Справа №489/5352/14-к 05.03.2015 05.03.2015 05.03.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 березня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0003353, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2014 року, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хадиженськ Краснодарського краю, РФ, проживає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
потерпілий ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2014 року змінити виправдати засудженого за ч. 2 ст. 289 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України за даним вироком та вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.11.2014 р., шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з урахуванням вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.11.2014 р., остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення криміналістичної експертизи в сумі 196,56 грн.
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини засудженого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, вважає що вина ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України ґрунтується лише на показах потерпілого та працівників міліції, які не бачили ОСОБА_5 у викраденому автомобілі обвинувачений був затриманий не за 50 м від викраденого автомобіля, а за 300 м на автобусній зупинці.
Судом першої інстанції не взято до уваги те, що слід папілярного узору пальця руки, який був вилучений при огляді автомобіля ВАЗ-2101 реєстраційний номер НОМЕР_1 , за висновком дактилоскопічної залишений не ОСОБА_5 , а іншою особою.
Вказує на те, що у вироку зазначено, що свідок ОСОБА_9 поясняв, що при затриманні ОСОБА_5 в автомашині він був один, хоча насправді ОСОБА_9 поясняв, що при погоні за викраденим автомобілем він не бачив скільки людей знаходилось в машині та ОСОБА_5 в автомобілі він не бачив.
Між показами свідка ОСОБА_9 та вироком є суттєві протиріччя. І невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вплинули на вирішення питання про винуватість обвинуваченого. Однобічність і неповнота судового слідства та неправильне застосування судом кримінального закону є підставою для зміни вироку.
Від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшло клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».
Узагальнений виклад позиції потерпілого ОСОБА_8 в запереченні на апеляційну скаргу.
В запереченні на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2014 року є законним і обґрунтованим, а подача обвинуваченим апеляційної скарги на його думку вказує на те, що він не усвідомив своєї вини. Зазначає, що ОСОБА_5 особисто йому називав, що викрав автомобіль саме о 15.30 год. Після затримання ОСОБА_5 , у викраденому автомобілі нічого не було і на запитання де все ділось, обвинувачений розказав, після чого частину речей вдалось знайти.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
08.06.2014р. близько 16.00 години ОСОБА_5 , знаходячись на автостоянці супермаркету «Велмарт», розташованого за адресою м. Миколаїв, пр. Миру 1/1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, пошкодивши замок багажника автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , таємно викрав належить ОСОБА_10 сумку, яка не представляє для потерпілого матеріальної цінності, в якій знаходились гайкові ключі та інше майно, загальною вартістю 637,60 грн. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця злочину зник, розпорядившись ним за власним розсудом, спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.
25.06.2014 р. близько 15.00 години ОСОБА_5 , знаходячись біля перепускного пункту заводу «Заря-Машпроект», розташованого за адресою м. Миколаїв пр. Жовтневий, 42-а, діючи повторно, незаконно заволодів автомобілем ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 10 000 грн., який належить ОСОБА_8 , після чого з 00.00 год. до 18.00 год. (точний час в ході досудового слідства не встановлено) ОСОБА_5 , діючи повторно, підібравши ключ, відкрив багажник зазначеного автомобіля, звідки таємно викрав належні ОСОБА_8 домкрат, вартістю 236 грн., автомобільне колесо (шина та диск), вартістю 630 грн. та інше майно, загальною вартістю 1 111 грн. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця злочину зник, розпорядившись ним за власним розсудом, спричинивши ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно та ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 вину визнав частково, неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів, судимості не зняті і не погашені, має ряд захворювань
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора і потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочинів при обставинах, установлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 185 та за ч. 2 ст. 289 КК України. Кваліфікація дій за ч. 2 ст. 185 КК України не оспорюються.
Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що обвинувачений йому казав, що це він угнав його автомобіль і називав час, саме коли машина зникла.
Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснив, що при затриманні ОСОБА_5 в автомобілі він був один, обвинувачений поясняв що саме він угнав автомобіль.
Ці показання узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_11 , яка в суді першої інстанції пояснила, що займається прийомом металу і обвинувачений приїжджав до неї один на автомобілі світлого кольору.
Отже, висновки суду про доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені в судовому засіданні і є обґрунтованими.
Оспорюючи доведеність вини ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України, захисник посилалась на те, що суд не прийняв до уваги висновки дактилоскопічної експертизи № 167 від 15.07.2014 р. (а. п. 96-101), як доказ невинуватості ОСОБА_5 у вчинені даного злочину, проте суд вірно зазначив, що висновок експертизи не може бути розглянутий, як ствердження обвинуваченого, що автомобілем заволодів не він, а інша особа, тому що експертом не перевірялись дактілокарти власника автомобіля та членів його сім`ї, яким можуть належати дані відбитки пальців рук.
Покарання обвинуваченому за вчинення цих злочинів призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості вчинених злочинів та даних про особу обвинуваченого. Це покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.
Враховуючи вчинення ОСОБА_5 злочинів середньої тяжкості та тяжкого, наявність у нього численних судимостей, в тому числі і за злочини проти власності, те, що він є наркозалежною особою, наявність декількох захворювань, не є обставиною, достатньою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а вирок суду є законним і підстав для його зміни не вбачається.
Що стосується клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування відносно нього амністії, апеляційний суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. «в» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія не застосовується: до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст.185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч.1 ст.185, ч. 4 ст. 358 КК України. (а. п. 128-130), а тому апеляційний суд вважає неможливим застосування амністії відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2014 року відносно ОСОБА_5 без зміни.
Клопотання ОСОБА_5 про звільнення його від покарання за амністією залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді

_____________________ __________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3