АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2007 року апеляційний
суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Романова О.В.,

суддів: Зав'язуна С.М. та Заліщука М.С.,

з участю

прокурора: Воронухи Д.С.,

представника
потерпілого: ОСОБА_1,

засудженого: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у
м.Житомирі кримінальну справу за апеляціями потерпілого ОСОБА_3, його
представника ОСОБА_1 та
засудженого ОСОБА_2 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23 березня 2007 року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, раніше не судимого,

засуджено за ч.1
ст. 122 КК
України на два роки виправних робіт з відрахуванням у дохід держави 10% із суми його
заробітку.

Міру
запобіжного заходу залишено без зміни -
підписку про невиїзд.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 6083
грн. та на користь фінуправління Житомирської міськради 596 грн. 96 коп.

Відповідно до
вироку суду першої інстанції ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочину при
наступних обставинах.

16.09.2005 року близько 23 год. ОСОБА_2 поблизу
будинку АДРЕСА_1 в ході
конфлікту, який виник між ним та потерпілим ОСОБА_3 на грунті неприязних
стосунків, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому направив на нього
пневматичний пістолет та здійснив декілька пострілів,

Справа №11-391 Головуючий у суді 1 -ї інстанції Побережний В.Й.

Категорія ч.1
ст.122 КК України Суддя-доповідач Зав'язун С.М.

завдавши останньому фізичного болю, від чого той присів.
Скориставшись цим, ОСОБА_2 наніс ОСОБА_3 один удар руків'ям пістолета в тім'яну
ділянку голови.

В результаті
злочинних дій ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_3 були заподіяні слідуючі тілесні
ушкодження: поверхневі рани на лівому передпліччі, правому стегні, грудній
клітці з права, поверхневу забійну рану 1
пальця лівої кисті, які є легкими тілесними ушкодженнями без короткочасного
розладу здоров'я та закриту черепно-мозкову травму у вигляді забійної рани
тім'яної ділянки голови зліва, поверхневу рану спинки носа, струс головного
мозку, які ускладнилися розвитком посттравматичного церебрального арахноїдиту
(запаленням м'яких мозкових оболонок) з лікворо-динамічними порушеннями і
вегето-судинною дистонією, цефалічним синдромом, які відносяться до тілесних
ушкоджень середнього ступеня, що не є небезпечними для життя, але призвели до
тривалого розладу здоров'я.

В апеляції
потерпілий ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 просять скасувати вирок
Корольовського районного суду м.Житомира від 23 березня 2007
року, а справу повернути на додаткове розслідування. Також просять
скасувати постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 11.01.2007 р. в частині щодо
повернення даної кримінальної справи прокурору для проведення додаткового
розслідування.

В обгрунтування
апеляції посилаються на те, що органами досудового слідства та судом першої
інстанції не вірно було застосоване кримінальний закон, а саме, на думку
апелянтів, до засудженого необхідно було додатково застосувати норми ч.4 ст.296
КК України. Крім того, посилаються на те, що суд безпідставно лише частково
задовольним позовні вимоги було відмовлено у задоволенні моральної шкоди.

Засуджений
ОСОБА_2 в апеляції просить вирок суду скасувати, а провадження по справі
закрити. Посилається на те, що суд першої інстанції дав неналежну оцінку
доказам по справі, зокрема зазначає, що висновки суду базуються на суперечливих
показах потерпілого та його зацікавлених родичах та сусідах, а покази свідків,
що свідчили на користь ОСОБА_2 не взяті до уваги. Вини у вчиненому злочині він
не визнавав, зібраними доказами його вина не доведена.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілого, який підтримав
свою апеляцію і заперечував проти апеляції засудженого, доводи засудженого,
який заперечував проти апеляції потерпілого та підтримував свою апеляцію,
міркування прокурора, який вважає вирок обгрунтованим та законним, обговоривши
доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляції не підлягають задоволенню з таких підстав.

Дії ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122 КК України
кваліфіковано правильно, підстави для їх
додаткової кваліфікації за ч.4 ст.296 КК України відсутні.

Вирішуючи
питання про кваліфікацію злочинних дій ОСОБА_2, про зміст і направленість його умислу, суд виходив із сукупності всіх
конкретних обставин справи. Сам характер його дій, обставини, які
передували конфлікту між потерпілим та засудженим, наявність між ними
неприязнених стосунків, дають підстави вважати, що в діях ОСОБА_2 відсутні
необхідні ознаки для їх кваліфікації за ч.4 ст.296 КК України, а має місце
наявність умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у зв'язку з
виниклими неприязненими стосунками.

Безпосередніми
очевидцями конфлікту між потерпілим та засудженим були свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які в судовому засіданні заперечили
факт стрільби ОСОБА_2 із пневматичного пістолета по електричній лампі ліхтаря
на вулиці. Цей факт підтверджено протоколом огляду місця події від 12.10.2005 року, згідно з яким при огляді
електроліхтарів біля будинку АДРЕСА_1 пошкоджень характерних від стрільби з пневматичного
пістолета не виявлено (а.с.36). Вказані свідки пояснили, що фактично конфлікт спровокував потерпілий ОСОБА_3,
який перший почав ображати ОСОБА_2, а після наніс йому удар кулаком по шиї і
намагався відібрати в нього пістолет. Його дії призвели до бійки між ними.

Згідно показань
потерпілого ОСОБА_3, він ОСОБА_2 не бив, а лише намагався його вдарити, але той
ухилившись почав по ньому стріляти із пневматичного пістолета та наносити
удари. В цій частині показання потерпілого
не є повністю правдивими. Як встановлено в ході досудового та судового
слідства між потерпілим та підсудним була бійка в ході, якої вони один одному
спричинили певні тілесні ушкодження, що підтверджується висновками
судово-медичних експертиз №83 від 17.08.2006 року (а.с. 149-156) та №84 від
19.08.2006 року (а.с. 158-161).

Згідно показань
потерпілого та засудженого, вони знайомі з дитинства, проживають по сусідству, раніше товаришували, а після виниклого між
ними декілька років назад спору, перебувають у неприязнених стосунках.
Суд вважає, що саме ця обставина стала першочерговою причиною конфлікту між потерпілим та засудженим 16.09.2005 року, в
результаті якого, останній умисно спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження, які є
середньої тяжкості.

Вина засудженого ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК
України повністю підтвержується дослідженими в судовому засіданні та належно
оціненими судом доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_3, свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, висновками судово-медичних

експертиз,
протоколом огляду місця події тощо.

При вирішенні
питання про відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, суд дотримався вимог ст.ст.64, 323, 328 КПК України,
ст.23 ЦК України.

За наведених
обставин, суд вважає, що апеляції учасників процесу є необгрунтованими,
підстави для скасування постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 11.01.2007 року та вироку
Корольовського районного суду м.Житомира від 23.03.2007 року відсутні.

На підставі
вищевикладеного, керуючись ст.ст.365, 366
КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляції потерпілого ОСОБА_3, його представника ОСОБА_1, засудженого
ОСОБА_2 - залишити
без задоволення, а постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 11.01.2007 року та вирок
Корольовського районного суду м.Житомира від 23.03.2007 року -
без змін.