Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 січня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000021 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самарканд Республіки Узбекистан, громадянина Республіки Узбекистан, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого до затримання в АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання в Україні, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурором в кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подано апеляційні скарги на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від

________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/21092/13-к Головуючий в І інстанції ОСОБА_11
Провадження №11кп/787/22/2015

Категорія: п.1 ч.2 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_1

10 червня 2014 року.

Даним вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України з призначенням йому покарання у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою, строк відбуття покарання обвинуваченому постановлено рахувати з 10 січня 2013 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 120 000 гривень.

Судом вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів в кримінальному провадженні.

За встановлених вироком суду першої інстанції обставин, ОСОБА_5 10 січня 2013 року, близько 01 год. 00 хв., перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , де знаходились ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , заставши останніх в оголеному вигляді, на ґрунті ревнощів, умисно, з метою протиправного заподіяння смерті двом особам, наніс не менше шести ударів ножем та не менше одного удару тупим предметом по голові і тілу ОСОБА_14 , а також не менше шести ударів ножем та не менше дев`ятнадцяти ударів тупим предметом по голові, тілу та статевих органах ОСОБА_15 , внаслідок чого останні померли на місці події.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив вбивство потерпілих шляхом заподіяння їм наступних тілесних ушкоджень:

1)
ОСОБА_14 у виді синця тім`яної ділянки голови, що відноситься до легкого тілесного ушкодження; колото-різаної рани нижньо-зовнішнього квадрату правої молочної залози, розміром 3,2?0,5 см, непроникаючої, раневий канал якої проходить в м`яких тканинах передньої грудної стінки та закінчується в м`язових тканинах; колото-різаної рани лівої тім`яно-потиличної ділянки, непроникаючої, поверхневої, розміром 2,0?1,4 см; двох колото-різаних ран лівої половини спини, непроникаючих, розмірами 3,0?0,4 см та 2,2?0,3 см, що продовжуються раневими каналами, проходять в м`які тканини спини та закінчуються в м`язових тканинах, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; колото-різаної рани в проекції середньої третини лівої ключиці, розміром 3,0?0,7 см, продовжується раневим каналом довжиною 10,5 см, який проходить через м`які тканини грудної клітини зліва в 2-му міжребер`ї по середньо-ключичній лінії з повним косо-вертикальним зліва направо ушкодженням тканини верхньої долі лівої легені і наскрізним, майже вертикально розміщеним ушкодженням лівої бокової стінки нисхідної частини грудного відділу аорти; колото-різаної рани в ділянці крила лівої клубової кістки, розміром 3,0?0,4 см, продовжується раневим каналом, проникає в порожнину великого тазу позачеревинно, проходить через м`які тканини передньої стінки живота, тазу і закінчується в м`язових тканинах великого тазу. Смерть потерпілої ОСОБА_14 настала внаслідок проникаючого поранення грудної клітки та чисельних поранень передньої та задньої поверхонь грудей, живота з ушкодженням крупної магістральної судини лівої плевральної порожнини, що обумовили зовнішню та внутрішню кровотечу і масивну крововтрату.
2) ОСОБА_15 у виді садна по умовній вертикальній лінії чола розміщеного косо-горизонтально, продовгувато-овальної форми, розміром 2,1?0,3 см; садна в ділянці правого лобового пагорбу на площі 5,2?3,5 см; синця на ділянці перенісся з переходом на спинку носа на площі 7,2?3,4 см, 11 дрібних саден на верхній та нижній повіках правого ока в ділянках внутрішнього і зовнішнього кутів, правої виличної дуги, правої щоки, в основі правої бокової поверхні носівки, на верхній повіці правого ока, в ділянці верхньої губи справа, розмірами від 0,2?0,2 до 0,5?0,5 см; садна в ділянці правої щоки; синців на верхній та нижній губах, розмірами 2,0?1,5 та 3,3?1,6 см; синця тім`яної ділянки голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; чотирьох забійних ран: в ділянці чола на віддалі 1,5 см від умовної вертикальної лінії, що розташована косо-вертикально, поверхневої рани, розміром 2,6?0,3 см; поверхневої рани в ділянці лівого лобного пагорбу, що розміщена косо-вертикально, розміром 3,3?1,7 см, двох паралельних ран, розміщених косо-горизонтально, в ділянці перенісся, розмірами 1,2?0,3 та 2,0?0,3 см, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; рани у волосистій частині тімя`но-лобної ділянки голови косо-поздовжньо та сагітальної лінії, розміром 7,5?1,5 см, що продовжується насічками (верхньо-задній, довжиною до 1 см та передньо-нижній до 0,5 см), непроникаючої рани, глибиною каналу до 0,5 см, дном якої є неушкоджені кістки склепіння черепа, непроникаючої різаної на лівій половині обличчя з рівня лівого лобного пагорбу зверху і косо-вниз до середньої частини лівої вушної раковини, розміром 11,5?0,5 см, що продовжується насічками (верхня до 0,6 см та нижня до 0,3 см), глибиною раневого каналу до 1 см, дном якого є кістки склепіння і лицевого скелету черепа; різаної рани в ділянці калитки, яка проходить від лівої до правої прикореневої частини з оголенням речовини яєчок, розміром 9,5?4,5 см, проходить через оболонки калитки з пошкодженням тканини лівого яєчка на глибину до 0,6 см; двох колото-різаних ран: непроникаючої колото-різаної рани, косо-вертикальної, що розміщена в правій поперековій ділянці, розміром 3,6?0,9 см, із насічкою до 0,4 см, раневий канал якої на глибині 2,3 см, що закінчується в м`яких тканинах; непроникаючої колото-різаної, що розташована косо-вертикально, в правій боковій частині живота, розміром 3,2?1,3 см, раневий канал якої проходить в м`яких тканинах на глибину до 2,8 см, де і закінчується; проникаючої колото-різаної рани, що розміщена в правій боковій частині живота на відстані 5 см від пупка, горизонтально відносно вертикальної вісі тулуба, розміром 4,6?3 см, яка продовжується раневим каналом, що проникає в черевну порожнину, проходить через м`які тканини передньої стінки живота, проникає до передньо-діафрагмальної поверхні в товщу тканини великої долі печінки і на глибині 18 см закінчується, є загальною довжиною каналу 19,5 см, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, в результаті чого в потерпілого ОСОБА_15 виникла зовнішня та внутрішня кровотеча, масивна крововтрата, в результаті чого ОСОБА_15 помер на місці події.
В апеляційній скарзі прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого та відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, вважає вирок суду незаконним в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Покликається на неповне врахування судом тяжкості вчинення злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який з показань в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 негативно характеризується, є агресивним, запальним, конфліктним, неодноразово вчиняв бійки в с. Трубиці з місцевими жителями та погрожував вбивством ОСОБА_14 , форму вини, а саме умисне вбивство двох осіб шляхом завдання їм численних тілесних ушкоджень, вчинення злочину на ґрунті ревнощів, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, а також наслідки, які настали в результаті даного злочину, а саме смерть двох осіб, а також те, що діти потерпілих залишилися сиротами, а потерпіла ОСОБА_12 без годувальника. Просить вирок Рівненського міського суду від 10.06.2014 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_5 , у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що медичне обстеження ОСОБА_5 проведено судовою психолого-психіатричною комісією неповно, з недотриманням вимог законодавства про проведення судово-психіатричної експертизи, без ґрунтовного вивчення особи підекспертного, обставин, які передували вчиненню ОСОБА_5 інкримінованого йому діяння та дослідження інших обставин, які мали важливе значення для встановлення його індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості, емоційних реакцій та станів. Просить призначити повторну стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу обвинуваченого ОСОБА_5 та змінити вирок Рівненського міського суду від 10.06.2014 року, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 з п.1 ч.2 ст.115 КК України на ст.116 КК України, тобто на умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, призначивши йому мінімальне покарання, передбачене санкцією даної статті.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який подану ним апеляційну скаргу підтримав, заперечивши при цьому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу підтримали з підстав у ній викладених та заперечили апеляційну скаргу прокурора, думку представників потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. А згідно з вимогами ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що викладені у вироку суду висновки про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства двох осіб за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, обґрунтовані доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, які були досліджені в судовому засіданні та отримали об`єктивну оцінку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, зазначених у вироку, підтверджується: показаннями потерпілих ОСОБА_12 про те, що 10 січня 2013 року від працівників міліції дізналась про вбивство її чоловіка в с. Трубиці Костопільського району Рівненської області та ОСОБА_13 про те, що 10 січня 2013 року від сина дізналася, що в будинку АДРЕСА_2 виявлено трупи її дочки та чоловіка, зрозуміла, що це зробив ОСОБА_5 , оскільки він і раніше погрожував вбивством її дочці, вказала, що на дорозі після події вона бачила сліди ОСОБА_5 .

Крім того, вина ОСОБА_5 стверджується також показаннями допитаних в судовому засіданні в суді першої інстанції свідків:

· ОСОБА_20 про те, що 09 січня 2013 року, близько 23 год. 40 хв. до нього в районі залізничного вокзалу міста Костопіль підійшов ОСОБА_5 та просив підвезти його до автобусної зупинки с. Трубиці за 100 гривень, що він і зробив, при цьому останній був тверезим та веселим, їхав до дружини, при собі мав важку сумку, в село вони приїхали близько 01 год. ночі;
· ОСОБА_21 про те, що 10 січня 2013 року, близько 03 год. до нього прийшов знайомий ОСОБА_5 , який був схвильований, та розповів, що застав дружину з іншим чоловіком, просив позичити йому грошей на поїздку в Білорусію та переночувати, однак він йому відмовив;
· ОСОБА_22 про те, що ввечері 09 січня 2013 року, о 22 год. завіз ОСОБА_15 на його прохання його ж автомобілем в с. Трубиці, де біля автобусної зупинки ОСОБА_15 вийшов з автомобіля і невдовзі повернувся зі знайомою, з якою вони говорили в автомобілі та розпивали алкогольні напої, близько 23 год. ОСОБА_15 зі своєю знайомою пішли з машини, а він всю ніч чекав їх в автомобілі ОСОБА_15 біля автобусної зупинки с. Трубиці, вранці дізнався про їх вбивство;
· ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які є родичами потерпілої ОСОБА_14 , а також свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , які повідомили, що 10 січня 2013 року дізналися про вбивство ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в будинку АДРЕСА_2 , при цьому свідок ОСОБА_25 повідомив, що того ж дня біля фірточки по вул. Лісній, 8 в с. Трубиці бачив сліди ОСОБА_5 , оскільки знає його ходу та розмір взуття;
· ОСОБА_26 , брата обвинуваченого, про те, що ОСОБА_5 близько 10 років проживав із ОСОБА_14 , мали двох спільних дітей, в них були нормальні відносини, ОСОБА_5 утримував сім`ю, обвинувачений та ОСОБА_14 були повінчані мусульманським обрядом, в їхній сім`ї ніхто не судимий, трагедія є незрозумілою.
Також в основу вироку, після повного дослідження та відповідної оцінки, суд обґрунтовано поклав наступні докази: дані протоколу огляду місця події від 10.01.2013 року з фототаблицями та відеозаписом до нього, під час якого в будинку АДРЕСА_2 було виявлено трупи ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (том 1 а.к.п.44-77); дані протоколу огляду місця події від 10.01.2013 року, відповідно до якого виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору, виявлено на снігу слід взуття, слід біологічного походження (том 1 а.к.п.83-93); дані протоколу огляду місця події (трупа) від 10.01.2013 року, відповідно до якого в приміщенні моргу Костопільської ЦРЛ оглянуті трупи ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та зафіксовано їх ушкодження (том 1 а.к.п.94-101); дані висновку експерта №7 від 10.02.2013 року, яким проведено судово-медичне дослідження трупа ОСОБА_14 , згідно якого встановлено, що смерть гр. ОСОБА_14 настала внаслідок проникаючого поранення грудної клітки та чисельних поранень передньої та задньої поверхонь грудей, живота з ушкодженням крупної магістральної судини лівої плевральної порожнини (наскрізного ушкодження лівої бокової стінки нисхідної частини грудного відділу аорти та наскрізного ушкодження верхньої долі лівої легені), що привело до зовнішньої та внутрішньої кровотечі та обумовило масивну крововтрату, котра і послужила безпосередньою причиною смерті (том 1 а.к.п.147-155); дані висновку експерта №8 від 10.02.2013 року, яким проведено судово-медичне дослідження трупа ОСОБА_15 , згідно якого встановлено, що смерть гр. ОСОБА_15 настала внаслідок проникаючого поранення черевної порожнини та чисельних поранень голови, обличчя, тулуба, живота з ушкодженням тканини великої долі печінки, що привело до зовнішньої та внутрішньої кровотечі та обумовило масивну крововтрату, котра і послужила безпосередньою причиною смерті (том 1 а.к.п.173-188); дані висновків медико-криміналістичних експертиз №96-мк та №95-мк від 27.06.2013 року, згідно яких колото-різані пошкодження на шкіряному клапті з лівої ключичної ділянки від трупа ОСОБА_14 та предметах одягу останньої, а також колото-різані пошкодження на шкіряному клапті з ділянки правої половини живота від трупа ОСОБА_15 та предметах одягу останнього могли бути заподіяні внаслідок травматичної дії клинком ножа, виявленого та вилученого 10.01.2013 року під час огляду місця події в АДРЕСА_2 , так як він має відповідні конструктивні характеристики клинка, а рівно і від дії іншого колюче-ріжучого травмуючого знаряддя з подібними конструктивними характеристиками (том 1 а.к.п.165-170, а.к.п.197-202); дані висновку судово-медичної експертизи №633 від 06.06.2013 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлене тілесне ушкодження у вигляді рубця на долонній поверхні правої кисті в проекції 5-ї п`ясткової кістки, який є наслідком загоєння різаної рани і враховуючи його морфологічні особливості міг утворитися 10 січня 2013 року (том 1 а.к.п.205-206); дані висновку імунологічної експертизи №152 від 06.06.2013 року, згідно якого виявлені під час огляду місця події від 10.01.2013 року в АДРЕСА_2 сліди крові на дверях, зішкрібі з печі та сліду з вулиці може походити від особи з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В системи АВ0, походження виявленої крові від ОСОБА_5 не виключається (том 2 а.к.п.75-76); дані висновку дактилоскопічної експертизи №3-55 від 07.05.2013 року, згідно якого слід долоні руки, вилучений 10.01.2013 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , залишений правою долонею руки ОСОБА_5 (том 2 а.к.п.146-153); дані висновку трасологічної експертизи №2-146 від 10.07.2013 року, згідно якого сліди взуття, вилучені під час огляду місця події 10.01.2013 року в АДРЕСА_2 , могли бути залишені взуттям на праву ногу, вилученим у ОСОБА_5 або іншим взуттям на праву ногу з таким же протектором підошви взуття (том 2 а.к.п.228-234); дані протоколу слідчого експерименту від 19.06.2013 року з участю ОСОБА_5 , згідно якого останній показав на місці, що перебував в будинку АДРЕСА_2 10 січня 2013 року (том 4 а.к.п.37-40).

У кримінальному провадженні не встановлено будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність вказаних доказів.

Наведені у вироку суду докази повністю узгоджуються між собою, не містять суперечностей та в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Безпідставними колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_5 стосовно невірної правової кваліфікації дій обвинуваченого за п.1 ч.2 ст.115 КК України та необхідності перекваліфікації його дій на ст.116 КК України.

Диспозиція ст.116 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_5 №141/13 від 11.04.2013 року індивідуально-психологічні особливості та рівень інтелектуального розвитку підекспертного не мають характеру вад, які б позбавляли його здатності усвідомлювати реальний зміст власних дій та в повній мірі свідомо керувати ними і передбачати їх наслідки, а також правильно сприймати обставини, що мають значення у справі і давати по них відповідні показання. В стані фізіологічного афекту під час скоєння інкримінованого злочину ОСОБА_5 не перебував. У ОСОБА_5 має місце емоційно нестійкий розлад особистості (імпульсивний тип), що є патологією характеру, немає проявів психозу або недоумства та не позбавляє підекспертного здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. У тимчасово хворобливому стані ОСОБА_5 в момент скоєння злочину не знаходився (том 2 а.к.п.261-268).

А у відповідності до акта судово-психіатричної експертизи №47 від 02.04.2014 року, проведеної за клопотанням захисника обвинуваченого, на вчинення ОСОБА_5 інкримінованих дій мала вплив імпульсивність, яка притаманна поведінці ОСОБА_5 . Водночас, нанесення потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 саме множинних тілесних ушкоджень у різний спосіб (як ножем, так і тупим предметом) виключає у ОСОБА_5 стан фізіологічного афекту чи будь-який інший емоційний стан як психологічну підставу для юридичного висновку про стан сильного душевного хвилювання. (том 6 а.к.п.181-188).

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.116 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки саме свідомі, умисні та агресивні дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразилися в заподіянні потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 численних тілесних ушкоджень, які призвели до настання смерті останніх, і свідчать про те, що ОСОБА_5 умисно бажав смерті потерпілих. Таким чином ОСОБА_5 усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом на вбивство потерпілих.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про порушення експертами при проведенні експертизи та складанні акту №47 від 02.04.2014 року вимог законодавства та порядку проведення самої експертизи, то вони не заслуговують на увагу.

При проведенні зазначеної експертизи було додержано всі вимоги законодавства, обставин, які б виключали участь експерта у справі та ставили під сумнів компетентність експертів не встановлено. Експертний висновок обґрунтований, повний та узгоджений з матеріалами кримінального провадження.

Правові підстави для призначення у справі повторної психіатричної експертизи, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, також відсутні.

Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Під час апеляційного розгляду колегією суддів вищезазначених ознак для проведення повторної стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи обвинуваченого не встановлено, не наведено їх і самим апелянтом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 є осудним суб`єктом кримінальної відповідальності та повинен нести покарання за вчинений ним злочин, передбачений п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Винність ОСОБА_5 в умисному вбивстві двох осіб стверджується вищенаведеними доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

При перевірці кримінального провадження колегія суддів не виявила допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неповноти судового розгляду, які тягнули б за собою скасування або зміну вироку, про що порушується питання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 .

Всупереч доводам апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність кримінального покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, суд при призначенні покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини вчинення даного злочину, а саме нанесення потерпілим численних тілесних ушкоджень, а також наслідки, які наступили від вчинення даного злочину у вигляді смерті двох осіб, і які є невідворотними.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції в повній мірі було враховано особу обвинуваченого, вчинення ним злочину вперше, позитивну характеристику останнього за місцем його постійного проживання, посередню характеристику за місцем утримання його під вартою, особисте сприйняття подій ним через релігійну приналежність та окреме проживання від дружини та дітей, поведінку обвинуваченого до вчинення злочину, зокрема те, що він займався суспільно-корисною працею за місцем проживання та на заробітках в РФ, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, що були викликані аморальною поведінкою його дружини.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі прокурора на необхідність призначення ОСОБА_5 довічного позбавлення волі.

Так, на думку колегії суддів, довічне позбавлення волі є виключним видом покарання, яке встановлюється, у відповідності до ст. 64 КК України, за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

А враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме визнання ОСОБА_5 факту перебування його на місці вчинення злочину, збуджений стан останнього, викликаний діями самих потерпілих, яких він застав в оголеному вигляді, наявність лише однієї кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч.2 ст.115 КК України, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав останньому максимальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на певний строк та не застосував довічне позбавлення волі.

На думку колегії суддів таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_9 про зміну вироку в частині призначення покарання обвинуваченому, оскільки вважає обране ОСОБА_5 покарання справедливим згідно пред`явленого обсягу обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно вирішено і цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди, оскільки при визначенні сум морального відшкодування, суд виходив із характеру та обсягу душевних і психічних страждань, яких зазнали позивачі внаслідок смерті чоловіка та доньки відповідно, так і з засад розумності, виваженості та справедливості.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
___________ _____________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3