Номер провадження: 11-кп/785/135/15
Номер справи місцевого суду: 495/7994/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2014 року, яким:

ОСОБА_7 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чарджоу Республіки Турменія, є громадянином України, має неповну середню освіту, не одружений, офіційно не працює, раніше судимий:

- 27.10.2006 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- 17.04.2008 року Білгород-Дністровським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 289, 71 КК України до 5-ти років і 1-го м`ясця позбавлення волі;

зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень і призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України - три роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 186 КК України п`ять років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено п`ять років позбавлення волі;

ОСОБА_10 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сімферополі, є громадянином України, має середню освіту, не одружений, офіційно не працює, не має судимості відповідно до ст. 89 КК України, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_3

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення і призначено покарання за ч. 3 ст. 186 КК України - чотири роки позбавлення волі; на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання,

встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_10 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

04.08.2013 р., близько 03 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного викрадення чужого майна, через незаперті вхідні двері, проник до кімнати АДРЕСА_4 і таємно викрав: мобільний телефон Nokia 5030 С-2 (IMEI НОМЕР_1 ) вартістю 250 грн. з sim-карткою оператора зв`язку Київстар вартістю 25 грн.; сумку вартістю 50 грн.; гаманець вартістю 200 грн.; грошові кошти у розмірі 1000 грн.; три банківські картки, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1525 грн.

Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, через незаперті вхідні двері, проникли до кімнати АДРЕСА_5 і намагались таємно викрасти: мобільний телефон Fly моделі DS115, (IMEI НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ) вартістю 600 грн. з sim-карткою оператора зв`язку Київстар вартістю 25 грн.; нетбук eMachines моделі 350-21G16КX (серійний номер LUNAH5331601) вартістю 5000 грн., але у цей момент були викриті потерпілим ОСОБА_12 , його дружиною ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_14 .

Ігноруючи законні вимоги зазначених осіб про припинення протиправних дій, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , з метою доведення злочину до кінця, відкрито викрали зазначене вище майно на загальну суму 5625 грн. та з місця вчинення злочину зникли.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_10 засуджений безпідставно, оскільки він не приймав участі у викраденні майна ОСОБА_12 , оскільки знаходився у іншому місці, а суд мотивував вирок, у цій частині, неправдивими показання потерпілого та свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . За таких обставин він просить ОСОБА_16 виправдати. У доповненнях до своєї апеляційної скарги обвинувачений просив перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 186 на ч. 3 ст. 185 КК України та пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши дію ст. 75 КК України;

- захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 зазначив, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, оскільки обвинувачення ґрунтується лише на свідченнях потерпілого та свідків, які є його родичами. Разом з тим, показання зазначених осіб є суперечливими, оскільки на співпадають в деталях, тому є сумніви у їх достовірності. Показання ж ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , а також свідка ОСОБА_18 є послідовними і свідчать про те, що ОСОБА_16 не причетний до вчинення злочину, який йому інкримінується. За таких обставин він вважає, що висновки суду першої інстанції щодо його підзахисного суперечать фактичним обставинам справи, тому просить вирок суду в частині визнання винним та призначення покарання ОСОБА_10 скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити у зв`язку з недостатністю доказів.

У судове засідання суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 не з`явились, але у заяві від 28.04.2015 року захисник просив розглядати справу за його відсутності.

Оскільки у апеляційних скаргах не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що справа може бути розглянута за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення майна ОСОБА_11 доведена показаннями обвинуваченого і ніким не заперечується, тому його дії за цим епізодом правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Мотивуючи доведеність вини обвинувачених у вчинені ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, суд першої інстанції послався на наступні докази:

- показання потерпілого ОСОБА_19 , відповідно до яких, 04.08.2013 року, близько 05 год., він прокинувся і побачив у кімнаті двох осіб, як пізніше з`ясувалося ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які викрадали їх речі. Вони вибігли з кімнати, а він побіг за ними. Куди саме побіг ОСОБА_16 він не помітив, але побачив де сховався ОСОБА_17 і викликав міліцію. Коли прийшли працівники міліції і затримали ОСОБА_17 , у нього в рюкзаку були виявлені його (потерпілого) мобільний телефон та нетбук. Через деякий час, з`явився ОСОБА_16 і, назвавшись адвокатом, вимагав відпустити ОСОБА_17 , сказавши при цьому, що рюкзак належить йому;

- показання свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що 04.08.2013 року, вранці, вона прокинулась від крику чоловіка, який вибіг з кімнати. Вона почула, що хтось біг у різні сторони. Коли чоловік повернувся, то повідомив, що у них викрали нетбук та мобільний телефон. Вона також вибігла з будинку, побачила працівників патрульної служби та повідомила їх про крадіжку. Через деякий час вона побачила чоловіка, в руках у якого був рюкзак. ОСОБА_16 підтвердив, що рюкзак належить йому і перерахував майно, яке там має бути, але про нетбук та мобільний телефон не згадував;

- показання свідка ОСОБА_14 яка пояснила, що 04.08.2013 року, близько 04 год. вона прокинулась від шуму у кімнаті і побачила перед собою ОСОБА_16 , а поряд з ним ОСОБА_17 . Потерпілий кричав, а обвинувачені вибігли з кімнати і побігли в різні сторони. Коли вона вийшла з кімнати, там вже були працівники міліції та обвинувачені. ОСОБА_16 назвався адвокатом і сказав, що ніяких пояснень давати не буде, а ОСОБА_17 сказав, щоб той нічого не підписував. Викрадені речі вона бачила, коли їх вже витягли з рюкзака;

- показання свідка ОСОБА_15 який пояснив, що він прокинувся та побачив, як з кімнати вибігли двоє осіб, а за ними побіг потерпілий. ОСОБА_20 сказав йому, що у нього викрали нетбук та мобільний телефон. ОСОБА_16 підтвердив, що рюкзак, у якому знайшли викрадене майно, належить йому, але, оскільки він адвокат, то ніяких пояснень давати не буде;

- показання свідка ОСОБА_21 про те, що обвинувачений ОСОБА_10 у ніч на 04.08.2013 року спав у одній з ним кімнаті. Близько 05 год. він прокинувся від шуму. Коли він з ОСОБА_16 вийшов з будинку, то побачив працівників міліції, потерпілого та ОСОБА_17 . Потерпілий одразу вказав на ОСОБА_16 , як на другу особу, яку він бачив у себе в кімнаті. Біля одного з працівників міліції знаходився рюкзак ОСОБА_16 , який перелічив його вміст. Коли стали оглядати рюкзак, то у ньому виявились чужі речі;

- протокол огляду місця події, під час якого були вилучені сумка чорного кольору, рюкзак, футболку помаранчевого кольору, нетбук та мобільний телефон; /а.с. 33-35/

Навівши аналіз доказів у мотивувальній частині вироку (а.с. 85-87), суд першої інстанції правильно зазначив, що показання потерпілих та свідків є послідовними і беззаперечно доводять вину обвинувачених, тому дії ОСОБА_7 та ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, а ОСОБА_17 , окрім того, повторно.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційних скарг надуманими.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що показання потерпілого та свідків про вчинення відкритого викрадення майна двома особами, а саме обвинуваченими ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , є послідовними, а несуттєві відмінності викликані особистим сприйняттям однієї й тієї ж ситуації різними особами.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про невмотивованість вироку суду, а також про суперечливість і недостовірність показань потерпілого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки ці доводи є надуманими.

Зазначені свідки та потерпілий давали правдиві свідчення, а підстав для обмови ними обвинувачених, не встановлено.

Доводи щодо упередженості потерпілого та свідків колегія суддів не сприймає, оскільки вони є надуманими, а підстав сумніватись у достовірності показань зазначених осіб немає.

Суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про ознайомлення з матеріалами справи, яке він подав у відповідності до приписів ч. 4 ст. 395 КПК України, але у зв`язку з недобросовісним використанням свого права (у перший день ознайомився з 38 а.с., у другий з 12 а.с., у третій з 4 а.с.), йому було зроблено попередження про припинення ознайомлення з матеріалами справи у разі продовження зловживання правом.

Розцінивши таке попередження як тиск на нього, обвинувачений подав клопотання про відмову в ознайомленні з матеріалами справи.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що враховує суспільну небезпеку, тяжкість і характер вчинених злочинів, наявність непогашеної та не знятої судимості, вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілого і дійшов правильного висновку, що покарання обвинуваченому має бути призначено у вигляді позбавлення волі.

Обираючи вид покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції зазначив, що враховує суспільну небезпеку, тяжкість і характер вчинених злочинів, відсутність судимості, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілого і дійшов висновку про недоцільність позбавлення його волі та звільнив від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційних скарг на м`якість призначеного ОСОБА_10 покарання учасниками судового розгляду не подано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що покарання призначено обвинуваченим за правилами ст. 65 КК України і підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення, а вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2014 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4