Справа № 11-1/07 Головуючий у 1 інстанції Остапук В.І.
ст. 186 ч.2 КК України Доповідач Польовий М.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 січня
2007 р. м. Луцьк

Колегія судців судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого - судді Польового
М.І.

судців Пазюка О.С., Оксентюка В.Н.

з участю прокурора Смолюка Б.С.

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2

засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луцьку кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, захисника ОСОБА_2 на вирок
Луцького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року, яким ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець
м.Луцька, громадянин України, українець, з
середньою спеціальною освітою, непрацюючий, не судимий, проживаючий в
АДРЕСА_1, -

засуджений за ст. 186
ч.2 КК України на 4 /чотири/ роки 6 /шість/ місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з
випробуванням, якщо він протягом 3-х річного
іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього
обов'язки.

На підставі ст.76 КК України ОСОБА_3 зобов'язано не виїжджати за межі
України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи
та періодично з'являтись в ці органи для реєстрації.

Зараховано ОСОБА_3 в строк відбування покарання час перебування під вартою
з 15 по 23
серпня 2006 року.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженець м. Луцька, громадянин України, з середньою освітою,
працюючий експедитором фірми "АРГО", згідно ст. 89 КК України не судимий, проживаючий в АДРЕСА_2, -

засуджений за ст. 186 ч.2 КК України
на 4 /чотири/ роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 постановлено рахувати з 23 серпня 2006
року.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно в користь ОСОБА_5 345
грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто в користь ОСОБА_5 моральну шкоду: з ОСОБА_4 -
1500 грн., з ОСОБА_3 - 2500 грн.

Згідно вироку суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засуджені за те, що
14 серпня
2006 року,
близько 23 год.
30 хв.
за попередньою змовою між собою та невстановленою
слідством особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, біля будинку АДРЕСА_3, із застосуванням
насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я, відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_5
на загальну суму 1760
грн.

Засуджений ОСОБА_3 в апеляції, не оспорюючи доведеності
винності і правильності кваліфікації дій, просить вирок змінити, зменшити іспитовий строк до мінімального, а також зменшити
розмір відшкодування моральної
шкоди в користь потерпілого. Вказує, що розкаявся у вчиненому, хворіє, повністю відшкодував майнові збитки, а
сума на відшкодування моральної шкоди не відповідає реальним обставинам справи
і є завищеною.

В апеляції засуджений ОСОБА_4 просить пом'якшити
призначене покарання і не ізольовувати від суспільства. Вважає, що
суд допустив однобічність і неповноту
судового слідства і у зв'язку з цим призначив надто суворе покарання. Не взято до уваги те, що
попередньої змови на вчинення злочину
не було, що він вину визнав повністю, на час затримання працював, навчався,
що у нього батько інвалід.

Захисник ОСОБА_2 в апеляції в інтересах засудженого
ОСОБА_4 просить вирок щодо його підзахисного змінити, пом'якшити
призначене покарання, застосувавши ст. 75
КК України. Вважає, що при
призначенні покарання суд не врахував, що
ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував спричинені
збитки, має постійне місце
проживання і призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого.

В запереченні на апеляції помічник прокурора м. Луцька, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить
вирок суду залишити без змін, -оскільки призначене засудженим
покарання є необхідне
й достатнє для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Заслухавши доповідача, який виклав суть справи та доводи
апеляцій, засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4,
захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2, які апеляції підтримали, потерпілу ОСОБА_5,
яка апеляцію заперечила, міркування прокурора про залишення вироку без
змін, колегія судців встановила, що апеляції до
задоволення не підлягають.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочину, при вказаних у вироку обставинах,
грунтується на перевірених і досліджених
в судовому засіданні доказах, яким суд дав відповідну оцінку.

Зокрема, самі засуджені визнали, що 14.08.2006
року, затуливши потерпілій рота і тримаючи за руки, забрали у неї речі.

Під час відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_3 та ОСОБА_4 детально
розповіли і показали як вчинили злочин щодо потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_5
показала, що 14.08.2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та невідома особа в АДРЕСА_3 схопили її за руки,
затягнули у двір будинку, повалили на землю і забрали золоті вироби та сумку з
речами.

Згідно протоколу вилучення від 15.08.2006 р. у ОСОБА_3 було вилучено речі потерпілої.

Вірно оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд обгрунтовано
кваліфікував дії засуджених за ст. 186 ч.2 КК України.

Той факт, що засуджені разом напали на потерпілу, затягнули її у двір
будинку, застосували насильство, що не є небезпечним для життя та здоров'я,
забрали речі, стверджує про те, що грабіж вчинено за попередньою змовою групою
осіб.

При призначенні засудженим покарання врахована тяжкість вчиненого злочину,
дані про їх особи і воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Міра покарання щодо кожного із засуджених мотивована і підстав сумніватись
у правильності даного висновку немає.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_3 встановлений в межах, передбачених ст. 76 КК України.

При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої потерпілій злочином,
враховано характер і тривалість перенесених нею страждань.

Законних підстав для зміни вироку по обставинах, викладених в апеляціях,
колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Луцького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року залишити без змін, а апеляції засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, захисника
ОСОБА_2 -
без задоволення.