Такий висновок підтверджується виглядом, характером пошкодження, а також кольором синця. За ступенем тяжкості синець викликав незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п.2.3.3 «Б», 2.3.5 «правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. відноситься до легких тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_4 дані при проведенні слідчого експерименту від 06.11.2014р. не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень.
Отже, при наявності вищевикладеного, аналізуючи надані обвинуваченням докази, вина ОСОБА_7 знайшла своє підтвердження в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю зі нанесенням тілесного пошкодження потерпілої.
Доводи ОСОБА_7 про те, що його дії носили випадковий характер, ніяких намірів нанести тілесні ушкодження потерпілої не мав, спростовуються встановленими обставинами, які ґрунтуються на показах потерпілої, свідків, висновку експерту, сумнів в чому у суду не має.
Зайнята позиція обвинуваченого щодо невизнання вини при наявності переконливих доказів, відсутність каяття, суд розцінює як зайняту позицію захисту і не бажання нести відповідальність за скоєний злочин.
Доводи захисту стосовно того, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального злочину, що обвинуваченням не доведено провину ОСОБА_7 тощо, також спростовується вищевикладеним.
Наявність деяких розбіжностей у показах свідків щодо кількості людей на майданчику, хронології пересування учасників конфлікт по майданчику тощо не перекручують реальну картину виниклої події 31.10.2014р., что відповідає встановлених судовим розглядом обставин хуліганства.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує по ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
При обранні виду та розміру покарання, суд приймає до уваги ступень суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, що відноситься до категорії злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, скоїв кримінальне правопорушення вперше, характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, і те, що обвинувачений в скоєному не покаявся, а тому суд вважає за можливе призначити покарання у межах санкції статі, за якою ОСОБА_7 притягається до кримінальної відповідальності, не обмежуючи останнього свободи, застосувавши правила ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки суд прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.
Обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, судом не встановлено.
Так, з боку потерпілої надано в обґрунтовування вимог позову рекомендації лікаря і фіскальні чеки на придбання медичних препаратів, однак із таких документів не вбачається придбання саме рекомендованих ліків згідно отриманого синця на тулубі, що має скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, що зазначено у висновку судово-медичної експертизи. Із наданих фіскальних чеків, відповідно загальних знань можливо прийти до висновку, що лише такі медичні препарати, як «Троксевазин» мають відношення до отриманої травми. Більш того, звертає на себе увагу той факт, що фіскальні чеки датовані грудням 2014р. та січнем 2015р., тобто через два місяці після отримання тілесного пошкодження, що визиває сумніві щодо придбання зазначених в чеках медичних препаратах саме для лікування потерпілої.
При таких встановлених обставинах, суд вважає доведеним понесену матеріальну шкоду в сумі 346грн., що витрачено на придбання «Троксевазина».(а.с.30).
Далі, потерпіла просить стягнути з обвинуваченого понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 6000грн., що підтверджує витягом із договору про надання правових послуг № к2/15 від 21.01.2015р., свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, звітом № 1 про виконання договору про надання правових послуг від 09.02.2015р., квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1-0907 від 09.07.2014р.
В подальшому з боку представника потерпілої долучено інша квитанція до прибуткового касового ордеру № 1-0502 від 05.02.2015р., як та, що відповідає дійсності.
Приймаючи до уваги той факт, що виникли розбіжності у квитанціях до прибуткового касового ордеру в їх датуванні, які виправлені саме адвокатом і те, що звіт про виконання робіт складений 09.02.2015р., такі докази, на думку суду, викликають певні сумніви, т.я. в підтвердження таких виниклих помилок ніяких інших документів не надано, тому суд не приймає їх як належні докази і вважає вимоги позову в цієї частині такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, виходячи із принципу доведеності, застосовуючи принцип справедливості, встановлених обставин виниклого конфлікту, і настання відповідних наслідків від злочину, вимоги позову підлягають частковому задоволенню.
По справі судових витрат та речових доказів не має.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, суд, -
з а с у д и в :
ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
У відповідності до ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, зобов`язавши ОСОБА_7 відповідно до п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;
- повідомляти вищевказаний орган про зміну місця мешкання, роботи;
- періодично з`являться для реєстрації до органу кримінально-виконавчої системи.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
В іншої частині вимог цивільного позову відмовити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1