Справа
№11-594 Головуючий
у суді 1-ї інстанції Куліченко М.В.
ч.1 ст. 121 КК України Доповідач у суді 2-ї
інстанції Зав'язуй С.М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2007
року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Захарчука
С. В.,

суддів Зав'язуна
СМ. та Широкопояса Ю.В.,

з участю
прокурора Селюченко
І.І.,

потерпілого ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянув
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за
апеляцією потерпілого ОСОБА_1 на вирок Коростенського міськрайонного суду від
25 червня 2007 року, яким ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимого,

засуджено
за ч.1 ст.121 КК України на 5 років
позбавлення волі.

На
підставі ст.75 КК України звільнено
засудженого від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2
роки. На підставі ст.76 КК України на
ОСОБА_2 покладено
виконання обов'язку повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну
місця проживання.

Стягнуто
з засудженого на користь Коростенського ТМО - 1243 грн. 44 коп. заподіяних
збитків у зв'язку з лікуванням потерпілого.

Запобіжний
захід ОСОБА_2 до
вступу вироку в законну силу залишено попередній - підписку про невиїзд.

Відповідно
до вироку суду першої інстанції ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочину при наступних обставинах.

15.04.2007
року, біля 14 год.,
ОСОБА_2, перебуваючи на подвір'ї будинку АДРЕСА_1 умисно, на

2

ґрунті раніше
виниклих неприязних стосунків між ним і ОСОБА_1 наніс два удари ножем
останньому, заподіявши йому тяжке
тілесне ушкодження у вигляді: колото-різаної рани задньобокової поверхні лівої
половини грудної клітини проникаючої в плевральну порожнину з утворенням
гідропневмоторекса, яке є небезпечним
для життя в момент заподіяння.

В
апеляції потерпілий зазначає, що
призначене засудженому ОСОБА_2 покарання не відповідає тяжкості вчиненого
злочину та особі засудженого. Звертає увагу на те, що засуджений визнав свою вину частково, не відшкодував завданої шкоди та навіть не
вибачився за вчинене, що свідчить про
те, що він за вчинений злочин не
розкаюється. Тому, просить вирок суду
скасувати у зв'язку з його м'якістю та постановити новий вирок, яким ОСОБА_2 призначити
покарання відповідно до санкції ч.1
ст.121 КК України без застосування
ст.75 КК України.

На
апеляцію надійшло заперечення засудженого ОСОБА_2 в якому він
зазначив, що вину свою визнає частково
тільки з тих підстав, що злочинні дії з
його боку спровокував сам потерпілий ОСОБА_1 ображаючи його вагітну дружину та
намагаючись її побити. У вчиненому розкаюється та згодний відшкодувати
потерпілому заподіяну шкоду, але вказує
на те, що потерпілий ні разу не
звертався до суду та не вказував саме яку суму він бажає отримати за заподіяну
злочином шкоду.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженого
ОСОБА_2, який просив апеляцію потерпілого залишити без
задоволення, думку прокурора про
відсутність підстав для задоволення апеляції,
обговоривши доводи апеляції,
вивчивши справу та перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених
ст.365 КПК України, апеляційний
суд вважає, що в задоволенні апеляції
слід відмовити з таких підстав.

Вина
ОСОБА_2 у
вчиненні злочину за обставин зазначених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом
порядку, досліджених у судовому
засіданні і належно оцінених судом.
Злочинним діям засудженого дана правильна юридична оцінка.

Згідно
вимог ст.372 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості злочину та
особі засудженого визнається таке покарання,
яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок
м'якості, так і суворості.

Вирішуючи
питання призначення покарання засудженому ОСОБА_2 суд виходив з вимог ст.65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу засудженого та з врахуванням
всіх обставин справи.

Викладені в апеляції потерпілого доводи про те, що засудженому ОСОБА_2 призначено
покарання, яке не відповідає тяжкості
вчиненого злочину та особі засудженого,
не можна визнати обґрунтованими.

3

Суд у
вироку в повній мірі врахував всі обставини вчинення злочину, особу засудженого, який позитивно характеризується, працює,
раніше не судимий, є потерпілим
від аварії на ЧАЕС, одружений, має вагітну дружину та на утриманні троє
неповнолітніх дітей, взяв до уваги що
вчинений ним злочин є тяжкий. Обставини справи,
які б обтяжували покарання ОСОБА_2 відсутні, обставиною,
що пом'якшує його покарання - щире каяття. Крім того, суд врахував і думку потерпілого, який в судовому засіданні (а.с. 138) не наполягав
на призначенні ОСОБА_2
суворого покарання.

Як
вбачається з протоколу судового засідання засуджений в ході судового розгляду
справи у вчиненому розкаювався та просив вибачення за вчинений ним злочин, тому доводи потерпілого з цього приводу є
безпідставними.

Щодо
ствердження апелянта про невідшкодування йому заподіяної шкоди, то як видно із матеріалів справи, потерпілий упродовж провадження по справі, як в ході досудового слідства, так і в ході її судового розгляду, не заявляв позовних вимог до засудженого. Але
ці обставини не перешкоджають потерпілому звернутися до суду про відшкодування
шкоди в порядку цивільного судочинства.

За таких
обставин, суд першої інстанції, належно обґрунтувавши правильно прийшов до
висновку про наявність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_2 від відбування
покарання з випробуванням згідно вимог
ст. ст.75, 76 КК України.

Призначені
судом першої інстанції засудженому ОСОБА_2 вид і міра
покарання, апеляційний суд вважає, є необхідними й достатніми для його виправлення
та попередження вчинення нових злочинів,
підстави вважати таке покарання явно несправедливим відсутні.

За таких
обставин, апеляційний суд не вбачає
підстав для скасування вироку суду першої інстанції.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст.365,
366 КПК України, апеляційний
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляцію потерпілого ОСОБА_1 залишити без
задоволення, вирок Коростенського
міськрайонного Житомирської області від 25 червня 2007 року щодо ОСОБА_2 - без
зміни.