Справа № 11-436/ 2007року Головуюча в 1-й інстанції Заводська О.П..
Категорія спи 164 ч.1 КК України Доповідач Суслов М.І.
УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

11 липня 2007 року колегія
суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного

суду Хмельницької області в складі:

Головуючого-судді Шершуна В.В., суддів Суслова М.І., Цінника П.О., з участю прокурора Крохмалюк Л.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за

апеляцією засудженого ОСОБА_1на
вирок Старокостянтинівського районного суду

від 20 квітня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженця м. Кунгур Російської
Федерації, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою,
одруженого, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1, раніше не судимого, -

засуджено за ст. 164 ч.1 КК України
на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.
75 КК України його звільнено від відбування покарання з встановленням
іспитового строку строком один рік.

За вироком суду ОСОБА_1засуджено за те, що він відповідно до рішення Старокостянтиніського райсуду від 01.10.2002 року зобов'язаний був сплачувати з 2 листопада 2002
року аліменти на користь потерпілої ОСОБА_3на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2року народження, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку
щомісячно, до її повноліття, але не менше 1/4 частини неоподаткованого мінімуму
доходів громадян. Однак працевлаштувавшись на роботу, не повідомляв про це
органи державної виконавчої служби, не подав за місцем роботи заяву про
необхідність стягнення з його заробітної плати аліментів, внаслідок чого злісно
ухилився від сплати коштів та заборгував їх сплату на суму 6093 грн. 92
коп.

В поданій на вирок апеляції засуджений ОСОБА_1. просить вирок суду скасувати, а справу провадженням закрити. При цьому,
стверджує, що його вина в злісному ухиленні від
сплати аліментів не доведена, а судом не взято до уваги тієї обставини, що він хвора людина, про що було заявлено клопотання про
призначення експертизи на предмет вирішення його осудності. Стверджує, що всі
питання надання допомоги для ОСОБА_3вирішувались добровільно і ніяких
претензій з її сторони не було.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, засудженого на підтримку
доводів апеляції, прокурора, який вважає
вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінальної справи та
вивчивши матеріали цивільного позову потерпілої про стягнення з засудженого
аліменти на користь неповнолітньої дочки, колегія суддів судової палати

знаходить: апеляцію засудженого як таку, що задоволенню не підлягає.

Вина ОСОБА_1у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Так, в суді
засуджений вину не визнав і пояснив, що
не сплачував і не збирається сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої
дочки через те, що не визнає себе

2

зобов'язаним їх сплачувати.

Однак невизнання ним своєї вини спростовується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Так, з пояснень ОСОБА_3.,
свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6вбачаються обставини
задоволення позовних вимог потерпілої до засудженого
про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, ухилення останнього
від їх сплати та утворення боргу на значну суму.

Об'єктивно його вина підтверджується постановою Старокостянтиніського
районного суду від 1.10.2002 року, дублікатом
виконавчого листа №2-1723 від 22.05.2006 року, довідкою відділу ДВС про заборгованість станом на 1.05.2006 року,
викликами-попередженнями та іншими матеріалами кримінальної справи.

Проаналізувавши вчинене та оцінивши в сукупності усі докази, суд
обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини засудженого у вчиненому
злочині, вірно кваліфікувавши його дії за ст.164 ч.1 КК України.

Твердження ОСОБА_1про помилковість його засудження за злісне ухилення від сплати аліментів, не грунтуються на дійсних обставинах
справи і спростовуються його ж показами даними на досудовому слідстві (а. с.
24), де він стверджував про те, що йому було відомо про необхідність сплачувати аліменти на користь неповнолітньої
дочки, йому постійно повідомляли про вказане з
ДВС, але він на виклики не з'являвся, про своє працевлаштування не повідомляв, чим свідомо ухилявся від сплати аліментів.

Доводи останнього про необгрунтовану відмову в призначенні
судово-психіатричної експертизи не узгоджуються з
вимогами процесуального закону, який, крім інших підстав, встановлює обов'язковість призначення експертизи і для встановлення
психічного стану обвинуваченого при наявності в
справі даних, які викликають сумнів щодо його осудності.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які викликали б сумнів щодо
осудності останнього, на обліку психіатра він
не перебуває (а.с. 45-зворот), в судовому засіданні не пред'являв документи, які давали б підстави суду призначити відповідні
медичні дослідження, а його захист в
апеляційному суду на спростування судового рішення про визнання винним за ухилення від сплати аліментів переконує колегію суддів
про обгрунтованість відмови судом першої інстанції про
призначення експертизи.

Міра покарання йому обрана згідно вимог ст. ст. 50 і 65 КК України з
врахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину,
особистості винного та конкретних обставин по справі.

При призначенні покарання судом враховані всі обставини, які його
пом'якшують.

З врахуванням викладеного підстав для скасування чи зміни вироку апеляційна
інстанція не знаходить.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати,
-

ухвалила:

вирок
Старокостянтинівського районного суду від 20 квітня 2007 року щодо ОСОБА_1
залишити без змін, а апеляцію засудженого-без задоволення.