Справа № 11-695/2007 року
головуючий в І-ій інстанції: Пічугіна
категорія: ст. 396 ч.1 КК
доповідач: Шершун В.В.
ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07»
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в кримінальних
справах апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого-судді: Шершуна В.В.,

суддів: Дуфнік Л.М.,
Лінника П.О.,

за участю прокурора: Бірюченка
С.В.,

та захисника: ОСОБА_8

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляцією прокурора, який брав участь в судовому розгляді справи по першій
інстанції та захисника ОСОБА_8 в інтересах підсудного ОСОБА_1 на постанову
Шепетівського міськрайонного суду, Хмельницької обл. від «12» жовтня 2007 року.

Цією постановою кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1., уродженця та мешканця АДРЕСА_1, українця, з середньою освітою, не
працюючого, не одруженого, раніше судимого:

-
12.02.1998 року Сисертським міським судом, Свердловської обл., Російської
Федерації за ст.ст. 162 ч.3 п. «а», п. «б», 325 ч.2, 327 ч.3, 40 КК РФ до 9
років позбавлення волі

за ст.ст. 142 ч.3 КК України (в
редакції 1960 року), 396 ч.1 КК України повернуто Шепетівському міжрайпрокурору
Хмельницької області на додаткове розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_1 залишено
попередній - утримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 обвинувачується органами досудового слідства в тому, що він 27 жовтня 1995 року, у нічний час, за попередньою
змовою з ОСОБА_2, вирішили вчинити розбійний напад на ОСОБА_3 в його житлі з
метою заволодіння його майном. Для здійснення свого злочинного наміру,
розподіливши між собою ролі, під приводом гостей, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проникли у
АДРЕСА_2, Хмельницької обл., де на той час перебували ОСОБА_3 та його
співмешканка ОСОБА_4 У той час, коли ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_3 відлучився з
квартири, щоб поставити автомобіль останнього на стоянку, ОСОБА_2 вчинив умисне
вбивство ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Повернувшись у вказану квартиру, ОСОБА_1 виявив
трупи зазначених осіб та скориставшись їх смертю, усвідомлюючи скоєне ОСОБА_2,
разом з останнім, заволоділи майном та цінностями ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Надалі, діючи узгоджено з ОСОБА_2,
та за вказівкою останнього, ОСОБА_1 підігнав автомобіль марки «ВАЗ-2109», д.н.
НОМЕР_1 що знаходився на автостоянці та належав ОСОБА_5. до під'їзду АДРЕСА_3.
та спільно завантажили в автомобіль викрадене майно, а саме: телевізор марки
«Акай», вартістю 1 500 грн.; відеомагнітофон «Панасонік» з пультом керування,
вартістю 350 грн.; магнітофон двохкасетний, вартістю 250 грн.; 10 відеокасет,
на суму 150 грн.; куртку шкірянку вартістю 1500 грн.; чоловічі чобітки,
вартістю 200 грн.; 12 пар чоловічого взуття, на суму 1200 грн.; чоловічі туфлі
білого кольору, вартістю 115 грн.; джинсові штани світлого кольору, вартістю 80
грн.; штани сірого кольору, вартістю 60 грн.; костюм сірого кольору, вартістю
170 грн.; сорочку чорно-зеленого кольору, вартістю 30 грн.; чоловічий джемпер,
вартістю 120 грн.; сорочку салатового кольору, вартістю 30 грн.; сорочку білого
кольору, вартістю 45 грн.; шкарпетки вартістю 2 грн.; 2 білих костюми, на суму
600 грн.; костюм темно-синього кольору, вартістю 400 грн.; джинсовий костюм
чорного кольору, вартістю 500 грн.; джинсовий костюм блакитного кольору,
вартістю 500 грн.; джинсові штани блакитного кольору, вартістю 200 грн.; штани
світло-сірого кольору, вартістю 70 грн.; штани шерстяні, вартістю 70 грн.;
штани кольору морської хвилі, вартістю 70 грн.; светр світлого кольору, вартістю
300 грн.; светр шерстяний, вартістю 200 грн.; светр з блискавкою сірого
кольору, вартістю 120 грн.; светр з блискавкою світло-коричневого кольору,
вартістю 120 грн.; спортивний костюм «Рібок», вартістю 500 грн.; спортивний
костюм «Рібок» блакитного кольору, вартістю 500 грн.; спортивний костюм «Найк»,
вартістю 600 грн.; 20 тенісок, на суму 700 грн.; сорочку джинсову білого
кольору, вартістю 150 грн.; сорочку світло-коричневого кольору, вартістю 150
грн.; сорочку шерстяну, вартістю 150 грн.; шарф мохеровий вартістю, вартістю
100 грн.; рукавиці замшеві, вартістю 150 грн.; вазу скляну, вартістю 70 грн.;
попільничку, вартістю 30 грн.; золотий перстень, вагою 11 г., вартістю 1 300
грн.; золотий перстень, вагою 10 г., вартістю 1200 грн.; автомобіль марки «ВАЗ-2109»,
д.н. НОМЕР_1 вартістю 25 000 грн., а всього на загальну суму - 39662 грн., чим
завдали значну шкоду потерпілій ОСОБА_6., а також викрали належні ОСОБА_4
золоті сережки, вартістю 180 грн.; золоту каблучку, вартістю 300 грн.; золоту
печатку, вартістю 250 грн.; золотий ланцюжок, вартістю 60 грн.; золотий
хрестик, вартістю 150 грн.; жіночі чобітки, вартістю 100 грн., а всього - на
загальну суму 1040 грн., чим завдали значну шкоду потерпілій ОСОБА_7

Таким чином, ОСОБА_1 спільно з
ОСОБА_2 шляхом застосування насильства, поєднаного з спричиненням потерпілим
ОСОБА_3. та ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, заволоділи майном останніх на
загальну суму 40 702 грн.

Крім того, 27 жовтня 1995 року, в
нічний час, ОСОБА_1, перебуваючи в АДРЕСА_2, Хмельницької області, виявивши, що
ОСОБА_2 скоїв умисне вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
достовірно знаючи та усвідомлюючи фактичні обставини вчиненого особливо тяжкого
злочину та маючи протягом жовтня, листопада та надалі реальну можливість
повідомити в правоохоронні органи про скоєне вбивство, вчинив заздалегідь не
обіцяне приховування злочину. Так, він умисно надав можливість ОСОБА_2
автомобілем марки «ВАЗ-2109», д.н. № НОМЕР_1 безперешкодно залишити місце
вчинення злочину, після чого, разом з останнім, прибув в м. Черкаси та
реалізував невстановленим слідством особам майно, здобуте злочинним шляхом.

Повертаючи справу на додаткове
розслідування зі стадії попереднього розгляду, місцевий суд послався на:

-
невиконанні вказівок апеляційного суду Хмельницької області;

- наявність підстав для
кваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_1 за статтею Кримінального кодексу, яка
передбачає відповідальність за більш тяжкий злочин.

В своїй
апеляції прокурор просить скасувати постанову місцевого суду як незаконну та
винести ухвалу про направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд в
суд першої інстанції.

При цьому апелянт посилається на те,
що органом досудового слідства:

- будь-яких
порушень КПК України під час проведення досудового слідства допущено не було;

- будь-яких
доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 більш тяжкого злочину не здобуто;

- виконано по
справі усі можливі слідчі дії.

В зв'язку з цим, прокурор вважає, що
рішення місцевого суду про направлення справи на додаткове розслідування є
надуманим та не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону.

Апелянт також вказує на порушення
судом норм ст. 240 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_1 не був
повідомлений про час та місце попереднього розгляду справи та не було дане
доручення на його етапування у суд.

Захисник ОСОБА_8 в своїй
апеляційній скарзі просить постанову скасувати в зв'язку з істотним порушенням
судом першої інстанції вимог КПК України.

При цьому захисник вказує, що по
справі слідчим винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи
проти ОСОБА_1 за ст. 93 п.п. «а», «б» КК України в редакції 1960 року, а тому
суд, на її думку, не міг ставити питання про притягнення ОСОБА_1 до
відповідальності за більш тяжкий злочин.

Крім того, на думку апелянта, суд
першої інстанції не міг повертати справу на досудове слідство в порядку ст. 246
КПК України з мотивів неповноти досудового слідства.

Заслухавши
суддю-доповідача, прокурора на підтримку апеляції, який просив скасувати
постанову суду, а справу повернути в місцевий суд, захисника обвинуваченого -
ОСОБА_8 в заперечення апеляції, дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню.

Ст. 22 ч.1 КПК України передбачає,
що прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов'язані вжити всіх
передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження
обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що
виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують його
відповідальність.

На невідповідність матеріалів
досудового слідства цим вимогам звернула увагу колегія суддів судової палати
в кримінальних справах апеляційного суду
Хмельницької області в своїй ухвалі від 11 квітня 2007 року, якою попередній
вирок Шепетівського міськрайонного суду, Хмельницької обл. від 20 лютого 2007
року по даній кримінальній справі був скасований, а справа - повернута
прокурору для проведення додаткового розслідування.

При цьому, апеляційна судова
інстанція вказала на необхідність вирішення питання про причетність ОСОБА_1 до
скоєння більш тяжкого злочину, з врахуванням того, що особа, справа відносно
якої виділена в окреме провадження, в зв'язку з розшуком, в ході її допиту на території Російської Федерації,
прямо вказує на ОСОБА_1 як на виконавця вбивства ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак всіх
передбачених Конвенцією «Про правову допомогу і правові відносини по цивільних,
сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 2007 року, заходів для видачі
ОСОБА_2(або хоча б його допиту українським слідчим з пред'явленням відповідних
доказів і матеріалів) органи досудового слідства не застосували.

Апеляційний суд також зобов'язав
органи досудового слідства перевірити покази ОСОБА_1 про обставини паркування
автомобіля і час, затрачений на це з метою встановлення реального часу
відсутності засудженого в квартирі, де було скоєно вбивство. При необхідності
судова колегія вказала на доцільність проведення відтворення обстановки та
обставин скоєного.

Крім того, апеляційний суд вказав на
необхідність більш точного встановлення часу смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в тому
числі і стосовно одне-одного, для чого, при необхідності, - призначити
відповідні експертизи.

Судова колегія також вважала
необхідним встановити справжнє громадянство ОСОБА_2, враховуючи його реєстрацію
на території Естонії, і у випадку необхідності оспорити відмову у видачі, або
повторити запит про його видачу компетентним органом України.

На ці ж обставини звернула увагу і
колегія суддів апеляційного суду Хмельницької області, скасовуючи 02 серпня
2007 року вирок по даній справі Шепетівського міськрайонного суду від 25.06.207
року.

Згідно ч.7 ст. 374 КПК України,
вказівки суду, який розглянув справу в
апеляційному порядку, є обов'язковими для органів дізнання і досудового
слідства при додатковому розслідуванні і, суду першої інстанції при повторному
розгляді справи.

Однак, як встановила колегія суддів,
досудове слідство практично проігнорувало вказівки суду апеляційної інстанції.

Так, матеріали додаткового
розслідування разом з постановою про прийняття справи до провадження і про
виконання вимог ст. 218 КПК України складають лише 38 аркушів. При цьому,
здійснені при повторному розслідуванні справи слідчі дії, а також деякі
експертизи - проведені поверхнево та формально, без будь-якого дійсного бажання
встановити об'єктивну істину у справі.

Як видно з ухвали колегії суддів
від 02.08.2007 року слідством формально призначено додаткову судово-медичну
експертизу на предмет встановлення часу смерті потерпілих, яка продублювала
висновки попередніх. Згідно з цими висновками в залежності від ваги тіла
ОСОБА_3. міг загинути між 3 і 4 год. 28 жовтня 1995 року, а ОСОБА_4. - між 1
год. 30 хв. і 4 год. 30 хв. 28 жовтня 1995 року. Однак будь-яких намагань для
встановлення реальної маси тіла потерпілих, а також призначення повторної, а
можливо і комплексної (при необхідності) експертизи, - органи слідства не
зробили. Хоча названі факти в сукупності ставлять під сумнів версію ОСОБА_1 про
обставини вбивства, в тому числі і про осіб, які приймали у ньому участь.

Однак, ці вимоги апеляційного суду проігноровані. Як видно з висновків
судово-медичної експертизи (Т. 3, а.с. 168, 170), вони жодним чином не
мотивовані, суперечать попереднім висновкам того ж експерта. Але, разом з тим,
слідчим з цього приводу експерт не допитаний, додаткової або повторної
експертизи на предмет встановлення часу смерті не проведено. Хоча шляхом допиту
потерпілих встановлено масу тіла осіб, які загинули, на чому наполягали
експерти в ході початкового етапу слідства.

Поверхнево підійшло слідство і до
встановлення слідів крові на речах, вилучених із готелю міста Черкаси.

Що стосується зобов'язань про
перевірку громадянства ОСОБА_2 та його допиту на території Росії з врахуванням
всіх добутих у справі доказів, то органи слідства явно не намагались провести
ці дії в належному обсязі, що і не дивно, з огляду на те, що справу слідчий
прийняв у своє провадження 08.09.2007 року, а закінчив - 24.09.2007 року.

Названим обставинам суд першої
інстанції дав належну оцінку і обґрунтовано повернув справу на додаткове
розслідування зі стадії попереднього розгляду справи, в порядку, передбаченому
ст. 246 КПК України.

При цьому суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те, що названі недоліки є істотним
порушенням вимог КПК України, оскільки призвели до ущемлення прав потерпілих,
поновити які, за обставин які склались по справі, в ході судового слідства -
неможливо. При цьому судом враховано, що як неодноразово вказано вищестоящою
судовою інстанцією, на чому категорично наполягають потерпілі, в діях ОСОБА_1
вбачається більш тяжкий злочин, що і стало основною підставою для повернення
справи на додаткове розслідування в порядку ст. 246 КПК України.

При цьому колегія суддів не приймає до
уваги твердження апелянта про необґрунтованість такого рішення з посиланням на
наявність у справі постанови про відмову в порушенні кримінальної справи щодо
ОСОБА_1 за п.п. «а» і «б» ст. 93 КК України в редакції 1960 року, оскільки п. 5
Постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року «Про практику
застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних
справ на додаткове розслідування» передбачає, що повернення справи на
додаткове розслідування у зв'язку з наявністю підстав для кваліфікації дій
обвинуваченого за статтею КК, якою передбачено відповідальність за більш тяжкий
злочин, чи для пред'явлення йому обвинувачення, яке до цього не було
пред'явлене, допускається тільки за клопотанням прокурора або потерпілого чи
його представника.

Постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про
закриття кримінальної справи в частині обвинувачення особи у вчиненні більш
тяжкого злочину чи про відмову в порушенні відповідної справи, як і постанова
щодо обсягу обвинувачення, не є перешкодою для повернення справи на додаткове
розслідування з цих підстав.

В зв'язку з викладеним, виходячи з
принципу процесуальної економії, на думку колегії суддів, суд першої інстанції
повертаючи справу на додаткове розслідування з підстав, передбачених ст. 246
КПК України, обґрунтовано одночасно вказав на неповноту і неправильність
попереднього слідства по справі.

Не може бути підставою для
скасування постанови і посилання прокурора на те, що підсудний не був присутнім
при попередньому розгляді справи, оскільки ст. 240 КПК України передбачає
обов'язкову участь на цій стадії процесу лише прокурора, неявка інших учасників
процесу - не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи
наведене та керуючись ст.ст. 365, 366КПК України, колегія суддів судової палати
в кримінальних справах апеляційного суду,

у х в а
л и л а:

Постанову Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2007 року про
направлення на додаткове розслідування кримінальної справи по обвинуваченню
ОСОБА_1 за ст. 142 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) та ст. 396 ч.1 КК
України залишити без змін, а апеляції прокурора та захисника - без задоволення.

Головуючий:
/підпис/

судді: /підпис/

Копія вірна, згідно оригіналу

cуддя апеляційного суду
Шершун В.В.