Справа № 183/1930/15
№ 1-кп/183/325/15
В И Р О К
іменем України
03.04.2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000250 від 19.03.2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, солдата військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
02 квітня 2014 року наказом № 71 командира військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_5 зараховано до списків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) та призначено на посаду номера обслуги радіотелефоніста, 1 батареї, реактивного дивізіону, військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_3 ).

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, зобов`язаний суворо дотримуватися у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

24 січня 2015 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , умисно, самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд в АДРЕСА_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

23 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином, у період з 24 січня 2015 року по 23 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та ухилявся без поважних причин від проходження військової служби, тривалістю понад один місяць.

26 березня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні. В даній угоді зазначено, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України; активно сприяти розкриттю злочину.

Сторони дійшли до згоди про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.

В підготовчому судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд в підготовчому судовому засіданні переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Розглянувши вищезазначену угоду про визнання ОСОБА_5 винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним, суд приходить до висновків, що угода відповідає вимогам КПК України.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновків, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 знайшла своє повне підтвердження, його дії необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Перевіряючи угоду в частині призначення міри покарання на відповідність вимогам КПК України, суд вважає, що вона узгоджена в межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України, застосування ст. 69 КК України відповідає вимогам вказаної статті, а також тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, ст. 69 КК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 березня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання із застосування ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1