Справа № 1-20/2008 р.
В И Р О К

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05
серпня 2008 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої - Федорової Т.П.

при
секретарях - Віннічук К.І., Єрмійчук А.В., Халімендик О.В., Капустіної О.В.,
Шуть Р.О.

за
участю прокурора - Шовкопляса О.П., адвоката - ОСОБА_1

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Уфа Російської федерації, росіянки, громадянки
України, освіта вища, працюючої завідуючою Другої Білоцерківської державної
нотаріальної контори, проживаючої АДРЕСА_1, раніше не судимої,

в
скоєнні злочину, передбаченого ст. 367 ч.2 КК України,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2
обвинувачується в тому, що вона, працюючи завідуючою Другої Білоцерківської
державної нотаріальної контори,
являючись службовою особою, неналежне виконала свої службові обов'язки через
несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Так,
ОСОБА_2, працюючи згідно з наказом начальника Управління юстиції Київської
області за № 220 від 11 квітня 1996 року
на посаді завідуючої 2-й Білоцерківської державної нотаріальної контори,
виконуючи організаційно-розпорядчі функції і,
у відповідності з Законом України „Про нотаріат”, на неї покладено
обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та
вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм
юридичної вірогідності.

05
травня 1999 року ОСОБА_2 в приміщенні
2-й Білоцерківської державної нотаріальної конторі отримала від ОСОБА_3
документи про внесення змін до статуту ППФ „Іділія”. Останній мав намір на
заволодіння майном ППФ „Іділія”, однак для доведення його злочинного умислу до
кінця необхідно було нотаріально посвідчити відповідну заяву.

Після
отримання вказаних документів ОСОБА_2, неналежно виконуючи свої службові
обов'язки, при відсутності співвласника ППФ „Іділія” ОСОБА_4 надала бланк №
532767 ОСОБА_3, який скориставшись необачливістю ОСОБА_2 поставив в ньому
підпис від імені ОСОБА_4 про вихід із
складу засновників ППФ „Іділія”.

Після чого ОСОБА_2 видала ОСОБА_3 оформлену
заяву, в якій засвідчила справжність підпису ОСОБА_4 та вказала, що підпис
зроблено в її присутності. Крім того, ОСОБА_2
зареєструвала дану нотаріальну дію в реєстрі № 1-1 реєстрації
нотаріальних дій 2-й Білоцерківської державної нотаріальної контори, де вказала
ОСОБА_4, як особу, для якої вчинено нотаріальну дію, а також вписала ОСОБА_4 в
тарифну відомость за № 43074 як особу, яка внесла кошти за вчинення
нотаріальної дії. Підписи у вказаних документах від імені ОСОБА_4 виконав
ОСОБА_3.

Після
цього ОСОБА_2, не виконавши належним чином своїх службових обов'язків через
несумлінне ставлення до них, після того, як ОСОБА_4 звернулась до неї 05 травня
1999 року і повідомила про незаконність вчиненої нотаріальної дії, не
відреагувала адекватно на дане звернення та не повідомила про даний факт
прокуратуру м. Біла Церква.

Згідно з
висновком судово-почеркознавчої експертизи
№ 95 від 26.05.1999 року, документи про переєстрацію ППФ „Іділія”, складені
ОСОБА_3, підписи від імені ОСОБА_4 виконані ОСОБА_3.

Таким
чином, ОСОБА_2, будучи службовою особою,
на думку обвинувачення, неналежно виконала свої службові обов'язки, чим порушила вимоги Інструкції „Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України”, а саме.

п.5 -
„Нотаріуси зобов'язані здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до
Закону України „Про нотаріат” і принесеної присяги, сприяти громадянам, підприємствам,
установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті інтересів,
роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних
нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана
їм на шкоду, зберігати в таємниці відомості, одержані ними у зв'язку з
вчиненням нотаріальних дій, відмовити у вчиненні нотаріальних дій в разі
невідповідності її невідповідності законодавству України або міжнародним
договорам”.

п. 10 -
„При вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу громадянина, його
представника або представника підприємства, установи, організації, що
звернулися за вчиненням нотаріальних дій. У випадках, коли за громадянина, який
внаслідок фізичної вади, хвороби, або з будь-яких інших причин не може підписати
угоду, заяву або інший документ, підписується інший громадянин, нотаріус
встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу
громадянина, який підписався за нього”.

п. 12 -
„При посвідченні угод і вчиненні деяких інших нотаріальних дій у випадках,
передбачених законодавством України (наприклад, при засвідченні підпису на
документі), нотаріус перевіряє справжність підписів учасників угод та інших
осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальних дій”.

п. 26 -
„Якщо нотаріус виявить, що внаслідок допущеної ним помилки вчинена нотаріальна
дія є неправильною, він зобов'язаний довести про це до відома прокурора для
вжиття заходів до скасування даної нотаріальної дії”.

Допитана
в судовому засіданні підсудна ОСОБА_2 вину в скоєнні інкримінованого злочину не
визнала і суду показала, що з квітня 1996 року працює завідуючою Другою
державною нотаріальною конторою в м. Біла Церква. 05 травня 1999 року до неї в
нотаріальній конторі звернувся ОСОБА_3 з жінкою ОСОБА_4, яка дала тимчасове
посвідчення на проживання в Україні. ОСОБА_4 просила посвідчити її підпис в
заяві про вихід із складу засновників підприємства. Будучи впевненою в тому, що
жінка, яка звернулась за нотаріальною допомогою, є ОСОБА_4, надрукувала текст
документа - заяви про вихід з числа засновників ППФ „Іділія” на спеціальному
бланку, зареєструвала в реєстрі нотаріальних дій, надала документи ОСОБА_4, яка
розписалась в заяві та в реєстрі.

Після
дослідження всіх доказів по справі, суд приходить до висновку, що вина
підсудної ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй злочину не доведена.

Так,
судом встановлено, що 05 травня 1999 року ОСОБА_2, працюючи завідуючою 2-й
Білоцерківської державної нотаріальної контори та виконуючи свої обов'язки, покладені на неї
Законом України „Про нотаріат”, з додержанням вимог Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, посвідчила справжність підпису
ОСОБА_4 на підставі тимчасової посвідки на проживання на території України
НОМЕР_1 виданої 19 січня 1999 року, будучи впевненою в тому, що особа, яка
надала вказану посвідку, дійсно являється ОСОБА_4.

В основу
обвинувачення ОСОБА_2 покладені матеріали кримінальної справи № 1-626/2001 р. (слідчий № справи 27-576) по
обвинуваченню ОСОБА_3 за ст..ст. 102,
193 ч.3 КК України в редакції 1960 року. Вказана справа з метою
постановлення законного рішення судом була досліджена в судовому засіданні.

При
розслідуванні вказаної справи було встановлено, що 04 травня 1999 року ОСОБА_3 заволодів
важливими особистими документами, в тому числі тимчасовою посвідкою на
проживання на території України НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4. Викраденими
документами ОСОБА_3 в подальшому розпорядився за власним розсудом.

До
матеріалів справи була приєднана як речовий доказ тимчасова посвідка на
проживання на ім'я ОСОБА_4, НОМЕР_1 видана 12 грудня 1996 року і дійсна до 12
грудня 1998 року (а.с. 95 кримінальної справи № 1-626/2001 р.).

Підсудна
ОСОБА_2 на досудовому слідстві і в суді стверджувала, що 05 травня 1999 року
разом з ОСОБА_3 до нотаріальної контори прийшла жінка, яка надала тимчасову
посвідку на ім'я ОСОБА_4. Оскільки на фотографії в посвідченні була саме ця
жінка, яка прибула до нотаріальної контори, вона, тобто ОСОБА_2, була впевнена
в тому, що особа жіночої статі, яка звернулася до нотаріальної контори, була ОСОБА_4. Тому, встановивши її особу,
засвідчила її підпис у наданих документах та зареєструвала номер та серію
наданої посвідки.

Тобто,
судом встановлено, що для виконання нотаріальних дій ОСОБА_2 надавалась
тимчасова посвідка НОМЕР_1 видана 19 січня 1999 року, що підтверджується витягом з реєстру № 1-1 реєстрації
нотаріальних дій (в т.5 а.с. 99).

Вказана
тимчасова посвідка, яка надавалась ОСОБА_2 невстановленою особою, за повідомленням від 22 липня 1999 року
начальника паспортного відділення Білоцерківського РВ ГУ МВС України в
Київській області ОСОБА_5, знаходилась у паспортному відділенні (т. 2 а.с. 99-а
кримінальної справи № 1- 626/2001р.).

Тимчасова
посвідка на ім'я ОСОБА_4, яка надавалась ОСОБА_2 та підтверджувала особу, що
зверталась за нотаріальною допомогою, не вилучалась, як речовий доказ до справи
не приєднувалась і експертному дослідженню не піддавалась для встановлення чи дійсно у посвідці була фотографія ОСОБА_4
або іншої особи і чи могла ОСОБА_2 в разі підробки документу об'єктивно виявити
вказаний факт.

Відповідно
до Інструкції „Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України” нотаріус не зобов'язаний перевіряти
справжність документу, що посвідчує особу, яка звернулась за вчиненням
нотаріальних дій. Нотаріус зобов'язаний перевірити справжність підписів осіб,
які звернулися за вчиненням нотаріальних дій.

На запит
суду повідомлено, що тимчасова посвідка на проживання в Україні НОМЕР_1 видана
19 січня 1999 року на ім'я ОСОБА_4, знищена у встановленому законом порядку
(т.7 а.с. 89).

Допитана
судом в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що працює начальником паспортного
столу, добре пам'ятає ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки видавала їм тимчасові
посвідки на проживання. Посвідка на проживання на території України, яка
видавалась ОСОБА_4 19 січня 1999 року, дійсно була знищена.

Суд був
позбавлений можливості допитати ОСОБА_4,
яка виїхала у Вірменію і доставити її для допиту в суд не надалося можливим,
тому суд на підставі ст.. 306 КПК України дослідив покази ОСОБА_4 під час досудового слідства та в минулому
судовому засіданні.

Так,
потерпіла ОСОБА_4 показала, що являлась
засновником ППФ „Іділія”. Документи на ППФ „Іділія” та документи про її особу,
знаходились на зберіганні у її чоловіка - ОСОБА_6, котрий працював на
підприємстві директором. 04 травня 1999 року її чоловік несподівано зник разом
з документами, а через пару днів вона дізналася, що її брат ОСОБА_3 викрав ОСОБА_6, відібрав у нього документи і
через нотаріуса переоформив ППФ „Іділія” на себе. Категорично стверджує, що вона
особисто до нотаріальної контори, де працювала ОСОБА_2, разом з ОСОБА_3 не зверталась і заяви про
свій вихід з числа засновників ППФ „Іділія” не писала (т.2 а.с. 179-181, т.6 а.с. 290-293).

При
проведенні очної ставки з ОСОБА_3 від 19 квітня 2001 року ОСОБА_4 показала, що ходила разом з братом
ОСОБА_3 до нотаріуса на Таращанському масиві та переоформляла на брата фірму „Іділія” (т.2 а.с.131-132).

Але, 04 травня 2001 року ОСОБА_4 звернулась з
заявою до слідчого, де вказала, що 19.04.2001 року на очній ставці з ОСОБА_3
давала вигідні для останнього покази під його психологічним тиском (т.2 а.с.
133).

Тобто,
ОСОБА_4 стверджувала, що до нотаріуса ОСОБА_2 вона не зверталась з проханням
посвідчити її підпис в заяві про вихід засновників ПП „Іділія”. Разом з цим,
ОСОБА_4 заявляла, що дізнавшись про
вчинення нотаріальних дій, одразу поїхала в нотаріальну контору та звернулась
до нотаріуса ОСОБА_2, яка подивилась у книгу та повідомила, що 05 травня 1999
року дійсно посвідчила підпис в заяві від імені ОСОБА_4. Тоді сказала ОСОБА_2,
що являється ОСОБА_4 і ніколи у неї не була, на що ОСОБА_2 відповіла, що до неї
приходили чоловік та жінка, у жінки було тимчасове посвідчення на проживання та
ім'я ОСОБА_4 и фотографія в посвідченні була схожа з тою жінкою (т.2 а.с.
179-181). В суді ОСОБА_4 показала, що нотаріуса ОСОБА_2 зустріла біля виконкому
випадково і остання повідомила, що у неї були жінки, схожі на ОСОБА_4 (т.6 а.с.
290-293).

Тобто,
ОСОБА_4, фактично підтвердила покази
ОСОБА_2 в тій частині, що в нотаріальну контору звернулась жінка з документом
на ім'я ОСОБА_4 і ОСОБА_2, добросовісно помиляючись в тому, що особа є
ОСОБА_4, посвідчила справжність її
підпису.

Відмовляючи
в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених
ст..ст. 191 ч.1, 191 ч.2 КК України (в редакції 1960 року), тобто в підробці та
використанні завідомо підробленого документу, слідчий також вказував на те, що
ОСОБА_3 за допомогою невстановленої слідством особи - жінки, яка назвалася
ОСОБА_4, підробив підпис ОСОБА_4 в нотаріальної конторі (т.6 а.с. 229).

Свідок
ОСОБА_6 суду показав, що потерпіла
ОСОБА_4 - його дружина, ОСОБА_3 - її рідний брат. Його дружина була засновником
приватного підприємства „Іділія”, а він, тобто ОСОБА_6, був директором
вказаного підприємства. В 1999 році у ОСОБА_3 почалися фінансові труднощі, тоді
він з дружиною звернувся до міськвиконкому та нотаріуса ОСОБА_7 та попередили,
що ОСОБА_3 може без їх дозволу переоформили ПП „Іділію”. На початку травня 1999 року ОСОБА_3 силою
забрав у нього документи - тимчасові посвідчення на проживання в України на
його ім'я та на ім'я ОСОБА_4, паспорт, печатку ПП „Іділія”, балансові
документи. ОСОБА_3 силою, з охоронцем відправив його в м. Москву, а з Москви у
Вірменію. Зміг повернутися лише через 3 дні і дружина повідомила, що ОСОБА_3 у
нотаріуса переоформив її підприємство на своє ім'я, про що вона дізналася у
міськвиконкомі. В даний час ОСОБА_4 проживає у Вірменії.

Під час
досудового слідства ОСОБА_6 давав аналогічні свідчення (т. 2 а.с. 37-42,
137-143, т.6 а.с. 241-247).

Тобто,
свідок ОСОБА_6 підтвердив лише те, що ОСОБА_3 без дозволу його дружини ОСОБА_4
дійсно переоформив ППФ „Іділія” на своє ім'я. Проте, свідку невідомо чи
звертався ОСОБА_3 до нотаріальної контори з невідомою жінкою, яка
представлялась ОСОБА_4 та надавала документи на ім'я останньої. Більш того,
свідок ОСОБА_6 показав, що про
можливість переоформлення ППФ „Іділія” без дозволу ОСОБА_4, попереджався інший
нотаріус, а ОСОБА_2 попередженою про таку можливість не була.

Обвинувачення
наполягає на тому, що підпис від імені ОСОБА_4 в заяві про вихід з числа
засновників ППФ „Іділія”, в реєстрі № 1-1 реєстрації нотаріальних дій, в тарифній відомості виконано ОСОБА_3. Проте, в
суді ця обставина не доведена.

Так, ОСОБА_3 по даній справі не допитувався
як під час досудового слідства, так і судом. Судом приймалися міри для
встановлення його місця перебування, але місце його перебування встановити
вдалося можливим (т.6 а.с. 342, 347-348, 351, 360, 362, 363-367, т.7 а.с.
13-19). При призначенні додаткової експертизи суд був позбавлений можливості,
керуючись науково-практичними рекомендаціями щодо призначення судових
експертиз, відібрати у ОСОБА_3 вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки
підписів.

На
дивлячись на те, що ОСОБА_4 ще в травні 1999 року повідомила правоохоронним
органам про те, що ОСОБА_3 переоформив на себе її фірму та завірив від її імені
документи у нотаріуса ОСОБА_2 (т.1 а.с.
3,4 в кримінальній справі № 1-626/2001 рік),
перевірку по заяві в цій частині не було проведено, не були відібрані
зразки підписів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не
прийняті міри для встановлення особи, яка разом з ОСОБА_3 05.05.1999 року
звернулась до ОСОБА_2

В основу
обвинувачення покладено висновок судово-почеркознавчої експертизи від 26 травня
1999 року, яка була проведена в рамках кримінальної справи № 1-626/2001 р. по
обвинуваченню ОСОБА_3. Експерт ОСОБА_8 дійшов висновку, що підпис від імені
ОСОБА_4 в заяві від її імені про вихід зі складу засновників ППФ „Іділія” від
05 травня 1999 року, виконаний ОСОБА_3 (т.2 а.с. 80-84).

Судово-почеркознавча
експертиза, яка була проведена 05 травня 2003 року встановила, що підпис у
журналі-реєстрі № 1-1 для реєстрації нотаріальних дій 2-й Білоцерківської
державної нотаріальної контори за 1999 рік у графі „Розписка про одержання
оформленого документу” напроти прізвища ОСОБА_4, номер нотаріальної дії 1-1201,
виконаний не ОСОБА_4. Даний підпис вірогідно виконаний ОСОБА_3. Вирішити
питання, ким виконані підписи у ксерокопіях
тарифних відомостей №№ 43074, 43075 напроти прізвища ОСОБА_4 у графах „Підпис
громадянина” не надалося можливим (т.5
а.с. 269-277). Експертом не встановлено з достовірністю, що підпис виконаний
ОСОБА_3 внаслідок „можливої зміни ним свого почерку при виконанні підпису від
імені ОСОБА_4, чи характерні для почерку іншої особи”.

Суд в
постановах про направлення кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 на
додаткове розслідування (т.6 а.с. 296, 396) вказував на неможливість оцінити як
доказ висновок почеркознавчої експертизи, оскільки зразки почерку ОСОБА_3
відібрані з порушенням процесуальних норм та без його допиту в якості свідка.

З метою
усунення суперечностей у висновках вищенаведених судово-почеркознавчих
експертиз, судом було призначено додаткову судово-почеркознавчу експертизу.

Згідно з висновком додаткової
судово-почеркознавчої експертизи № 11659 від 15 лютого 2007 року, встановити чи
виконаний підпис від імені ОСОБА_4 у вказаній заяві ОСОБА_3 не надалося
можливим з об'єктивних причин (експерту направлялись фотокопії зразків підписів
ОСОБА_3 з матеріалів кримінальної справи, оскільки відібрати зразки його
підпису не надалося можливим, в зв'язку з не встановленням місця його
перебування). Експерт встановив, що
підпис від імені ОСОБА_4, електрографічне зображення якого розміщено в
графі „підпис” в нотаріально посвідченої заяві від 05 травня 1999 року,
виконано не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням комусь підпису ОСОБА_4.

Судом
допитані особи, що проводили судово-почеркознавчі експертизи - ОСОБА_8
(експертиза від 26.05.1999 року) та ОСОБА_9 (експертиза від 15 лютого 2007
року).

ОСОБА_8
був допитаний судом в якості свідка, оскільки з 2002 року експертом не працює,
являється пенсіонером. Свідок суду показав, що проводив експертне дослідження
зразків документів, зразків почерку. На дослідження надавались документи із
матеріалів кримінальної справи, перелік яких він не пам'ятає.

ОСОБА_9,
допитана судом в якості експерта, підтвердила свій висновок
судово-почеркознавчої експертизи (т.7 а.с. 27-28) і суду показала, що стверджувати
категорично, що підпис від імені ОСОБА_4 виконаний ОСОБА_3 немає можливості у
зв'язку з відсутністю достатнього графічного матеріалу, а саме підписів ОСОБА_3
- вільних, умовно-вільних, експериментальних. Свій висновок підтримує у повному
обсязі. Крім того, експерт ОСОБА_9 показала, що встановити особою чоловічої чи
жіночої статі виконані підписи від імені ОСОБА_4 неможливо у зв'язку з
недостатньою кількістю графічного матеріалу.

Оскільки
місце проживання (перебування) ОСОБА_3 не надалося встановити, суд, трактуючи
всі сумніви на користь підсудної, бере до уваги висновки судово-почеркознавчих
експертиз від 15 лютого 2007 року та від 05 травня 2003 року і вважає не
доведеним те, що підписи від імені ОСОБА_4 виконав саме ОСОБА_3.

Отже,
беручи до уваги наведені вище докази, суд вважає, що обвинувачення не довело
вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй
злочину.

З
об'єктивної сторони для наявності
службового злочину необхідно, щоб: а) мало місце порушення службовою особою
обумовлених її службовим становищем обов'язків, б) в результаті таких дій
службової особи була заподіяна істотна шкода охоронюваним законом правам,
свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам
або інтересам юридичних осіб, в) мав
місце причинний зв'язок між злочинними діями службової особи та наслідками, що
настали.

Обвинувачення
посилається на те, що ОСОБА_2 порушила свої службові обов'язки, передбачені
пунктами 5, 10, 12, 26 Інструкції „Про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України”.

При цьому,
викладається зміст вказаних пунктів Інструкції від 07.07.1994 року, яка
втратила чинність. В новій Інструкції „Про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України” , затвердженої наказом Міністерства юстиції України”
03.03.2004 року пункти 5, 10, 12 та 26 викладаються в іншій редакції.

Так, в
пункті 5 Інструкції передбачено обов'язок нотаріусів вчиняти нотаріальні дії на
спеціальних бланках, в пункті 10 Інструкції
передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом на
всій території України, за винятком встановлених законодавством обмежень. В
пункті 12 Інструкції вказується на те, що нотаріальні дії вчиняються після їх
оплати, а також сплати до бюджету податків з доходів фізичних осіб у випадках,
передбачених законодавством. В пункті 26 Інструкції передбачено право нотаріусів видавати витяги
з реєстрів для реєстрації нотаріальних дій в порядку, установленому пунктом 7
Інструкції.

Вказані
вимоги Інструкції ОСОБА_2, а також і
інші пункти Інструкції, не порушила, тобто з її боку не встановлено будь-яких
порушень, обумовлених її службовим становищем обов'язків.

Також не
доведено, що діями ОСОБА_2 спричинено
істотну шкоду або тяжкі наслідки
ОСОБА_4. Цивільного позову ОСОБА_4 на досудовому слідстві та в минулому
засіданні не заявляла, ніякими доказами не підтверджено те, що їй завдано матеріальних збитків на суму 8966
гривень.

Тобто,
не доведено в суді ані порушення з боку ОСОБА_2 своїх службових обов'язків, ані
настання від її дій тяжких наслідків або істотної шкоди.

ОСОБА_2,
виконуючи свої обов'язки, діяла в межах своїх повноважень і виконувала їх так,
як цього вимагали інтереси служби.

Таким
чином суд вважає недоведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй
злочину. Підстав для перекваліфікації її дій на будь-яку іншу статтю, що
передбачає відповідальність за злочини в сфері службової діяльності, суд не
знаходить. Отже ОСОБА_2 підлягає виправданню.

На
підставі ст..ст. 321-324 КПК України,
суд

З а с у д и в :

ОСОБА_2
визнати невинною у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 367 ч.2 КК України і по
суду виправдати.

Міру
запобіжного заходу, обрану відносно ОСОБА_2 у вигляді підписки про невиїзд -
скасувати.

Речові
докази - доручення ОСОБА_11, тарифні відомості, що зберігаються в матеріалах
справи - зберігати в справі; реєстр 1-1 за 1999 рік, реєстр 1-4 за 2000 рік -
залишити в 2-й Білоцерківській державній нотаріальній конторі.

Вирок
суду може бути оскарженим до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський
міськрайонний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя
-
Т.П. Федорова