Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/606/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.07.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_7 , потерпілої по справі ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Олександрії, українку, громадянку України, заміжню, маючу на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючу, яка проживає у кв. АДРЕСА_1 , раніше не судиму,-
визнано винною у вчиненні злочину та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном на 3 (три) роки та покладенням визначених ст.76 КК України обов`язків.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у сумі 26 592 (двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 90 коп. та моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцять п ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто на користь держави процесуальні витрати у розмірі 639 (шістсот тридцять дев`ять) грн. 18 коп.

Арешт накладений, відповідно до ухвали Ленінського районного суду місті Кіровограда від 22.07.2014 року, на автомобіль «KIA CERETO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 знято, а автомобіль повернуто ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інші учасники судового розгляду:
прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисник-адвокат ОСОБА_14 ,

потерпіла ОСОБА_10 ,

обвинувачена ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_9 визнано винною за порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого за наступних обставин:

23 червня 2014, близько 10 годин 35 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «КІА CERETO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить їй на праві приватної власності, рухаючись по пр. Леніна в напрямку вул. Червонокозачої в м. Олександрії Кіровоградської області, грубо порушуючи вимоги п. п.1.5, 2.3. «б» і «д» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1360 та в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1360, не впевнилася у відсутності пішоходів в місці виконуваного маневру, та рухаючись з пр.Леніна на вул.Гагаріна, не стежила за дорожньою обстановкою, при цьому проявивши особисту неуважність і безпечність, в момент виявлення пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які переходили проїзну частину пр. Леніна, зліва - направо, щодо руху автомобіля, по пішохідному переходу, який визначений на даній ділянці шириною тротуару, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1360, у наслідок чого допустила наїзд на пішоходів, чим грубо порушила вимоги п. 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1360.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди: пішохід ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден в ділянці обох колінних суглобів, саден правого гомілково - ступневого суглобу, забою правого кульшового суглобу, які згідно висновку судово - медичної експертизи №748 від 22.07.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

пішохід ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження: а) відкритої черепно - мозкової травми; забою головного мозку, крововиливу під м`якою мозковою оболонкою, пластинчатого крововиливу під твердою мозковою оболонкою, перелому кісток основи черепу, крововиливу у м`які тканини голови з внутрішньою сторони, лівому скроневому м`язі, синців завушних ділянок з обох сторін; б) садна (1) лівого плеча, садна (1) тильної поверхні другого п`ясного фалангового суглобу лівої кисті, саден (2) правого ліктьового суглобу, синців лівого передпліччя (1), синця (1) правої сідниці, синця (1) лівої гомілки; в) ознак загального струсу тіла у вигляді крововиливів в ділянці коренів обох легень; г) крововиливу у верхні третині стравоходу.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №215 від 22.07.2014 року, наявні у ОСОБА_15 тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку призвели до смерті ОСОБА_15 і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Не погоджуючись з вироком суду заступник прокурора у Кіровоградській області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Олександрійського міськрайонного суду від 25.03.2015 року скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, через м`якість. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винною та засудити за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки без застосування ст.ст.75, 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, юридичної кваліфікації дій обвинуваченої, вважає вирок суду першої інстанції незаконним, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.ст.75,76 КК України, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.
Вважає, що суд першої інстанції незаконно звільнив ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 3 роки, жодним чином не вмотивувавши своє рішення у вироку.
Зокрема, судом проігноровано вказані вимоги закону та, звільняючи ОСОБА_9 від покарання з випробуванням, не у повній мірі враховано фактичні обставини справи, суспільну небезпеку - грубість самого порушення Правил дорожнього руху, а саме наїзд автомобіля під керуванням обвинуваченої без гальмування у світлий час доби у задовільних дорожніх умовах на пішохода, що знаходився у межах позначеного дорожнім знаком, та тяжкість скоєного нею злочин, який є тяжким, представляє собою підвищену суспільну небезпеку, що призвело до тяжких невідворотних наслідків - смерті людини, тобто непоправної трагедії для родини загиблої.

Суд першої інстанції, застосувавши до ОСОБА_9 ст.ст. 75, 76 КК України, жодним чином не мотивував своє рішення та не зазначив на виключні обставини чому він звільнив останню від покарання з випробуванням, обмежився лише посиланням на наявність декількох пом`якшуючих обставин вини обвинуваченої, при цьому не конкретизуючи їх.
З урахуванням викладеного вважає, що ОСОБА_9 незаконно звільнено від покарання на підставі ст. 75 КК України, судом порушено вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», де вказано, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Крім того, при призначені обвинуваченій додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, судом не у повній мірі враховано фактичні обставини провадження, зокрема грубість самого порушення Правил дорожнього руху, а саме наїзд автомобіля під керуванням обвинуваченої без гальмування у світлий час доби у задовільних дорожніх умовах на пішохода, що знаходився у межах позначеного дорожнім знаком. Необхідним та достатнім для ОСОБА_9 буде додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Разом з цим, судом при ухвалені вироку з призначенням ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 рік, на підставі ст.75 КК України незаконно звільнено останню і від додаткового покарання, що є неприпустимим. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
- потерпіла по справі просить вирок Олександрійського міськрайонного суду від 25.03.2015 року стосовно засудженої за ч.2 ст. 286 КК України скасувати за м`якістю та в зв`язку з неправильним вирішенням питання про стягнення і відшкодування завданої злочином моральної шкоди. Вважає вирок суду незаконним та належним чином не обґрунтованим. Вказує, що суд частково задовольнив її позовні вимоги, а тому не може погодитись з вироком суду і не тільки в цій частині, але й в призначеній судом міри покарання засудженій. Що стосується матеріальної шкоди стягнутої судом на її користь з ОСОБА_9 , то з урахуванням раніше відшкодованих її останньою матеріальних збитків, в цій частині вона згодна з вироком суду про стягнення на її користь решти боргу в сумі 26592 грн. 90 коп. - як залишок невідшкодованої матеріальної шкоди. Що стосується завданої їй з боку ОСОБА_9 моральної шкоди, то наполягає на сумі, яка б могла, на її думку, якось відновити її моральний стан, а також в якійсь мірі допомогти пройти курс лікування і поправити стан здоров`я, який різко погіршився внаслідок цих подій і яка складає 100 000 грн. 00 коп.
Також зазначає, що суддя всупереч думки прокурора з цього приводу зазначила, що арешт накладений відповідно до ухвали Ленінського районного суду в м. Кіровограді від 22.07.2014 р. на автомобіль КІА-СЕRЕТО д/№ НОМЕР_1 який належить ОСОБА_9 треба зняти і автомобіль повернути ОСОБА_9 . І це тоді коли прокурор наполягав на продажі автомобіля через відповідні установи і отримані кошти повернути на відшкодування збитків. На її погляд таке рішення суду йде всупереч закону і порушує її права як потерпілої по справі, а тому підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, потерпілу, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_14 , які просили вирок суду І інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження розгляд справи проведений з дотриманням вимог ст. 22 КПК України.

У ході апеляційного розгляду було проведене судове слідство в обсязі допиту обвинуваченої та дослідженні характеризуючи матеріалів.

Юридична кваліфікація інкримінованого ОСОБА_9 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого за встановлених у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується перевіреними судом у порядку, передбаченому законом, доказами, в апеляційних скаргах не оспорюється.

Правильність кваліфікації злочинних дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України сумнівів не викликає.

Обвинувачена ОСОБА_9 апеляційному суду пояснила, 23 червня приблизно з 10 до 11 години вона їхала додому по проспекту Леніна, коли під`їхала до перехрестя, впевнившись, що нічого не перешкоджає руху і на пішохідному переході нікого не має, повернула на ліво, при завершенні маневру не побачила потерпілих і з лівої бокової стійки відбулось зіткнення. Побачивши хлопця на капоті, одразу натиснула гальма та ручне кермо, а дівчину вона не бачила. Рухалась зі швидкістю приблизно 30 км/год. Після зіткнення вона одразу вибігла з машини і підбігла до потерпілої, але хлопець її відігнав і сказав, щоб вона не підходила. Вона почала викликати швидку допомогу, але не змогла цього зробити і швидку викликали люди, що знаходились поруч. Не знає як це сталося, оскільки вона не могла бути не неуважною, оскільки часто возить із собою дітей.

Водійський стаж має приблизно 2 роки і 3 місяці. Гроші, які в неї були в наявності вона всі відала на відшкодування завданої шкоди, більше в неї не було, оскільки вона не працює, має на утриманні чоловік з ними не проживає.

Зазначила, що буде виплачувати завдану моральну шкоду але зазначена сума у позові є дуже велика, таку суму не має змоги виплатити. В разі скасування накладеного арешту має намір продати належний їй автомобіль та отримані кошти звернути на погашення завданих збитків.

Колегія суддів переглядаючи оскаржуваний вирок не знайшла належного підтвердження апеляційних скарг прокурора та потерпілої щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, через м`якість, та необґрунтоване звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року N 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Приймаючи рішення про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суду належить навести мотиви, з яких він вважає, що відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції, урахував обставини, що впливають на покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, в повній мірі врахував тяжкість вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких внаслідок якого настала смерть людини, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання, та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей,раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, щодо наявних відомостей в матеріалах кримінального провадження до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувалась.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд правильно визнав щире каяття, сприяння слідству та часткове відшкодування матеріальної шкоди, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
ОСОБА_9 вчинила необережний злочин, який законом віднесений до категорії тяжких. Обвинувачена вживає дієві заходи для залагодження провини перед сім`єю загиблої відшкодовує збитки, підтвердженням чого є розписки, наявні в матеріалах кримінального провадження, щодо відшкодування матеріальної шкоди на суму 34 300грн.

Сукупність цих обставин у поєднані з тяжкістю злочину, що визначена законом, вказують на можливість виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів при обранні покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства в межах встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України, та з застосуванням ст.75,76 КК України, що відповідає засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання. Визначене вироком суду першої інстанції основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з застосуванням іспитового строку на 3 роки з покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України та застосування додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.

У зв`язку із наведеним відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг прокурора, та потерпілої в частині обтяження основного призначеного покарання, яке не доведено в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції згідно п.1 ч.1 ст.420 КПК України скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

Провівши під час апеляційного розгляду судового слідства, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що вирок суду є виваженим та ґрунтується на засадах кримінального судочинства, однак суд першої інстанції припустився помилки при призначенні покарання та застосував вимоги ст..75 КК України до додаткового покарання.

З резолютивної частини вироку вбачається, що всупереч нормам закону суд на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_9 від відбування, як основного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, так і від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки. При цьому, стаття 75 КК України не передбачає звільнення особи від відбування додаткового покарання з випробуванням. Колегія суддів вважає в цій частині доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення такими, що знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.
Досліджуючи апеляційні вимоги потерпілої встановлено, що потерпілій ОСОБА_10 обвинуваченою були заподіяні душевні страждання, які викликали тривалий розлад здоров`я. Крім того при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та при розгляді апеляційних скарг обвинуваченою було визнано заявлений цивільний позов в частині матеріального збитку в повному обсязі, а спричиненої моральної шкоди в сумі 50 000 грн., зазначено, що виходячи з оцінки належного їй автомобіля, та відсутності постійного заробітку вона не зможе сплатити більшу суму моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Зокрема, суд належним чином не врахував те, що моральна шкода, спричинена ОСОБА_9 пов`язана із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілої. Внаслідок тривалого лікування пов`язаного з загибеллю доньки, ОСОБА_10 перенесла моральні та фізичні страждання, порушився звичний для неї уклад життя, плани, зв`язки.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

Виходячи із викладеного, зваживши всі обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілої задовольнити частково, вирок суду першої інстанції у частині цивільного позову змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із обвинуваченої на користь потерпілої.

За наведених обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. слід збільшити до 70 000 грн.

Вирішуючи апеляційну вимогу щодо скасування рішення суду першої інстанції про зняття арешту накладеного, відповідно до ухвали Ленінського районного суду місті Кіровограда від 22.07.2014 року, на автомобіль «KIA CERETO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить обвинуваченій колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.100, ч.4 ст.174 КПК України, суд постановляючи вирок вирішує питання щодо речових доказів та зняття арешту. Згідно наданих пояснень обвинуваченою в апеляційній інстанції вбачається дієвий намір щодо продажу належного їй автомобіля, який визнаний речовим доказом за даним кримінальним провадженням, з метою погашення матеріальної та моральної шкоди потерпілій.

Потерпіла в своїй апеляційній скарзі та при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не надала належних доказів щодо ухилення обвинуваченої від погашення заподіяної шкоди, крім того підтвердила, що обвинуваченою майже у повному обсязі близько 34 000 грн. сплачено в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без зміни, але зазначає, що це не знімає відповідальності з обвинуваченої, та вразі невиконання рішення суду не позбавляє можливості притягнення її до кримінальної відповідальності.

Виходячи з вищевикладеного апеляційні скарги заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_7 , потерпілої по справі ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2015 року підлягають частковому задоволенню в частині призначеного покарання та задоволення цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 408, 409, 413, 420 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_7 , потерпілої по справі ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2015 року відносно ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову в частині моральної шкоди ухваливши новий вирок.
ОСОБА_9 визнати винною та призначити покарання:
за ч.2 ст.286 КК України позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном на 3 (три) роки.

Згідно ст..76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. 00 коп.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений сторонами кримінального провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.
Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2