Справа 127/830/15-к
Провадження 1-кс/127/337/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2015 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , за відсутності клопотання учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксації судового процесу, розглянувши клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , про зміну підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стара Синява, Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, відомості про які внесені в ЄРДР №0000347, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистої поруки народних депутатів України, -
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , про зміну підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стара Синява, Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, відомості про які внесені в ЄРДР №0000347, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистої поруки народних депутатів України.

Так, своє клопотання захисник мотивує тим, що 08.12.2014 року слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_6 було задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ УМВС України в Вінницькій області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 днів з моменту затримання, а саме до 05.02.2015 року.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Вінницької області від 17.12.2014 року апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_4 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_8 від 08.12.2014 року була залишена без задоволення, а сама ухвала без змін.

З моменту постановлення ухвали минуло 30 днів, передбачених ч. 5 ст. 201 КПК України, для подання підозрюваним, обвинуваченим клопотання про зиміну запобіжного заходу із обов`язковим зазначенням нових обставин, які не розглядалися слідчим суддею.

На даний момент народні депутати України: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 склали письмові зобов`язання про взяття на особисту поруку ОСОБА_4 , що є підставою для зміни запобіжного заходу на передбачений статтею 180 КПК України.

Водночас, виникли також і нові обставини, які не розглядались при виесенні ухвали (та під час апеляційного розгляду) при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу, а саме: 30.12.2014 року Вінницький міський суд Вінницької області постановив ухвалу, якою скасував запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки та закрив кримінальне провадження за ч. 1 ст. 161 КК України внесеного до ЄРДР за №0000107.

Таким чином, заявник наголошує на тому, що на даний момент, зважаючи на відсутність інших запобіжних заходів відносно ОСОБА_4 та наявності особистих порук народних депутатів України, існують підстави, що вказують на можливість зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 на менш суворий, не пов`язаний із триманням під вартою.

Враховуючи вище вказане, заявник просив змінити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Стара Синява, Хмельницької області, громадянину України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід особисту поруку народних депутатів України.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив заяву його захисника задовольнити.

Прокурор заперечував, щодо зміни запобіжного заходу.

Перевіривши надані матеріали заяви, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку заявника, підозрюваного, прокурора, а також враховуючи вимоги глави 18 КПК України, слідчий суддя прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігати спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що підозрюваний або обвинувачений може здійснити дії, передбачені цією статтею.

Так, слідчим суддею було встановлено, що 17.12.2014 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся заступник начальника відділу СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_7 , з клопотанням, погодженим з прокурором прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_6 від 08.12.2014 року дане клопотання було задоволено, а до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05.02.2015 року.

Вказана вище ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_6 була оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області. Апеляційну скаргу із змінами захисника адвоката ОСОБА_13 та підозрюваного ОСОБА_4 , ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17.12.2014 року було залишено без задоволення. У вище вказаній ухвалі колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області наголосила, що висновки слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_6 , щодо доцільності обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді взяття його під варту є обґрунтованими, оскільки при розгляді подання слідчого, слідчий суддя дотримався положень ст. 177, 178, 183 КПК України, щодо обставин, підстав, мети та порядку обрання запобіжного заходу.

Так, Апеляційний суд Вінницької області наголосив, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вичнені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України. Крім того, колегія суддів зазначила, що слідчий суддя ОСОБА_6 належним чином мотивував своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді взяття його під варту, тяжкістю вчиненого останнім умисного злочину, достатністю даних вважати, що залишившись на волі ОСОБА_4 буде намагатися ухилитися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини у справі, оскільки він підозрюється у вчинені умисних злочинів проти громадського порядку та моральності, авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб, висловлював наміри та заклики до вчинення аналогічних злочинів, в тому числі захоплення адміністративних будівель органів державної влади.

Колегією суддів Апеляційного суду Вінницької області також, було враховано, що обвинуваченому ОСОБА_4 у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 161 КК України, відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2014 року було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, однак, останній висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення.

Щодо заявленого письмового зобов`язання про взяття на особисту поруку, Апеляційний суд Вінницької області наголосив, що в порядку ст. 180 КПК України, підозрюваного ОСОБА_4 народними депутатами України: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області у вище вказаній ухвалі прийшла до висновку, що дані клопотання не підлягають до задоволення, оскільки особиста порука полягає у зобов`язанні осіб, які поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу. Проте, судом першої інстанції було встановлено та підтверджено матеріалами кримінального провадження те, що ОСОБА_4 може продовжити злочинну діяльність оскільки, після скоєння кримінального правопорушення він закликав до вчинення захопленя адміністративних будівель органів державної влади.

Крім того, 17.12.2014 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , про зміну підозрюваному ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Стара Синява, Хмельницької області, громадянину України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистої поруки народних депутатів України.

Дане клопотання своєю вмотивованою ухвалою від 18.12.2014 року, слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_6 залишив без розгляду, оскільки його заявником не було дотримано вимог ч. 5 ст. 201 КПК України, тобто, клопотання було подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, а також у клопотанні не було зазначено нових обставин, які б свідчили про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 , так як всі зазначені захисником, підстави для зміни запобіжного заходу, вже розглядались судом при постановленні попередньої ухвали та були враховані в тому числі Апеляційним судом Вінницької області.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Таким чином, відповідно до практики Європейського суду з прав людини по справі "Гаважук проти України" (Заява N 17650/02), Страсбург, 18 лютого 2010 року ОСТАТОЧНЕ 18/05/2010, зазначено, що Пункт 1 (c) статті 5 Конвенції, на який посилається заявник, у відповідних частинах передбачає таке: "1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: … (c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;..." 63. Суд нагадує, що хоча, як правило, саме національні органи, передовсім суди, мають тлумачити і застосовувати національне законодавство, Суд може перевірити, чи було дотримано національне законодавство для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (див. рішення у справах "Бенхам проти Сполученого Королівства" (Benham v. the United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 41, Reports of Judgments and Decisions 1996-III, і "Ассанідзе проти Грузії" (Assanidze v. Georgia) [GC], N 71503/01, п. 171, ECHR 2004-II). Однак "законність" тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Крім того, Суд має переконатися, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду відповідало меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. До того ж Суд має з`ясувати, чи відповідає Конвенції сам національний закон і, зокрема, чи відповідають їй загальні принципи, які сформульовані в ньому чи випливають з нього (див. рішення у справі "Барановський проти Польщі" (Baranowski v. Poland), заява N 28358/95, п. 51, ECHR 2004-III).

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини по справі «Мамедова проти Росії» (Mamtdova V Russia), 7064/05, 1 червня 2006 року вказано, що єдиною іншою підставою для подальшо тримання заявниці під вартою, яку вказували національні суди, було те, що вона може знищити докази, перешкоджати правосуддю або вчинити новий злочин. Суд припускає, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання заявниці у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою. Однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила, таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що на сьогоднішній момент у кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, триває досудове розслідування в якому не були зібрані усі достатні докази щодо підтвердження або спростування вини вказаної особи, що лише підтверджує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може в подальшому втручатися у здійснення правосуддя.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини по справі «І.А. проти Франції» суд визнає, що деякі злочини, внаслідок їхньої особливої тяжкості й суспільної реакції на них, можуть стати причиною таких порушень громадського порядку, яка може виправдовувати досудове тримання під вартою, принаймі протягом певного часу. Тож за виняткових обставин це міркування може бути враховане для цілей Конвенції, в усякому разі тією мірою, якою внутрішнє право визнає..поняття порушення громадського порядку, спричинене злочином. Цю підставу можна вважати такою, що має стосунок до справи, та достатньою лише за умови її підкріплення фактами здатними довести, що звільнення обвинуваченого з-під варти справді спричинить порушення громадського порядку. Окрім того, тримання під вартою буде й далі правомірним лише тоді, якщо загроза громадському порядку справді ще є. Враховуючи те, що на сьогоднішній день дане кримінальне провадження має резонансну ситуацію у суспільстві, а також враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 залишившись на волі буде намагатися ухилитися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини у справі, оскільки він підозрюється у вчинені умисних злочинів проти громадського порядку та моральності, авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб, висловлював наміри та заклики до вчинення аналогічних злочинів, в тому числі захоплення адміністративних будівель органів державної влади, лише підсилює ризик того, що може виникнути порушення громадського порядку.

Таким чином, враховуючи вище вказане, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , про зміну підозрюваному ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, відомості про які внесені в ЄРДР №0000347, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистої поруки народних депутатів України, слід відмовити, оскільки ризики, викладені в ухвалах суду від 08.12.2014 року та 17.12.2014 року, а саме: те що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисних злочинів проти громадського порядку та моральності, авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, вчинив злочини за попередньою змовою групою осіб, висловлював наміри та заклики до вчинення аналогічних злочинів, в тому числі захоплення адміністративних будівель органів державної влади, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, злочини вчинив будучи особою, до якої застосовано запобіжний захід особисте зобов`язання, що свідчить про антисоціальну поведінку підозрюваного і наміри вчиняти злочини в майбутньому, не зменшились та не зникли, а письмові особисті зобов`язання народних депутатів України від 14.01.2015 та 16.02.2015 років про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_4 , являються аналогічними за своїм змістом що й письмові особисті зобов`язання народних депутатів України від 12.11.2014 року, які вже були предметом розгляду суду першої та другої інстанцій, а тому вони не можуть вважатися, новою підставою для зміни запобіжного заходу, а застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вище вказаним ризикам.

Крім того, слідчий суддя не бере до уваги та ставиться критично щодо, твердження адвоката ОСОБА_5 про те, що іншою новою підставою для зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 стало винесення 30.12.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвали, якою було скасовано запобіжний захід відносно останнього у вигляді особистої поруки та закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 161 КК України внесеного до ЄРДР за №0000107, а також відсутність будь-яких інших обраних мір запобіжних заходів відносно ОСОБА_4 взагалі, так-як застосування того чи іншого запобіжного заходу щодо особи не може виходити за рамки пред`явленої їй підозри у вчинені кримінального правопорушення, відомості про яке були внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань. Тобто наявні вище вказані обставини для обрання чи зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 в одному кримінальному провадженні не можуть враховуватися для обрання чи зміни запобіжного заходу відносно останього в іншому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 180, 183, 194, 201, 202 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , про зміну підозрюваному ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, відомості про які внесені в ЄРДР №0000347, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистої поруки народних депутатів України відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження.
Суддя: