Справа № 738/2911/14-к
№ провадження 1-кп/738/10/2015
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року місто Мена
Менський районний суд Чернігівської області в складі:
судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мена кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 вересня 2014 року за № 0000324, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Менського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2013 року за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора - ОСОБА_4
потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим, в період невідбутого покарання за попередніми вироками, вчинив нові умисні злочини при наступних обставинах.

14 серпня 2014 року близько 13-00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку, АДРЕСА_2 , скориставшись неуважністю господаря, умисно таємно, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку належного ОСОБА_5 мобільного телефону марки «Nokia-105» вартістю 219,46 грн. з карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 15,00 грн. з коштами на рахунку 11,38 грн., чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 245,84 грн..

Повторно, 05 вересня 2014 року близько 13-00 год. ОСОБА_3 з метою крадіжки прибув до господарства ОСОБА_5 , розташованого по АДРЕСА_2 , де шляхом відчинення запираючого пристрою вхідних дверей будинку проник у веранду, звідки умисно, таємно викрав належний ОСОБА_5 велосипед марки «Аист» з рамою відкритого типу вартістю 310,00 грн..

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 14 вересня 2014 року близького 10-00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи поряд з господарством, розташованим по АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, умисно таємно викрав велосипед марки «Мінськ» з рамою відкритого типу, належний ОСОБА_6 , вартістю 538,05 грн..

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні крадіжок телефону у потерпілого ОСОБА_5 та велосипеда у потерпілого ОСОБА_6 визнав, фактичні обставини вчинення цих злочинів, що викладені в обвинувальному акті та правову кваліфікацію дій не оспорював, вину у вчиненні крадіжки велосипеда у потерпілого ОСОБА_5 визнав, проте заперечував проникнення у веранду з метою викрадення майна потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_3 по епізоду вчинення крадіжки мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_5 під час судового розгляду показав, що 14 серпня 2014 року в обідню пору прийшов до ОСОБА_5 додому, двері в будинок були відчинені. Під час спілкування з потерпілим побачив на тумбі поряд з ліжком, де відпочивав потерпілий, мобільний телефон Nokia. Скориставшись тим, що ОСОБА_5 відволікся, дивився телевізор, викрав телефон і пішов додому. Вдома замінив сімкартку з телефону на іншу, а вилучену сімкартку з викраденого телефону, залишив та тумбі, телефон загубив в цей же день.

По епізоду вчинення крадіжки велосипеда у потерпілого ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав, під час судового розгляду декілька разів змінював свої показання. Спочатку показав, що точних дати та часу не пам`ятає, але не заперечує, що 05 вересня 2014 року в обідню пору прийшов до потерпілого ОСОБА_5 , вхідні двері у веранду були зачинені із внутрішньої сторони на засов дерев`яною палкою, декілька разів штовхнув двері, палка випала і двері відчинилися. Зайшов у веранду, посмикав за дверну ручку вхідних дверей в будинок, двері відкрив господар. Прийшов до ОСОБА_5 з метою дізнатися про приїзд його брата, з яким мав намір поспілкуватися з приводу працевлаштування, а не з метою крадіжки велосипеда. Після спілкування з потерпілим, виходячи з будинку, побачив у веранді велосипед, який вирішив викрасти. Велосипедом поїхав додому та сховав його у веранді свого будинку. Згодом показав, що 05 вересня 2014 року прийшов до ОСОБА_5 , вхідні двері будинку були зачинені із внутрішньої сторони на гачок. Постукав у двері, потім у вікно. Оскільки двері ніхто не відкрив, то за допомогою гілки з дерева відкрив гачок і зайшов у веранду. Двері із веранди у будинок також були зачинені. Він постукав у двері, смикнув за ручку дверей, прислухався, у будинку було тихо, подумав, що потерпілий придрімав й вирішив його не турбувати. Виходячи з веранди, побачив велосипед, який вирішив взяти, щоб з`їздити додому, а не з метою викрадення.

Обвинувачений ОСОБА_3 по епізоду вчинення крадіжки велосипеда у потерпілого ОСОБА_6 під час судового розгляду показав, що точних дати та часу вчинення злочину не пам`ятає, але не заперечує, що 14 вересня 2014 року в першій половині дня, проходячи по вулиці Кірова в м. Мена, біля одного з господарств побачив велосипед марки відкритого типу з кошиком для багажу, скориставшись тим, що на вулиці нікого не було, викрав велосипед і поїхав на ньому на вул. Сахновського у м. Мена до знайомого ОСОБА_7 . Через годину приїхав потерпілий ОСОБА_6 і сказав, що це його велосипед, пересвідчившись, що дійсно велосипед належить йому, віддав велосипед потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_3 жалкує з приводу того, що вчинив, під час судового розгляду попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_5 , зазначивши, що перед потерпілим ОСОБА_6 вже вибачався раніше, просив не призначати суворе покарання.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні крадіжки телефону та велосипеда у потерпілого ОСОБА_5 підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 під час судового розгляду показав, що 14 серпня 2014 року до нього додому заходив ОСОБА_3 .. Після того як ОСОБА_3 пішов з будинку, виявив, що з пральної машини зник телефон, у крадіжці запідозрив ОСОБА_3 , два рази їздив до обвинуваченого, щоб забрати у нього телефон, але його не було вдома. 05 вересня 2014 року в обідню пору виявив зникнення з веранди будинку велосипеда марки «Аист» з відкритим типом рами. В цей день він знаходився вдома, вхідні двері в будинок були зачинені із внутрішньої сторони на гачок та в ручку була вставлена дерев`яна палка, двері з веранди в будинок також були зачинені на засов, ОСОБА_3 не бачив, не спілкувався з ним, чув якийсь шум, незначні звуки, але подумав, що то сусід щось робить. Якби обвинувачений постукав у двері чи у вікно, то він почув би. Про викрадення велосипеду повідомив в міліцію, також повідомив про те, що у крадіжці велосипеда підозрює ОСОБА_3 .. При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 11 вересня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області з письмовою заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який 14 серпня 2014 року викрав у нього мобільний телефон. На підставі даної заяви 11 вересня 2014 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000332 (а.с. 89).

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи від 13 жовтня 2014 року № 507 середня ринкова вартість мобільного телефону «Nokia-105» з урахуванням зносу, виходячи з режиму вільного ціноутворення на території України станом цін на 14 серпня 2014 року, може складати 219,46 грн. (а.с. 52-53).

З довідки ФОП ОСОБА_8 вбачається, що вартість картки оператора мобільного зв`язку «Лайф» станом на 14 серпня 2014 року становила 15 грн. (а.с. 48).

У протоколі обшуку від 21 жовтня 2014 року у будинку за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 зафіксовано, що під час обшуку в одній з кімнат будинку на тумбі з дзеркалом було виявлено та вилучено картку оператора мобільного зв`язку «Лайф», а також зафіксовані пояснення ОСОБА_3 про те, що йому невідомо походження вилученої картки «Лайф» (а.с. 57-59).

У протоколі огляду від 21 жовтня 2014 року зазначено, що під час огляду вилученої 21 жовтня 2014 року за місцем проживання ОСОБА_3 картки оператора мобільного зв`язку «Лайф», було встановлено номер оператора - НОМЕР_1 , шляхом поміщення сімкартки до мобільного телефону, перевірено її рахунок та встановлено, що на рахунку маються грошові кошти в розмірі 11 грн.38 коп., потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що це та сімкартка, яка була у нього викрадена (а.с. 60).

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 08 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області з усною заявою про вжиття заходів до ОСОБА_3 , який 05 вересня 2014 року з будинку викрав велосипед марки «Аист» жіночого типу зеленого кольору.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000324, відомості за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, з фабулою щодо обставин проникнення до будинку та вчинення крадіжки велосипеда були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 вересня 2014 року (а.с. 88).

У протоколі огляду місця події від 08 вересня 2014 року зафіксовано проведення огляду господарства, розташованого по АДРЕСА_4 , в якому проживає потерпілий ОСОБА_5 , під час якого виявлено, що вхідні двері у веранду із внутрішньої сторони зачиняються на гачок з проволоки, який на час огляду розігнутий. На зображенні під №4 ілюстративної таблиці зафіксовано місце, де зберігався велосипед та звідки його було викрадено (а.с.34-36).

Під час огляду господарства ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 у веранді на підлозі під ковдрами було виявлено та вилучено до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області велосипед марки «Аист» зеленого кольору, передні та задні щитки відсутні, сидіння чорне, шкіряне, кермо нікельоване з чорними ручками, на рамі сліди пошкодження фарбованого покриття, ободи коліс нікельовані, на задньому колесі спиці зігнуті, про що зафіксовано у протоколі огляду місця події від 08 вересня 2014 року (а.с.37-39).

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 10 жовтня 2014 року №506 середня ринкова вартість велосипеда марки «Аист» з відкритим типом рами, з урахуванням зносу, за умови знаходження його у відповідному товарному, робочому та придатному для подальшого використання стані, станом на 05 вересня 2014 року, могла складати 310 грн. (а.с. 43-45).

Вина ОСОБА_3 у вчиненні крадіжки велосипеда у потерпілого ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду показав, що 14 вересня 2014 року в першій половині дня приїхав на велосипеді марки «Мінськ» синього кольору з відкритим типом рами до господарства, розташованого по АДРЕСА_3 , з приводу працевлаштування, велосипед залишив на вулиці. Коли вийшов з подвір`я на вулицю, то велосипеда не було, перехожі повідомили, що на схожому за його описом велосипеді проїжджав ОСОБА_3 та вказали напрямок, в якому він поїхав. Він пішов за ним на вулицю Сахновського в м. Мена і в одному з господарств побачив свій велосипед, повідомив ОСОБА_3 та іншим особам, які були присутні, що велосипед належить йому і він хоче його забрати, ОСОБА_3 не заперечував.

Свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду показала, що у вересні 2014 року, точної дати не пам`ятає, в обідню пору до її господарства приїхав ОСОБА_3 на велосипеді жіночого типу, блакитного чи синього кольору з кошиком для багажу. Її чоловік запитав в обвинуваченого звідки у нього велосипед, на що ОСОБА_3 відповів, що велосипед взяв у сусідки покататися. Через годину прийшов потерпілий ОСОБА_6 та повідомив, що велосипед належить йому і забрав велосипед з подвір`я. ОСОБА_3 відразу ж пішов за потерпілим.

13 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області з письмовою заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який у вересні 2014 року викрав велосипед марки «Мінськ» жіночого типу синього кольору.

На підставі даної заяви 13 листопада 2014 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000419 (а.с. 90).

У протоколі огляду місця події від 13 листопада 2014 року зафіксовано огляд території відкритої місцевості по вулиці Кірова в м. Мена поряд з господарством №21 та було встановлено місце, де потерпілий ОСОБА_6 залишив велосипед, який було викрадено (а.с. 63-65).

13 листопада 2014 року було проведено огляд велосипеда марки «Минськ» з рамою відкритого типу, синього кольору, про що зафіксовано у протоколі огляду від 13 листопада 2014 року (а.с.66-68).

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 14 листопада 2014 року №580 середня ринкова вартість велосипеда марки «Минськ» з урахуванням зносу, станом на 14 вересня 2014 року, може складати 538 грн. (а.с. 74-75).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 27 листопада 2014 року вбачається, що з метою перевірки і уточнення відомостей щодо обставин вчиненої ОСОБА_3 14 вересня 2014 року крадіжки велосипеда «Минськ», було проведено слідчий експеримент з участю ОСОБА_3 із застосуванням технічного засобу фіксації цифрової відеокамери «Canon-Legria FS406. Під час розгляду справи у суді було відтворено відеофайл із записом слідчого експерименту з участю ОСОБА_3 , який міститься на диску «СD», доданому до протоколу. Відомості щодо обставин встановлених слідчим експериментом, які зазначені в протоколі повністю відповідають відеозапису слідчого експерименту та узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 і показаннями потерпілого ОСОБА_6 , наданими під час судового розгляду, а саме щодо часу, місця та способу вчинення злочину (а.с. 76-77).

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що обвинувачення висунуте ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження під час судового розгляду у повному обсязі, його дії за сукупністю вчинених злочинів правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст. 185 КК України як крадіжка, вчинена повторно, та за ч.3 ст. 185 КК України - крадіжка, вчинена повторно з проникненням в приміщення.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 на те, що умисел на викрадення велосипеда у потерпілого ОСОБА_5 виник у нього під час перебування у веранді будинку спростовуються доказами, дослідженими під час судового засідання, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_5 про те, що обвинувачений потайки проник до веранди, вхідні двері якої були зачинені, не погукав його, будучи раніше у нього в будинку, бачив велосипед, який зберігався у веранді біля входу, тобто на самому видному місці, а під час впізнання ним велосипеда ОСОБА_3 обвинувачував його в тому, що це він приїхав на велосипеді і залишив його у веранді.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 плутався в своїх показаннях, пояснюючи спочатку про те, що він заходив в будинок до потерпілого, спілкувався з ним, а при виході з будинку вирішив викрасти велосипед, який знаходився у веранді, а потім показав, що в будинок не заходив, а лише у веранду, прислухався, у будинку було тихо, подумав, що потерпілий придрімав, а тому не захотів його турбувати. Пізніше обвинувачений показав, що стукав у двері веранди та у вікно будинку, але оскільки в кімнаті потерпілого гучно працював телевізор, то потерпілий не почув.

З врахуванням показань обвинуваченого та потерпілого, обставин події злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 проник до веранди саме з метою викрадення велосипеду.

За таких обставин, суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_3 по епізоду вчинення крадіжки велосипеда у ОСОБА_5 , даних ним в судовому засіданні, так як вбачає, що такі показання обвинуваченим висловлені з метою перешкодити встановленню фактичних обставин кримінального провадження, покращити своє становище та уникнути належного покарання за вчинений злочин, оскільки ОСОБА_3 розуміє тяжкість вчиненого та усвідомлює, яке може понести покарання за вчинене, та розцінює їх як метод обраного обвинуваченим захисту.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року, N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

В обвинувальному акті обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 зазначено щире каяття, про наявність та необхідність врахування цієї обставини при призначенні покарання зазначав прокурор.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає, що така обставина відсутня, виходячи з наступного.

Щире каяття, відповідно до ст. 66 КК України, є обставиною, що пом`якшує покарання, та перш за все характеризує посткримінальну поведінку особи, що вчинила злочин, тобто поведінку після вчинення злочину. Така поведінка повинна бути позитивною, суспільно корисною, свідчити про усвідомлення винним протиправності вчиненого ним діяння, а тому знижує ступінь суспільної небезпечності особи винного. Про щирість каяття особи свідчить її поведінка після вчинення злочину. В судовому засіданні висловлювання обвинуваченим про те, що він розкаявся у вчиненні злочинів, не були щирими та не віднайшли зовнішнього прояву, вибачення обвинуваченого також не було щирими. Судом не встановлено факторів, які б об`єктивно підтверджували щирість каяття обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду. За таких обставин суд не може врахувати щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, лише на основі голослівної заяви прокурора, оскільки сторона обвинувачнення об`єктивно нічим не підтвердила шкодування обвинуваченим про вчинене.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає рецидив злочину.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що він вчинив умисні середньої тяжкості та тяжкий корисливі злочини, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, злочини вчинив протягом короткого проміжку часу один за одним та в період невідбутого покарання за попередніми вироками, що свідчить про його схильність до вчинення кримінально-караних дій і небажання стати на шлях виправлення, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення дрібної крадіжки, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Менської ЦРЛ не перебуває, його вік, матеріальний стан, відсутність постійної роботи, соціальні зв`язки та схильності, відношення до вчиненого, думку потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання, та з урахуванням обставин справи вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями ч.2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України, та відповідно до ст. 70 КК України, визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, а саме крадіжку мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_5 14 серпня 2014 року, тобто до ухвалення вироку Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (стаття 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_3 у даному випадку не призначається покарання за ч.4 ст.70 КК України.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив злочини за іншими епізодами до відбуття покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року, то суд вважає необхідним призначити йому покарання за правилами, передбаченими статтею 71 КК України, та остаточно визначити покарання за сукупністю вироків шляхом частково складання призначених покарань.
За правилами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Визначаючи невідбуту частину покарання ОСОБА_3 за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року суд виходить з наступного.

Відповідно до п.26 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України при вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року обчислюється з 15 жовтня 2014 року, а саме з часу затримання в порядку виконання зазначеного вироку, що вбачається з протоколу затримання особи від 15 жовтня 2014 року.

Ухвалою слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2014 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого був продовжений ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2014 року. Отже, на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, тобто станом на 16 жовтня 2014 року, невідбута частина строку покарання ОСОБА_3 за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року становить 3 роки 3 місяці 29 днів позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з 16 жовтня 2014 року.
Речові докази: велосипед марки «Аист» з рамою відкритого типу, картку оператора мобільного зв`язку «Лайф» за номером НОМЕР_1 , які передані на зберігання ОСОБА_5 , велосипед марки «Минськ» із рамою відкритого типу, який передано на зберігання ОСОБА_6 вважати такими, що повернуті законним володільцям; CD диск з файлами відеозйомки слідчого експертименту від 27 листопада 2014 року, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів в загальній сумі 540,54 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Цивільні позови у даному кримінальному провадженні потерпілими не заявлені.
Суд приходить до висновку про необхідність до набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року та остаточно визначити покарання 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обчислювати з 16 жовтня 2014 року.
Речові докази: велосипед марки «Аист» з рамою відкритого типу, картку оператора мобільного зв`язку «Лайф» за номером НОМЕР_1 , які передані на зберігання ОСОБА_5 - вважати такими, що повернуті законному володільцю; велосипед марки «Минськ» із рамою відкритого типу, який передано на зберігання ОСОБА_6 вважати таким, що повернутий законному володільцю;

CD диск з файлами відеозйомки слідчого експертименту від 27 листопада 2014 року, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів, у сумі 540,54 грн..

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1