Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
30 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 04 липня 2014 року по кримінальному провадженню за № 0000512 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого сільським головою Жадківської сільської ради Корецького району, раніше не судимого, обвинуваченого за ч.4 ст.152, ч.3 ст.153, ч.3 ст.120 КК України,

з участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 ,

представника малолітньої потерпілої адвоката ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 04 липня 2014 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним і призначити покарання за ч.4 ст.152 КК України 12 років позбавлення волі, за ч.3 ст.153 КК України 12 років позбавлення волі, за ч.3 ст.120 КК України 7 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що при дослідженні доказів суд прийняв до уваги лише докази сторони захисту, не вмотивувавши рішення про неприйняття доказів сторони обвинувачення. Так в основу виправдувального вироку судом взято висновок педагога-психолога ОСОБА_13 , проте цей висновок суперечить акту амбулаторної комплексної судово-медичної експертизи № 391/13 від 20.11.2013 року, який досліджувався в судовому засіданні, однак йому не надана відповідна оцінка. Разом з цим, у вироку не відображено показань законного представника потерпілої ОСОБА_10 , згідно яких після обстеження її дочки у лікаря-гінеколога вона хотіла звернутись до правоохоронних органів з відповідною заявою, однак її відмовила ОСОБА_14 .

Вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів також підтверджується показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_15 , законного представника ОСОБА_10 , лікаря-гінеколога Корецької ЦРЛ ОСОБА_14 , а також висновком експерта № 134 від 14.10.2013 року. На думку прокурора, покладені в основу виправдувального вироку показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_14 , ніяким чином не спростовують доведеності факту зґвалтування ОСОБА_7 потерпілої ОСОБА_9 , а тому є неналежними доказами. Також невмотивованою є відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання про витребування в якості доказів стенограми відеозапису телевізійного каналу «СТБ» програми «Один за всіх», у ході якої було підтверджено подію вказаного кримінального правопорушення, а також про виклик в судове засідання для допиту в якості свідків спеціаліста служби у справах дітей Корецької районної державної адміністрації, дільничного інспектора міліції Корецького районного відділу УМВС України в Рівненській області ОСОБА_24 .

Для підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень прокурор просив дослідити покази потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_15 , законного представника ОСОБА_10 , висновки експертів за № 134 від 14.10.2013 року та № 391/13 від 20.11.2013 року, а також допитати в якості свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , представника служби у справах дітей Корецької районної державної адміністрації ОСОБА_27 та дільничного інспектора міліції Корецького районного відділу УМВС України в Рівненській області ОСОБА_24 .

Вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 04 липня 2014 року ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.153, ч.3 ст.120 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини та по суду виправданий.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, віднесено на рахунок держави.

Цивільний позов законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що в період часу з червня по серпень 2012 року у денний час доби, перебуваючи в житловій кімнаті будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , і належить на праві власності ОСОБА_15 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою, усвідомлюючи, що остання перебуває в безпорадному стані, оскільки в силу свого віку (малоліття) не могла повною мірою розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій та чинити опір, із використанням фізичної переваги вступив із нею у природні зносини проти її волі.

В цей же період часу з червня по серпень 2012 року в денний час доби ОСОБА_7 , перебуваючи в житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 і належить на праві власності його померлим батькам, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, схилив малолітню ОСОБА_9 до вживання спиртних напоїв і, усвідомлюючи, що остання перебуває у безпорадному стані, оскільки в силу свого віку не могла повною мірою розуміти характер та значення вчинюваних з нею дій і чинити опір, із використанням фізичної переваги повторно вступив із нею у природні статеві зносини проти її волі.

У листопаді 2012 року у вечірній час доби в приміщенні Жадківської сільської ради Корецького району, що розташоване в с.Жадківка по вул. Центральна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 схилив малолітню ОСОБА_9 до вживання спиртних напоїв і, усвідомлюючи, що остання перебуває у безпорадному стані, оскільки в силу свого віку не могла повною мірою усвідомлювати характер вчинюваних з нею дій і чинити опір, із використанням фізичної переваги повторно вступив із нею у природні статеві зносини проти її волі.

В серпні 2013 року у денний час доби в приміщенні літньої кухні господарства ОСОБА_15 , що розташоване в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 всупереч волі потерпілої ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що остання перебуває у безпорадному стані, оскільки в силу свого віку не могла повною мірою розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій та чинити опір, із використанням фізичної переваги повторно вступив із нею у природні статеві зносини.

Крім того, ОСОБА_7 в листопаді 2012 року у вечірній час доби в приміщенні Жадківської сільської ради Корецького району, що розташоване в с.Жадківка по вул. Центральна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, схилив малолітню ОСОБА_9 до вживання спиртних напоїв і, усвідомлюючи, що остання перебуває у безпорадному стані, оскільки в силу свого віку не могла повною мірою розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій та чинити опір, із використанням фізичної переваги повторно задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом шляхом орально-генітального контакту.

Також ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що в результаті жорсткого поводження із малолітньою ОСОБА_9 , яке виразилось в завданні потерпілій фізичних і психічних страждань внаслідок вчинення відносно неї двох зґвалтувань в період з червня по серпень 2012 року, зґвалтування в листопаді 2012 року та в результаті систематичних його домагань з метою вступу в статеві зносини, довів потерпілу до замаху на самогубство, яке вона вчинила в липні 2013 року шляхом нанесення собі порізу ножем на нижню третину лівого передпліччя, чим спричинила тілесне ушкодження у вигляді різаної рани, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
У запереченнях на апеляційну скаргу захисник-адвокат ОСОБА_12 зазначив, що апеляційні доводи прокурора є безпідставними, а тому вирок слід залишити без змін. Так, захисник покликався на те, що є надуманими твердження прокурора про урахування місцевим судом лише доказів сторони захисту і залишення без уваги доказів сторони обвинувачення, оскільки у вироку викладені показання свідків як сторони захисту, так і - обвинувачення. Крім того, у вироку надана оцінка доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємозв`язку. Вказав, що позиція прокурора ґрунтується виключно на показаннях малолітньої потерпілої. Разом з тим, суд першої інстанції у вироку обґрунтував з яких мотивів він визнав недостатнім доказом показання потерпілої та оцінив їх критично.

Також захисник вказав на безпідставність доводів прокурора про те, що у вироку не відображено висновків акту амбулаторної комплексної судово-медичної експертизи № 391/13 від 20.11.2013 року, які суперечать висновку педагога-психолога ОСОБА_13 , який був покладений в основу вироку, адже зазначений акт був оголошений під час судового засідання 12.05.2014 року та психолог ОСОБА_13 при допиті у судовому засіданні покликалась на даний акт. Спростовує захисник і покликання прокурора на те, що доказами вчиненого кримінального правопорушення є показання потерпілої, свідка ОСОБА_15 , законного представника ОСОБА_10 , лікаря-гінеколога ОСОБА_14 , та висновком експерта №134 від 14.10.2013 року. Так, будучи допитаною у судовому засіданні 05.02.2014 року потерпіла не змогла послідовно розповісти про обставини злочинів, не змогла відтворити послідовність викладених в обвинувальному акті епізодів кримінального правопорушення. Законний представник ОСОБА_28 не була приведена до присяги, крім того її показання про факт вчиненого злочину є показаннями з чужих слів. Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показала, що вона не довіряла словам онуки, очевидцем зґвалтування не була.

Захисник ОСОБА_12 вказав на безпідставність клопотання прокурора про допит в якості свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , оскільки після зменшення обсягу обвинувачення прокурор не заявляв такого клопотання. Крім того, прокурором не зазначено, які обставини вони повинні підтвердити.

Невмотивованим, на думку захисника, також є і клопотання про витребування в якості доказів стенограми відеозапису телеканалу «СТБ» програми «Один за всіх», а також про виклик в судове засіданні для допиту в якості свідків спеціаліста служби у справах дітей Корецької районної державної адміністрації та дільничного інспектора міліції Корецького районного відділу УМВС України в Рівненській області, оскільки дані клопотання були заявлені і під час судового розгляду, і суд законно відмовив у їх задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, думки представника малолітньої потерпілої адвоката ОСОБА_11 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 і потерпілої ОСОБА_9 про підтримання апеляційної скарги, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_12 про законність вироку суду і безпідставність апеляційних доводів, дослідивши обставини і матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, як передбачено ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У відповідності до клопотання прокурора апеляційний суд дослідив ряд обставин, які на думку прокурора доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, потерпіла ОСОБА_9 показала апеляційному суду, що неодноразово вступала у статеві зносини з обвинуваченим ОСОБА_7 на вимогу останнього, проти її волі. Коли це відбувалося, вона не пам?ятає. Вперше була згвалтована в приміщенні літньої кухні за місцем її проживання. На той час вона ходила до 4-го класу. Від дій обвинуваченого їй стало боляче, потекла кров, яка забруднила йому футболку.

Наступний раз - у будинку, а саме у тій кімнаті, де спали обвинувачений і баба.

Потім це відбулося у кімнаті, де сплять потерпіла та її матір. Після цього влітку 2012 чи 2013 року в хаті, де раніше проживали батьки обвинуваченого, а згодом в приміщенні сільської ради, хліві.

За висновками амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №391/13 від 20.11.2013 р. ОСОБА_9 з урахуванням її емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку не позбавлена здатності правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, і давати про них показання, але на їх відповідність може впливати як фактор часу (пролонгованість протягом 2 років подій, на які вона посилається), так і наявні у неї такі індивідуально-психологічні особливості як: наївність і недостатня зрілість суджень, довірливість, певна підозрюваність, елементи навіюваності, недостатня самостійність. Аналізуючи розповідь підекспертної про дії, які, з її слів, були вчинені стосовно неї, можна зробити висновок, що під час першого статевого контакту з підозрюваним (зі слів, у віці 10-11 років) вона не була здатна усвідомлювати характер і значення того, що, з її слів було скоєно з нею. Стосовно інших епізодів, на які посилається досліджувана, то можна зауважити, що, якщо насильницькі дії сексуального характеру мали місце, то ОСОБА_29 вже могла усвідомлювати їх характер (мається на увазі зміст сексуальних стосунків між чоловіком і жінкою), але неповною мірою розуміти значення наслідків для себе, тобто не бути здатною повною мірою оцінити конкретну поведінку підозрюваного і свою з точки зору моральних і правових норм, а саме: дати перспективну оцінку розвитку ситуації з усіма її можливими наслідками. Риси емоційної незрілості, довірливість, недостатня впевненість у собі та самостійність, залежність від впливу оточуючих, що притаманні підекспертній, могли зумовити пасивне підкорення, тобто зниження здатності до активного опору та адекватного вибору сторонніх (т.1 а. с.245-250).

Психолог - судовий експерт ОСОБА_30 у судовому засіданні апеляційного суду вказані висновки підтвердила. При цьому зазначила, що наявність елементів навіювання характерна для малолітніх осіб, однак в даному разі ця особливість не вплинула на можливість потерпілої ОСОБА_9 правильно сприймати і розповісти про події, які відбулися з потерпілою.

Вказані висновок експертизи та пояснення експерта є мотивованими і науково обґрунтованими та сумнівів в їх достовірності у судової колегії не викликають.

Разом з цим колегія суддів враховує, що вказані показання потерпілої суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, а також висновкам ряду судових експертиз.

Так з протоколу огляду місця події - житлового будинку ОСОБА_15 в с.Жадківка Корецького району вбачається, що 16.09.2013 р. за результатами вказаної слідчої дії в кімнаті біля ліжка на доріжці було виявлено дві плями (нашарування речовини, які під дією ультрафіолетового освітлення світяться жовтуватим кольором). Пляма світло-жовтого кольору також виявлена на поверхні ковдри. Фрагменти доріжки і ковдри з вказаними плямами, дитячі труси і футболку було вилучено та поміщено у спецпакет експертної служби (т.1 а.с.19-20).

За висновком судової імунологічної експертизи від 26.09.2013 р. №266 на представлених на експертизу: фрагментах килимового покриття, фрагменті ковдри, і дитячих трусах, які вилучені з господарства ОСОБА_15 в АДРЕСА_1 , сперми не виявлено. Не виявлено слідів сперми і на футболці, вилученій з цього ж господарства (т.1 а.с.215-217).

Також колегія суддів приймає до уваги й ту обставину, що при проведенні досудового розслідування слідів крові потерпілої виявлено не було.

З висновку судово-медичної експертизи №134 від 14.10.2013 р. вбачається, що цілісність дівочої пліви ОСОБА_9 порушена. Будь-яких інших ушкоджень в ділянці статевих органів та на тілі потерпілої не виявлено. Разом з цим колегія суддів враховує, що на момент огляду давність порушення дівочої пліви, а також чи жила потерпіла до літа 2011 року статевим життям, встановити неможливо (т.1 а.с.208-209).

Вказані висновки стороною обвинувачення оспорені не були.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги і за клопотанням учасників судового провадження зобов?язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умов, що вони досліджені судом не повністю або з порушеннями. В апеляційній скарзі не зазначено за яких умов слід повторно дослідити показання свідка ОСОБА_15 , а клопотання із обґрунтуванням необхідності повторного допиту вказаного свідка до апеляційного суду не надходило.

З вироку місцевого суду вбачається, що його мотивувальна частина містить показання свідка ОСОБА_15 щодо обставин, за яких потерпіла її онука ОСОБА_9 повідомила про те, що мала статеві зносини з обвинуваченим. Оскільки не вірила у правдивість цього повідомлення і вважала, що потерпіла обмовляє обвинуваченого - її чоловіка, то не наважувалась говорити про це іншим.

Згідно припису, який містить ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому вимога прокурора щодо необхідності дослідження апеляційним судом показань свідка ОСОБА_15 суперечить вказаній нормі.

Не відповідають положенням цієї ж статті процесуального закону і доводи про необхідність дослідження даних місцевому суду показань законного представника потерпілої ОСОБА_10 , оскільки такі не відображені у вироку. При цьому апелянт не врахував, що відповідно до ч.2 ст.59 КПК України питання участі законного представника потерпілого у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями статті 44 цього Кодексу. У свою чергу ч.5 ст.44 КПК встановлено, що законний представник користується процесуальними правами особи, інтереси якої він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена представнику. Це означає, що законний представник потерпілого може діяти в кримінальному провадженні як поряд із потерпілим, так і замінюючи його, користуючись процесуальними правами потерпілого, передбаченими ст.56 КПК, за винятком права давати показання, права мати представника, права на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, права на забезпечення безпеки (якщо підстави для вжиття відповідних заходів стосуються особи потерпілого) та інших прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена законному представнику за своєю природою.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції свідок ОСОБА_14 показала, що працюючи лікарем-гінекологом Корецької центральної районної лікарні у листопаді 2012 року оглядала ОСОБА_31 в присутності її рідних. Жодної інформації щодо факту згвалтування від дівчинки, її бабусі чи мами вона не отримувала. Ні яких слідів насилля (подряпин, тріщин, розривів, крововиливів, саден тощо) на тілі дівчинки виявлено не було. При огляді було встановлено, що дівчинка жила статевим життям, оскільки цілісність дівочої пліви у неї порушено, то оглядала потерпілу як жінку в гінекологічному кріслі і за результатами огляду зробила записи відповідного змісту у медичній картці оглянутої.

Показання цього свідка щодо цілісності дівочої пліви потерпілої не суперечать висновку судово-медичної експертизи №134 від 14.10.2013 р., однак в сукупності з іншими доказами не дозволяють зробити висновок щодо доведеності обвинувачення у зґвалтуванні потерпілої.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 послався на безпідставність пред?явленого йому обвинувачення та доводи апеляційної скарги.

Допитана як свідок ОСОБА_25 показала апеляційному суду, що не може розповісти про обставини зґвалтування потерпілої, оскільки не пам?ятає які саме дані розказала їй ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_26 покликаючись на ст.63 Конституції України відмовилась давати показання, пославшись на те, що її мама є дружиною обвинуваченого.

Обвинувачення ОСОБА_7 у доведенні малолітньої ОСОБА_9 до замаху на самогубство, яке вона вчинила у липні 2013 року шляхом нанесення собі порізу ножем, не ґрунтуються на матеріалах справи і суперечить обставинам, встановленим судово-медичною експертизою.

За висновком судово-медичної експертизи №166 від 28.10.2013 р. наявність на передньо-зовнішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя в ОСОБА_9 одного лінійного шкірного рубця, який є наслідком загоєння різаної рани, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров?я. Характер рубця свідчить про те, що він виник від однієї травматичної дії ріжучого предмету, яким міг бути ніж, і утворився в термін від пів року до року з моменту огляду (т.1 а.с.224).

Відтак, враховуючи вказаний висновок експертизи, цей поріз виник не пізніше 28.04.2013 р., а не в липні 2013 року, як зазначено в обвинувальному акті.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду й доводи прокурора щодо обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.153 і ч.3 ст.120 КК України, оскільки показання потерпілої не підтверджені іншими доказами.

Посилання апелянта на безпідставність відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотання державного обвинувача про витребування як доказу стенограми відеозапису наявного на телевізійному каналі «СТБ» програми «Один за всіх», у ході якої потерпіла ОСОБА_9 , її законний представник ОСОБА_28 , свідок ОСОБА_15 викривали злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ряду зґвалтувань малолітньої ОСОБА_9 не ґрунтуються на ч.1 ст.23 КПК України. Вказаною нормою процесуального закону передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. З матеріалів кримінального провадження і, зокрема, журналу судових засідань та вироку, вбачається, що потерпіла, її законний представник та вказаний свідок були допитані судом першої інстанції.

За змістом ст.364 КПК України судові дебати являють собою виступи прокурора, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача, його представника, обвинуваченого, його законного представника, захисника. Учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні.

У ході судових дебатів прокурор не навів жодного з доказів, які досліджувались за його проханням апеляційним судом, і які доводять винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 та ч.3 ст.120 КК України.

В силу положення ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Оскільки прокурор не довів обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, то підстав для скасування вироку місцевого суду та, у відповідності до ст.420 КПК України, ухвалення свого вироку, колегія суддів не має.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а

Вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 04 липня 2014 року по кримінальному провадженню за № 0000512 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками апеляційного розгляду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Згідно.
Суддя-доповідач ОСОБА_1