У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Школярова В.Ф., Федченка О.С.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 06 листопада 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на судові рішення щодо неї.

За вироком Подільського районного суду м. Києва від 13 січня 2006 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка
України, не судима,

засуджена
за ст. 366 ч.1 КК України до штрафу у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посаду головного
бухгалтера на 3 роки.

Суд постановив стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 466 грн. 96 коп.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2007 року вирок залишено
без зміни.

ОСОБА_1 визнано винуватою у тому, що в період з лютого по листопад 2003
року, працюючи згідно наказу генерального директора ТОВ “АДС” “Поділ” від 14 грудня 1999 року головним бухгалтером цього ТОВ, вона умисно не відображала у
податкових деклараціях з ПДВ податкові зобов'язання ТОВ та подавала їх до ДПІ
Подільського району м. Києва.

Таким чином, вона не вказала податкові зобов'язання ТОВ “АДС” Поділ” за
2003 рік у таких сумах: січень - 910 грн., лютий - 339 грн., березень - 300
грн., квітень - 411 грн., травень - 337 грн., 1й квартал - 2300 грн., 1
півріччя - 1500 грн., червень - 177 грн., липень - 407 грн., серпень - 10 грн.,
вересень - 160 грн., 3й квартал - 200 грн., жовтень - 339 грн. Звітуючи за
перший квартал, перше півріччя і третій квартал 2003 року вона не відобразила
доходи ТОВ “АДС” “Поділ” в сумі, відповідно, 7 800 грн., 4 900 грн., 3 100 грн.

На підставі цього суд першої інстанції зробив висновок про те, що ОСОБА_1
допустила порушення п.6 ст. 7 Закону України “Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні”, п.1.1 ст. 1 Закону України “Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” та Статуту ТОВ “АДС” “Поділ”, оскільки підробляла, складала
та видавала завідомо неправдиві офіційні документи.

У касаційній скарзі, як видно із її змісту, засуджена ОСОБА_1 посилається
на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і вважає себе
засудженою безпідставно. Крім того, вона указує на ряд допущених судом першої
інстанції істотних порушень кримінально-процесуального закону, а також
порушення апеляційним судом положень ст. 377 КПК України, у зв'язку з чим
просить ухвалені щодо неї судові рішення скасувати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи
та обговоривши викладені у касаційній скарзі засудженої доводи, колегія суддів
вважає, що її скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень, передбачених ст. 398 КПК України
підставами для скасування або зміни касаційною інстанцією рішення місцевого та
апеляційного судів є істотне порушення кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Що стосується застосування кримінального закону, то колегія суддів вважає
правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
передбаченого ст. 366 ч.1 КК України злочину за викладених у вироку обставин.

Зокрема, із змісту долучених до справи податкових декларацій, поданих за
підписом головного бухгалтера ОСОБА_1 ТОВ “АДС” “Поділ” до ДПІ Подільського
району м. Києва та підписаних засудженою, видно, що у них відсутні дані про
наявність доходів та податкових зобов'язань.

Згідно висновку проведеної по справі почеркознавчої експертизи суд першої
інстанції встановив, що підписи в указаних деклараціях були виконані саме
ОСОБА_1.

Зазначені у вироку порушення податкового законодавства, як вбачається із
змісту досліджених судом пояснень свідка ОСОБА_3, були виявлені тільки у 2004
році, тобто після проведення відповідної перевірки бухгалтерських документів
підприємства податковим органом.

Свідок ОСОБА_4 суду підтвердив, що підготовкою бухгалтерської документації
займалась саме головний бухгалтер ТОВ ОСОБА_1

З врахуванням тих доводів, на які засуджена посилається у своїй скарзі про
причетність інших осіб до вчинення указаного у вироку злочину, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування чи зміни винесених по справі судових рішень.
Крім того, як видно із матеріалів справи аналогічного змісту показання ОСОБА_1
про те, що вона діяла виключно за вказівкою директора ТОВ ОСОБА_4 були
предметом досліджень у ході досудового слідства. В результаті, постановою
слідчого прокуратури від 26 квітня 2004 року в порушенні кримінальної справи
щодо ОСОБА_4 за фактами підроблення, складання, видачі завідомо неправдивих
офіційних документів за ст.ст. 364, 365, 366 КК України було відмовлено за
відсутністю в його діях складу злочину.

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав
доведеною вину ОСОБА_1 і правильно кваліфікував її дії за ст. 366 ч.1 КК
України.

Вирішення судом першої інстанції питання призначення засудженій покарання
відповідає положенням ст. 65 КК України. Підстав для пом'якшення цього
покарання колегія суддів не вбачає.

Посилання у скарзі засудженої на допущені судом першої інстанції в ході
розгляду даної справи порушення вимог КПК України є безпідставні і не
підтверджуються даними, що містяться в матеріалах справи.

Так, зокрема, дані протоколу судового засідання від 17 серпня 2004 року
свідчать про те, що після відмови у допуску до участі у справі в якості
захисника фахівця у галузі права ОСОБА_5, підсудній було роз'яснено положення
ст.ст. 44 - 46 КПК України і вона підтвердила суду своє бажання захищатись
самостійно. Участь захисника по даній категорії справ не є обов'язковою.

Не підтвердились й інші викладені у касаційній скарзі доводи засудженої про
порушення вимог КПК України, в тому числі що стосується вирішення заявленого відводу
складу суду, оскільки, як свідчать дані протоколу судового засідання, у всіх
випадках заявлення головуючими відводів ці заяви розглядались і по них
виносились відповідні рішення.

Відсутні у справі клопотання від учасників судового розгляду, у тому числі
і від ОСОБА_1, про повне фіксування судового процесу технічними засобами.
Більше того, до справи долучено заяву від імені ОСОБА_1, у якій вона просить не
застосовувати технічні засоби для фіксування судового процесу.

Посилання засудженої на неповноту судового слідства та невідповідність
висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи до компетенції
касаційного суду не відносяться. Разом з тим, як видно із змісту ухвали
апеляційного суду, такого ж змісту доводи засудженої були предметом дослідження
під час апеляційного розгляду цієї справи. Відмовляючи у їх задоволенні,
апеляційний суд у своїй ухвалі навів відповідні мотиви прийнятого рішення.

Порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкоджали як суду
першої інстанції, так і апеляційному суду винести законне і обґрунтоване
рішення, по справі не виявлено.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженої ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

Міщенко С.М. Школяров
В.Ф. Федченко О.С.