Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Короткевича
М.Є.,

суддів за
участю прокурора

Нікітіна Ю.І.
та Гриціва М.І., Морозової С.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 25 вересня 2007 року
кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Автономної
Республіки Крим на вирок Джанкойського міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 17 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, раніше неодноразово судимого - останнього разу 04
листопада 2002 року за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК
України на 4 роки позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4
(чотири) роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь:

· потерпілих:

- ОСОБА_2 4000 (чотири тисячі) гривень
на відшкодування матеріальної шкоди;

- ОСОБА_3 1250 (одну тисячу двісті
п'ятдесят) гривень на відшкодування матеріальної шкоди;

- ОСОБА_4 12793 (дванадцять тисяч
сімсот дев'яносто три) гривні 84 копійки;

- ОСОБА_5 2947 (дві тисячі дев'ятсот
сорок сім) гривень 10 копійок;

- ОСОБА_6 964 (дев'ятсот шістдесят
чотири) гривні 18 копійок;

· ВАТ “Кримський содовий завод” 14273 (чотирнадцять тисяч двісті
сімдесят три) гривні 95 копійок.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у крадіжках чужого
майна, які ним були вчинені за таких обставин.

06 вересня 1999 року близько 21 години під час зупинки
поїзда сполученням Євпаторія - Харків на залізничній станції Джанкой зайшов у
купе одного з вагонів й, скориставшись тимчасовою відсутністю пасажирів, таємно
викрав звідти гроші та інше майно потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 964
гривні 18 копійок.

21 березня 2006 року між 6 і 8 годинами ранку на залізничній
станції Запоріжжя вантажне, 17 квітня 2006 року та 21 травня 2006 року між 4 і
7 годинами ранку на відтинку залізної дороги між станціями Мелітополь -
Новоолексіївка за попередньою змовою в групі з невстановленими особами залазив
на один з піввагонів вантажних поїздів й таємно викрадав з них по 35 мішків з
вугіллям вагою 1750 кілограмів, чим спричинив перевізнику - Придніпровській
залізниці шкоду в розмірі 1502 гривні 55 копійок по кожному епізоду крадіжки.

08 травня 2006 року близько 05 години, перебуваючи в
поїзді сполученням Севастополь - Донецьк, з купе одного з плацкартних вагонів
таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_7 мобільний телефон, гроші та інше майно
на загальну суму 614 гривень.

31 травня 2006 року близько 22 години аналогічним способом
з-під полиці одного з купе плацкартного вагона поїзда сполученням Кривий Ріг -
Феодосія таємно викрав гроші, одяг та інше майно потерпілого ОСОБА_3 на
загальну суму 1250 гривень.

04 червня 2006 року біля 06 години 30 хвилин на станції
Синельникове зайшов у купейний вагон поїзда сполученням Мурманськ-Сімферополь й
під час руху, відкривши одне з купе, в якому пасажири спали, таємно викрав
звідти належні потерпілій ОСОБА_5 гроші та інше майно на загальну суму 2947
гривень 10 копійок.

15 червня 2006 року після опівночі, перебуваючи в
плацкартному вагоні поїзда сполученням Дніпропетровськ - Сімферополь, у час
коли пасажири спали, викрав належні потерпілій ОСОБА_5 гроші та інше майно на
загальну суму 12793 гривні 84 копійки, спричинивши їй значну матеріальну шкоду.

25 червня 2006 року близько 01 години під час перебування
в поїзді сполученням Москва-Севастополь з-під нижньої полиці викрав належний
ОСОБА_2 ноутбук вартістю 4000 гривень.

03 липня 2006 року після опівночі в одному з купе
плацкартного вагона поїзда сполученням Кривий Ріг - Сімферополь таємно викрав
сумку й гроші на загальну суму 1200 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_8.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

У касаційному поданні прокурор просить скасувати вирок з
направленням справи на новий судовий розгляд. Свої вимоги мотивує тим, що суд
неправильно застосував кримінальний закон при призначенні засудженому покарання
за сукупністю злочинів, застосував закон, який погіршує становище засудженого,
неправильно кваліфікував дії останнього.

Заслухавши доповідача, думку прокурора Морозової С.Ю. про
задоволення касаційного подання з наведених у ньому підстав, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає частковому
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, майно потерпілого
ОСОБА_6 було викрадено у вересні 1999 року з купе вагона. На час скоєння цього
злочину діяв Кримінальний кодексу 1960 року, який передбачав кримінальну
відповідальність за крадіжку індивідуального (приватного) майна громадян і визначав
декілька кваліфікуючих ознак цього діяння. Зокрема ч. 3 ст. 140 названого
Кодексу була передбачена кримінальна відповідальність за крадіжку майна,
вчиненого з проникненням тільки у житло, яким у розумінні цієї норми закону
визнавались приміщення призначені для постійного чи тимчасового проживання.
Пасажирське купе вагона, як і інші приміщення чи сховища не призначенні для
проживання, під це визначення не підпадали.

З наведеного видно, що суд першої інстанції правильно
встановив фактичні обставини злочину, але, застосувавши кримінальний закон,
який не діяв на час його скоєння, неправильно кваліфікував їх за ознакою
вчинення з проникненням у інше приміщення.

У касаційному поданні прокурор просить перекваліфікувати
дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року, оскільки вважає, що
кваліфікація вчиненого ним діяння за новим кримінальним законом (ч. 2 ст. 185
КК України) буде погіршувати становище засудженого, що суперечитиме вимогам ч.
2 ст. 5 КК України, згідно з якими закон, що посилює кримінальну відповідальність,
не має зворотної дії у часі.

Між тим наведена аргументацію не випливає з оцінки
тяжкості нового кримінального закону, яким альтернативно вводиться менш суворий
вид покарання, знижується верхня межа найбільш суворого виду покарання, що дає
можливість суду призначити більш м'якше покарання і не погіршити інших правових
наслідків засудження порівняно з попереднім законом.

Тому, частково погоджуючись з доводами прокурора, колегія
суддів вважає, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України,
оскільки він після раніше скоєної крадіжки чужого майна повторно вчинив
аналогічний злочин.

Також за ознакою вчинення крадіжки з проникненням у інше
приміщення неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_1, пов'язані із заволодінням
майном потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та належного Придніпровській залізниці,
оскільки плацкартні вагоні, звідки були викрадене майно відповідно кожного з
потерпілих, та вантажні піввагони, які стояли на неохоронюваній території, не
підпадають під визначення інші приміщення.

Аналогічного характеру помилка допущена й при
кваліфікації крадіжки майна потерпілої ОСОБА_4 за ознакою заподіяння їй значної
матеріальної шкоди, через те що суд першої інстанції не врахував, що фактично
завдана матеріальна шкода є меншою від передбаченого приміткою до ст. 185 КК
України кількісного критерію визнання шкоди значною.

Тому зазначені кваліфікуючі ознаки підлягають виключення
з обвинувачення, а дії останнього, враховуючи, що інкриміновані йому крадіжки
він вчинив повторно та за попередньою змовою групою осіб, перекваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що злочин проти
власності потерпілого ОСОБА_6 засуджений ОСОБА_1 вчинив до попереднього вироку
від 04 листопада 2002 року, постановленого Комунарським районним судом міста
Запоріжжя, й тим самим при призначенні покарання за сукупністю злочинів
всупереч вимогам ч. 4 ст. 70 КК України не застосував кримінальний закон, який
підлягав застосуванню.

Зважаючи на характер виявлених порушень вимог
кримінального закону та можливість їх усунення в порядку касаційного розгляду
справи, колегія суддів не вважає за потрібне скасовувати вирок та направляти
справу на новий судовий розгляд, про що зазначається у касаційному поданні.
Тому в цій частині доводи прокурора задоволенню не підлягають.

Також слід зазначити, що хоча внаслідок виключення з
вироку ряду кваліфікуючих ознак обсяг обвинувачення ОСОБА_1 у злочинах
зменшився, призначене йому покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ним
злочинів, їх кількість, відомості про особу винного та обставини, що впливають
на покарання, зміні не підлягає.

При цьому колегія суддів вважає, що покарання за крадіжку
майна потерпілого ОСОБА_6 потрібно призначити за сукупністю злочинів з
покаранням за попереднім вироком від 04 листопада 2002 шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим й вважати його відбутим, тому що на момент
постановляння нового вироку покарання за попереднім вироком він відбув
повністю. У зв'язку з цим покарання за крадіжки, вчинені ОСОБА_1 після відбуття
покарання за попереднім вироком, слід призначати за сукупністю злочинів за
правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Автономної
Республіки Крим задовольнити частково.

Вирок Джанкойського міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 17 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 щодо крадіжки майна
потерпілого ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України та
призначити йому покарання за цією частиною статті - позбавлення волі на строк 2
(два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначеним вироком
Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 04 листопада 2002 року, й
вважати його таким, що відбув покарання за цим вироком.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 щодо крадіжок майна
потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та належного
Придніпровській залізниці з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України
й призначити йому покарання за цією частиною статті - позбавлення волі на строк
3 (три) роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України щодо
крадіжки майна потерпілої ОСОБА_5, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим вважати ОСОБА_1 засудженим до покарання визначеного судом першої
інстанції - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

У решті вирок залишити без зміни.

судді:

Короткевич М.Є. Нікітін
Ю.І. Гриців М.І.