Справа № 738/181/15-к провадження № 11-кп/795/311/2015 Категорія - умовно-дострокове звільнення Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2015 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2015 року,

за участю:
прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі засуджений, не погодившись з ухвалою місцевого суду, просив скасувати її, та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене статтею 81 КК України.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2015 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання було відмовлено.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначив, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовив йому в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки, викладені в судовому рішенні, висновки не відповідають фактичним обставинам справи та вмотивовані особистими переконаннями.

Менським районним судом Чернігівської області було встановлено, що засуджений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 15 серпня 2008 року за частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 187, частинами 2 і 3 статті 185, частиною 1 статті 309 частинами 1 і 4 статті 70, статтею 71КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На час розгляду справи в суді першої інстанції засуджений відбув 3/4 частини строку, призначеного судом покарання, у Менській виправній колонії № 91, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів виправлення, оскільки данні про зняті, в установленому порядку стягнення, не мають виключного значення при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, а періодична позитивна поведінка під час відбування покарання протягом 2014 року, розцінена судом першої інстанції, як намір достроково звільнитись з місць позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, засудженого, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора, котрий вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, особової справи ОСОБА_6 та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

Відповідно до частини 1 статті 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів справи, до Менського районного суду Чернігівської області звернувся засуджений ОСОБА_6 з клопотанням, в якому порушив питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (а.с. 2).

Вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполь від 15 серпня 2008 року ОСОБА_6 був засуджений за частиною 3 статті 185 КК України; за частиною 1 статті 187 КК України; за частиною 1 статті 115 КК України; за частиною 1 статті 309 КК України, статтею 70 КК України, статтею 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 постановлено рахувати з 11 квітня 2008 року.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 537 КПК України, під час виконання вироків суд зокрема має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до статті 81 Кримінального кодексу України, до осіб, що відбувають покарання, зокрема у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття трьох чвертей строку покарання призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
З характеристики, яка мається в матеріалах справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 за час перебування в Менській ВК 91 отримав 12 стягнень, накладених правами начальника установи та відділення, які на теперішній час погашені у встановленому законом порядку (а. с. 5).

Згідно довідки начальника Менської ВК 91, засуджений ОСОБА_6 має 3 заохочення (а. с. 7).

Як вбачається зі змісту протоколу № 1 від 06 січня 2015 року, спостережна комісія Менської районної державної адміністрації під час засідання прийшла до висновку про передчасність погодження застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання. (а. с. 4).

Доводи апеляційної скарги про незаконність і безпідставність ухвали місцевого суду є неспроможними, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання про умовнодострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 приділив увагу поясненням засудженого, врахував дані про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі, а не лише за час, який безпосередньо передував розгляду клопотання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характеристику особи в цілому, заслухав думку представника адміністрації Менської виправної колонії № 91 та прокурора, дослідив докази, що підтверджували наявність обставин, які мали значення для правильного вирішення питання та у відповідності до вимог закону обґрунтовано прийняв рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого, який поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2015, залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2015 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4