АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0002700 відносно -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегове Закарпатської області, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014 року за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Як встановив суд, обвинувачений ОСОБА_7 , 08.04.2014 та 09.04.2014 року, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Салют» в м. Києві по пр. Науки, 15, вирішив таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 у зазначені дні заходив за потерпілими до автобусу, де __________________________
Справа: 11-кп/796/656/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
08.04.2014 року у потерпілої ОСОБА_9 з її сумки викрав майно на загальну суму 1000 грн., а 09.04.2014 року із сумки потерпілої ОСОБА_10 повторно викрав майно на загальну суму 800 грн., після чого, в момент від`їзду автобусу, виходив з салону, завдавши потерпілим матеріального збитку на вказані суми.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання до 6 (шести) місяців арешту. На обґрунтування своїх вимог посилається на положення «Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх» («Пекінські правила») та заходів, не пов`язаних з тюремним ув`язненням» («Токійські правила»), відповідно до яких ОСОБА_7 є особою молодого віку, яку ООН рекомендовано прирівнювати в правах до неповнолітніх і відповідно до цього, на думку захисту, суд першої інстанції повинен був більш ретельно дослідити та врахувати таку пом`якшувальну обставину як молодий вік обвинуваченого. Також зазначає, що відповідно до вказаних Правил, досудове слідство та суд повинні були більш ретельно дослідити оточення та обставини в яких жив обвинувачений та обставини за яких було вчинено дане кримінальне правопорушення. Крім цього, з посиланням на зазначені правила наголошує, що направлення неповнолітнього до будь-якої виправної установи завжди повинно бути крайньою мірою, яка застосовується на протязі мінімально необхідного строку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання; думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , за його згодою визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки обвинувачений повністю погодився з обставинами скоєного ним злочину. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд виходив із загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України, а тому, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про його особу, який характеризується посередньо, його щирого каяття та сприяння розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, а також врахувавши ту обставину, що обвинувачений приймає участь у вихованні трьох малолітніх дітей, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення та вважає, що підстави призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік судом належним чином мотивовані, а апеляційні доводи захисника, з посиланням на міжнародні правові акти, щодо молодого віку обвинуваченого та тієї обставини, що дії останнього були викликані скрутним матеріальним становищем є безпідставними, оскільки ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставин його вчинення, в також дані про особу ОСОБА_7 , в тому числі з урахуванням наявності на утриманні трьох малолітніх дітей, не дають підстав для висновку про можливість зміни призначеного судом покарання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його зміни, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Судді: ________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3