Справа № 11-а-1142
Категорія ст. 286 ч.2 КК.
Головуючий у першій інстанції Волік І.М.
Доповідач Глиняний В.П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2007
року колегія судців судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого Дембовського
С.Г.,

суддів Кузьміна
М.Л., Глиняного В.П.„

за участю
прокурора Решетняк
Н. О.,

потерпілої ОСОБА_7,

захисників ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянула в
судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями захисників
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. засудженого ОСОБА_2 на вирок Голосіївського районного суду
м. Києва від 8 липня 2005 року.

Цим вироком
ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тарту (Республіка Естонія), гр.
України, освіта середня, не одружений, працює водієм автобази управління
справами Верховної Ради України, судимий 30.10.1997 року Ватутінським районним
судом м. Києва за ст.ст. 117 ч.3,118 ч.2,42,44 КК України (ред. 1960 року) на 3
роки позбавлення волі, від відбування якого 09.08.2001 року на підставі ст.6
Закону України „Про амністію" був звільнений умовно на 9 місяців 23 дня,
зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, засуджений за ст.286 ч.2 КК України на 5
років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами
строком на 2 роки.

Згідно
вироку, ОСОБА_2. 29 лютого 2004 року, близько 17:15 год. керуючи
автомобілем „БМВ - 740", що належить Управлінню справами Верховної Ради
України та рухаючись по Столичному шосе в м. Києві допустив порушення п.п.
12.1, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, за якими, відповідно, під
час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен
ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух
транспортного засобу та безпечно ним керувати; у разі виникнення небезпеки для
руху або перешкоди, яку водій об"єктивно спроможній виявити, він повинен
негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки
транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об"їзду
перешкоди; у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із
швидкістю не більше 60 кмгод..

2

Перевищивши
дозволену для руху в населених пунктах швидкість та рухаючись зі швидкістю
147-162 км/год, ОСОБА_2. під"їжджаючи до перехрестя з вулицею
Любомирською, яка є другорядною дорого по відношенню до вул.. Столичне шосе, не
вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля та допустив зіткнення з
автомобілем «Пежо-307" , державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_5, який виїхав з вул. Любомирської в межі проїжджої частини Столичного
шосе за 69-71 метр від автомобіля під керуванням ОСОБА_2 В наслідок ДТП водію ОСОБА_5.
були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження внаслідок яких він помер на місці
пригоди, пасажир автомобіля „Пежо - 307" ОСОБА_6. зазнав тяжких тілесних
ушкоджень, які були небезпечні для його життя та здоров"я в момент
заподіяння.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2006 року вирок був залишений без змін.
Ухвалою Верховного Суду України від 30 січня 2007 року касаційна скарга
захисника ОСОБА_3. задоволена частково - скасовано ухвалу апеляційної
інстанції. Як зазначив ВСУ - апеляційна інстанція не дала оцінки всім доводам
апеляції захисника, зокрема доводам про порушення права засудженого на захист,
та доводам про упередженість рішення суду , що полягала у не наданні оцінки
показам всіх очевидців ДТП.

В
апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3. просить вирок скасувати а кримінальну
справу щодо ОСОБА_2 закрити за відсутністю в діях останнього складу злочину,
передбаченого ст.286 ч.2 КК України. Своє прохання захисник мотивує тим, що
досудове слідство по справі проведено упереджено та однобічно, з порушенням
права засудженого на захист, про що на думку захисника свідчить відсутність
оцінки судом висновку судово-медичної експертизи, за яким водій ОСОБА_5. на час
ДТП перебував
у стані алкогольного сп"яніння, та відмова суду в задоволенні клопотання
про направлення справи на додаткове розслідування та про допит додаткових
свідків. Крім цього, захисник вважає, що висновки суду викладені у вироку не
відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відстань між автомобілем
засудженого та потерпілого ОСОБА_5 в момент виїзду останнього на Столичне шосе,
за показами ОСОБА_2 становила 38 метрів, що свідчить про відсутність технічної
можливості у засудженого уникнути зіткнення. Протоколи ж огляду місця ДТП та трупа ОСОБА_5.
складені неповно і мають багато недоліків. При цьому, як зазначає захисник,
органи досудового слідства не провели відтворення обстановки та обставин ДТП за участю
потерпілої ОСОБА_8, та не з"ясували достовірно, хто ж був за кермом
„Пежо-307" ОСОБА_5
чи потерпілий ОСОБА_6
На думку захисника висновки судової транспортно - трасологічної та авто
технічних експертиз не дають відповіді про механізм та первинний контакт
автомобілів в ДТП, про
дійсну швидкість автомобіля „БМВ-740". Захисник ОСОБА_3. вважає, що ряд
слідчих дій, зокрема, відтворення обстановки та обставин події за участю
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та з участюОСОБА_2, призначення та проведення
автотехнічних експертиз проведені з порушенням вимог чинного кримінально-процесуального
закону і їх висновки не можна класти в основу вироку, та зауважує, що висновок
експертів авто техніків про причиний зв"язок між діями ОСОБА_2 та вчиненою
ДТП є
суперечливим по своїй природі, на що суд не звернув уваги. Не дав суд, на думку
захисника, належної оцінки діям водія ОСОБА_5, який порушив ряд вимог Правил дорожнього руху України і
саме керований ним автомобіль виїхав на головну дорогу і створив перешкоду для
руху автомобіля засудженого, що й стало причиною ДТП.

У
власній же апеляції засуджений просить пом"якпшти призначене покарання,
звільнивши з-під варти. При цьому засуджений вважає, що першопричиною ДТП стало не
перевищення ним швидкості, а не виконання водієм ОСОБА_5. Правил
дорожнього руху, за якими той виїхав на головну дорогу не пропустивши
автомобіль під його, засудженого, керуванням.

Захисник
ОСОБА_4 в апеляції просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва
змінити, застосувати до ОСОБА_2 при призначенні покарання ст.75 КК України.
Своє прохання захисник мотивує тим, що призначаючи покарання ОСОБА_2. суд не
врахував думки потерпілих, прокурора,
які вважали не доцільним позбавляти ОСОБА_2 волі, та не мотивував своє рішення
щодо неможливості застосування до засудженого ст.75 КК України. Не враховано
судом на думку захисника і тої обставини, що ОСОБА_2. в наслідок ДТП зазнав тяжких
тілесних ушкоджень, а тому призначене покарання - 5 років позбавлення волі є
надто суворим.

3
вересня 2007 року до апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1
про застосування до засудженого Закону України „Про амністію" від
19.04.2007 року.

В
судовому засіданні до початку апеляційного розгляду справи засуджений ОСОБА_2.
відкликав подані по справі апеляції, просить їх не розглядати, а подане
захисником ОСОБА_1 клопотання про застосування до нього амністії просить
задовольнити та скоротити невідбуту частину покарання.

Заслухавши
думки учасників процесу - прокурора, потерпілу ОСОБА_7, захисника
ОСОБА_1 які вважають за можливе примінити до засудженого амністію, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно
до вимог ст.355 КПК України засуджений має право до початку розгляду справи
апеляційним судом відкликати як власну, так і апеляції захисників.

Згідно
ст.359 КПК України у разі відмови апелянта від своїх апеляційних вимог,
апеляційний суд виносить ухвалу про закриття апеляційного розгляду справи.

Вказаним
вимогам кримінального закону клопотання засудженого про відкликання поданих по
справі апеляції відповідає, а тому апеляційний розгляд справи підлягає
закриттю.

Згідно
вимог ст.5 п. в) Закону України „Про амністію" від 19.04.2007 року строк
невідбутої частини покарання скорочується на третину особам,, засудженим за
злочин, вчинений з необережності, який вчинений вперше, до обмеження чи
позбавлення волі на певний строк, які не підлягають звільненню від покарання на
підставі ст.ст.1-4 цього Закону і які на день набрання чинності цим Законом
відбули не менше третини призначеного основного строку покарання.

Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2. засуджений до позбавлення волі строком
на 5 років за злочин, вчинений з необережності, раніше злочинів вчинених з
необережності, він не скоював.

За
вироком Голосіївського районного суду м. Києва строк відбуття покарання
-ОСОБА_2. рахується з 08.07.2005 року, тобто, на час набуття Законом України
„Про амністію" від 19.04.2007 року чинності, ОСОБА_2. відбув понад третину
призначеного основного покарання.

За
наведеного строк невідбутого засудженим покарання, який на час розгляду
клопотання становить 2 роки 9 місяців 25 днів, підлягає скороченню на третину,
тобто на 11 місяці 8 днів.

Керуючись
ст.ст. 359, 365, 366 КПК України, ст.5 п.в) Закону України „Про амністію"
від 19.04.2007 року, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Закрити
апеляційний розгляд справи щодо засудженого ОСОБА_2 в зв"язку з
відкликанням засудженим власної апеляції та апеляцій захисників ОСОБА_3. та
ОСОБА_4.

Клопотання
захисника ОСОБА_1 задовольнити.

Застосувати
до ОСОБА_2, засудженого 08.07.2005 року Голосіївським районним судом м. Києва
за ст.286 ч.2 КК України, Закон України „Про амністію" від 19.04.2007 року
та на підставі ст.5 п.в) даного Закону скоротити невідбуту ним частину
покарання, яка станарить 2 роки 9 місяців 25 днів, на третину - на 11 місяців 8
днів.