Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1447/15-к
Провадження №: 1-кп/332/143/15
Вирок
Іменем України
23 квітня 2015 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 06.02.2003 р. Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі; згідно з постановою Оріхівського міськрайонного суду Запорізької області від 22.07.2005 р. звільнено від відбування покарання на підставі ст. 3-Б Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 року 29.07.2005 р.;
- 20.04.2011 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт;
- 08.07.2013 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 389, ст.ст. 71,72 КК України до 2 місяців 5 днів арешту; звільнений 10.09.2013 р. по відбуттю строку покарання;
- 14.11.2014 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 240 годин громадських робіт; покарання відбув 24.03.2015 р.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_4 , який раніше вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, судимість за який не погашена і не знята у встановленому законом порядку, повторно умисно вчинив корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.
18.03.2015 року близько 11 години 50 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи намір скоїти крадіжку чужого майна, прийшов до каналізаційного колодязя поблизу будинку № 9 по вулиці Глазунова у м. Запоріжжі. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна, та переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, зняв чавунну кришку каналізаційного люку вказаного колодязі, вартістю 470,09 грн., що належить КП «Водоканал» та почав переміщувати її з місця злочину, шляхом перекачування. Але свій злочинний намір ОСОБА_4 не довів до кінця, а саме не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий співробітником Заводського РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.
Із долучених до обвинувального акту матеріалів вбачається, що 31.03.2015 року між ОСОБА_4 та представником потерпілого КП «Водоканал» ОСОБА_5 було укладено угоду про примирення, відповідно до умов якої ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Сторонами угоди було узгоджене покарання у вигляді 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та встановленням іспитового тривалістю 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст.76 КК України. В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному та представнику потерпілого. Угода була підписана сторонами.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Положеннями статті 469 КПК України передбачено, що угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладання угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Прокурор у судовому засіданні зазначив про те, що при укладанні даної угоди від 31.03.2015 року були дотримані вимоги та правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України. У зв`язку з викладеним, просив суд затвердити угоду та призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання.
Обвинувачений у судовому засіданні також просив затвердити укладену угоду про примирення, беззастережно підтвердив визнання ним винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, його ініціативу, добровільність укладання угоди та можливість її виконання.
Представник потерпілого ОСОБА_5 , який діє на підставі довіреності, вказане клопотання підтримав та зазначив, що дійсно під час досудового розслідування було укладено угоду про примирення з ОСОБА_4 . Ініціатива укладення угоди походила від підозрюваного. Будь-яких претензій, про відшкодування шкоди, КП «Водоканал» до обвинуваченого не має.
Відповідно до положень статті 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Кримінальне провадження за вказаною статтею КК України здійснюється у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що угода про примирення від 31.03.2015 року за своїм змістом та порядком укладання відповідає вимогам ст.ст. 468-469, 471 КПК України, положенням ч.2 ст. 185 КК України - щодо правової кваліфікації злочину та ст.ст. 68, 75 КК України - щодо узгодженої міри покарання у вигляді 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік.
Шляхом вивчення документів кримінального провадження, допиту сторін угоди, суд переконався у добровільності її укладання. Тобто згідно з положеннями ч.6 ст. 474 КПК України її укладення не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Крім того, обвинуваченому роз`яснені положення ч. 5-7 ст. 474 КПК України та положення ст. 389-1 КК України «Умисне невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості». Останнім також усвідомлено, що наслідком укладання та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених ч.5 ст. 474 КПК України, а саме право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Також усвідомлено, що наслідком укладання та затвердження угоди є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України, а саме - можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.5-7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладання угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі, останній не заперечував проти затвердження судом угоди про примирення.
Прокурор та представник потерпілого також просили затвердити зазначену угоду.
Таким чином, за наслідками розгляду угоди у підготовчому судовому засіданні, суд, перевіривши її відповідність вимогам кримінального процесуального та кримінального законів, врахувавши доводи учасників кримінального провадження, дійшов висновку про наявність примирення між сторонами угоди, можливість ухвалення обвинувального вироку та призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов у справі заявлено не було.
Речовий доказ чавунний люк, переданий на відповідальне зберігання КП «Водоканал», відповідно до положень ст. 100 КПК України, залишити законному володільцеві.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 органом досудового розслідування не обирався.
Керуючись п.1 ч. 3 ст.314, ст.ст. 370, 374-376, 474-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Відповідно до положень ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію.
Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з дня проголошення вироку суду.
Речовий доказ чавунний люк, переданий на відповідальне зберігання КП «Водоканал», залишити законному володільцеві.
Вирок суду на підставі угоди про примирення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.5-7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення наслідків укладання угоди; потерпілим, його представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладання угоди; невиконання судом вимог, встановлених ч.6-7 ст. 474 КПК України; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1