Справа № 739/1663/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/50/2015
Категорія - ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000297, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Новгород-Сіверського району ОСОБА_6 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орлівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28 грудня 2009 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

- 09 червня 2011 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 28 серпня 2014 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, вважати останнього засудженим за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання даного покарання покаранням за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2014 року, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці. За ч. 2 ст. 186 КК України вважати ОСОБА_9 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2014 року і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2014 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання: - за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; - за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2014 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави 344 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що ОСОБА_10 засуджений 28 серпня 2014 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Перше кримінальне правопорушення по даному кримінальному провадженню обвинувачений вчинив 21 червня 2014 року та 10 серпня 2014 року, тобто до винесення вищевказаного вироку. Отже, суд повинен був застосувати в цьому випадку ч.4 ст. 70 КК України. Друге кримінальне правопорушення останній вчинив 03 жовтня 2014 року, тобто в період іспитового строку, що дає підстави для застосування ст. 71 КК України. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно застосував ч. 1 ст. 70 КК України, та не застосував ч. 4 ст. 70 КК України.

Обвинуваченим подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що вона була подана з порушенням вимог ст. 394 КПК України. Крім того, стверджує, що прокурор безпідставно послався на його судимості.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 21 червня 2014 року, близько 15 год. 00 хв., Петрук, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу із господарства ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрав належні останній 10 листів восьмихвильового шиферу, вартістю відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №2534/2535/1424 від 26 серпня 2014 року - 67 грн. 50 коп. за 1 лист восьмихвильового шиферу, чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 675 грн. 00 коп.

10 серпня 2014 року, близько 16 год. 00 хв., обвинувачений, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу із господарства ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрав належні останній 12 листів восьмихвильового шиферу, вартістю відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №2862/2863/1424 від 24 вересня 2014 року 20 грн. 70 коп., за 1 лист восьмихвильового шиферу, чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 248 грн. 40 коп.

03 жовтня 2014 року, близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_10 , переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із насильством, не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повторно, перебуваючи у веранді будинку, належного ОСОБА_12 , розташованого по АДРЕСА_1 , завдав останньому один удар кулаком правої руки по спині, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді двох синців в ділянці лівого підребер`я, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи №97 від 15 жовтня 2014 року є легким тілесним ушкодженням, після чого відкрито викрав гроші ОСОБА_13 , в сумі 50 грн. 00 коп., чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, призначити обвинуваченому покарання, враховуючи вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2014 року із застуванням ч.4 ст. 70 КК України та ст. 71 КК України, обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 при обставинах, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді І інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження роз`яснено у встановленому законом порядку.

Його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, їх характер та ступінь, обставини скоєння злочинів, особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення його щодо особи похилого віку і дійшов вірного висновку, застосувавши до обвинуваченого міру покарання у виді позбавлення волі і на строк, що відповідає характеру вчинених ним правопорушень та особі обвинуваченого.

Суд вірно визначив міру покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, а також остаточну міру покарання, за сукупністю вироків, на підставі ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду, яке відповідно до вимог ч.4 ст. 71 КК України має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Посилання прокурора на неправильне застосування судом при призначенні обвинуваченому остаточного покарання закону України про кримінальну відповідальність, так як одне кримінальне правопорушення було вчинено до, а друге після постановлення вироку Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області від 28 серпня 2014 року, у зв`язку з чим необхідно було застосовувати ч.4 ст. 70 та ст. 71 КК України, не заслуговує на увагу.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області від 28 серпня 2014 року ОСОБА_10 був засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років 3 місяців позбавлення волі з іспитовим строком, відповідно до ст..75 КК України, на 3 роки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд призначив покарання, дотримуючись принципу доцільності, врахувавши всі передумови, підстави і порядок призначення покарання, керуючись Кримінальним законом та роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в своїй Постанові за №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при таких же самих обставинах, як у даному кримінальному провадженні, в іншому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_14 (справа № 751/7047/14, провадження № 11-кп/795/737/2014 ), яке розглядалося апеляційним судом Чернігівської області 08 грудня 2014року, (судді: ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ), позиція прокуратури при подачі апеляційної скарги була протилежною і такою, що відповідала п.23 Постанови Пленуму ВСУ. Вимоги прокурора по зазначеному кримінальному провадженні апеляційним судом були задоволені.

Проте, в даному випадку, незважаючи на положення Кримінального закону та усталену судову практику призначення покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків, прокурор просить про зворотне, проявляючи при цьому, як вважає колегія суддів, неоднозначність прокуратури Чернігівської області в застосуванні матеріального закону при призначенні міри покарання.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Новгород-Сіверського району ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4