Справа № 477/461/15-к
Провадження № 1-кп/477/69/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року
Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області, який має середню освіту, одруженого, неповнолітніх дітей не маючого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
а також потерпілої - ОСОБА_5 ,
26 грудня 2014 року, приблизно о 15-ій годині, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-1103», р.н. НОМЕР_1 , у світлий час доби за умовами необмеженої видимості, рухався по автомобільній дорозі «Миколаїв-Дніпропетровськ» з м. Миколаєва в напрямку Баштанського району Миколаївської області.
Проїжджаючи по автомобільній дорозі повз с. Калинівка Жовтневого району Миколаївської області (309 км. + 800 м), ОСОБА_6 грубо порушив вимоги підпункту б) пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
- пп. б) пункту 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п. 12.3. - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Так, ОСОБА_3 , проявляючи неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, не контролюючи рух свого автомобіля, хоча зобов`язаний був це робити постійно і мав таку можливість, під час виникнення небезпеки для його руху у виді рухаючогося по проїжджій частині з права наліво пішохода ОСОБА_5 , яку він об`єктивно бачив заздалегідь і тим самим, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду, розраховуючи на власний досвід керування, продовжив рух на автомобілі, а почавши гальмувати із запізненням змінив напрямок руху гальмуючого автомобіля вліво та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 на розподільчій смузі, що знаходилася між зустрічними смугами автомобільної дороги.
В результаті зіткнення пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у виді трьох-гомілкового перелому лівої гомілки зі зміщенням і підвивих стопи назовні, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
За вчинення зазначеного злочину передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав, та підтвердив, що 26 грудня 2014 року він їхав додому по автомобільній дорозі «Миколаїв-Дніпропетровськ» на автомобілі марки «ЗАЗ-1103». Напроти с. Калинівка Жовтневого району дорогу з права на ліво почала перебігати бабушка, а він почав гальмувати, але все ж таки збив її вдаривши вже наприкінці гальмівного шляху в ліву гомілку. Після цього доставив її до медичного закладу та намагався надати близько п`яти тисяч гривен на оплату медичного лікування, але родичі відмовилися приймати грошові кошти, вважаючи суму замалою.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 26 грудня 2014 року вона переходила автомобільну дорогу від автобусної зупинки поблизу с. Калинівка Жовтневого району Миколаївської області. Доходячи до кінця дороги почула звук гальмування автомобіля, а потім відчула удар в ліву частину ноги та впала на роздільну смугу, яка знаходилася між зустрічними смугами дороги. Після цього водій, ОСОБА_3 доставив її до лікарні, де їй надали медичну допомогу. У неї був виявлений перелом гомілки і вона перенесла складну операцію, під час якої їй поставили металеві затискачі та фіксатори ногу і вона ще й до цього часу пересувається за допомогою пересувних костилів.
Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
- протоколом огляду місця події (дорожньо-транспортної пригоди) від 26 грудня 2014 року, відповідно до якого на місці події - на 309-ому кілометрі (+800 м) автомобільної дороги «Дніпропетровськ-Миколаїв» поблизу с. Калинівка, був виявлений слід від коліс автомобіля загальною довжиною 18 м. Цей слід спочатку починався слідами котіння: довжиною правого колеса 3,5 м, та лівого 9 м, а закінчувався слідом юзу коліс: лівого 9 м, правого 3,5 м. Сліди автомобіля починалися на відстані 0,6 м. від лівого краю смуги руху в напрямку Баштанського району, і закінчувалися на розподільній смузі між зустрічними смугами руху автомобільної дороги;
- висновком експерта № 15 від 6 лютого 2015 року по дослідженню технічного стану автомобіля «ЗАЗ-1103» р.н. НОМЕР_1 , згідно з яким на момент огляду автомобіля його рульове керування, гальмівна система та ходова частина знаходилися в робочому стані і дозволяли водію тримати автомобіль у вибраному водієм напрямку руху; вони не мали будь-яких несправностей, які б могли привести до раптового уведення автомобіля в бік від вибраного напрямку руху, або ж до раптової втрати керування цим автомобілем чи відмови гальмівної системи;
- висновком автотехнічної експертизи № 78 від 17 лютого 2015 року, згідно якого водій автомобіля «ЗАЗ-1103» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не мав технічної можливістю шляхом гальмування запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5 , з моменту початку руху останньої від того місця на проїжджій частині дороги і до місця наїзду, так як відстань, яка була у водія (34,3 м.), була менше зупиночного шляху автомобіля (39,3 м). У визначених дорожніх умовах водію автомобіля «ЗАЗ-1103» р.н. НОМЕР_1 ,
ОСОБА_3 необхідно було керуватися вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Проте, дозволене, за даними вимогами використання маневру для запобігання ДТП може бути реалізовано тільки в тому випадку, якщо дії перешкоди можливо спрогнозувати (наприклад, нерухома перешкода) і тільки тоді, коли маневрування гарантує забезпечення безпеки руху. В даному випадку водію ОСОБА_3 необхідно було застосувати тільки міри для гальмування без маневрування. Необхідно відмітити, що місце наїзду на пішохода знаходилося поза смугою руху автомобіля «ЗАЗ-1103» р.н. НОМЕР_1 , і поза проїжджої частини, на розподільчій смузі, а наїзд на пішохода був здійснений правою бічною частиною автомобіля на відстані від ближньої крайньої габаритної точки автомобіля більше 0,6 м (не встановлено конкретне місце наїзду відносно кордону проїжджої частини дороги). Тобто при прямолінійному продовжені руху автомобіля на тій же відстані від краю проїжджої частини дороги, що первісно (0,6 м), до моменту під`їзду автомобіля, що рухався в гальмівному стані до пішохода, останній би вийшов за межі смуги руху транспортного засобу, бокового інтервалу більш габаритної ширини самого автомобіля «ЗАЗ-1103» (пішохід рухався, з права наліво і плюс 0,6 м відстані до краю проїжджої частини дороги), що з технічної точки зору, було б достатнім для безконтактного проїзду автомобіля повз пішохода. Таким чином, водій автомобіля «ЗАЗ-1103» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 мав би технічну можливість шляхом гальмування і не змінюючи смугу свого руху вліво запобігти наїзду на пішохода
ОСОБА_5 з моменту виникнення небезпеки, вказаної у вихідних даних. Оскільки до моменту під`їзду автомобіля «ЗАЗ-1103» р.н. НОМЕР_1 , який рухався в гальмівному стані до смуги руху пішохода, остання могла б вийти з межі проїжджої частини дороги на безпечну відстань. Відповідно, дії водія ОСОБА_3 не відповідають вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і знаходяться в причинному зв`язку з дослідженим наїздом на пішохода;
- висновком судово-медичного експерта № 60 від 19 січня 2015 року, згідно з яким у громадянки ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження у виді трьохгомілкового перелому лівої гомілки зі зміщенням і підвивихом стопи назовні; ці тілесні ушкодження могли утворитися від ДТП; більш за все, в момент контактування з автомобілем ОСОБА_5 знаходилася у вертикальному положенні; характер переломів свідчить про те, що в даному випадку мав місце наїзд колеса на ліву стопу; за ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;
- довідкою лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва від 13 січня 2015 року, якою підтверджено перебування у них на лікуванні в травматичному відділенні громадянки ОСОБА_5 у період з 26 грудня 2014 року по 8 січня 2015 року, витрати на лікування якої склали 3492 грн. 82 коп.;
- копіями чеків, наданих потерпілою, про її витрати на лікування.
Оцінивши зазначені досліджені в судовому засіданні докази суд вважає вину підсудного доказаною, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Тобто за встановлених в судовому засіданні обставин вина підсудного в пред`явленому йому на досудовому слідстві обвинуваченні повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
Обтяжуючих вину ОСОБА_3 обставин під час розгляду справи судом встановлено не було. Пом`якшуючою його вину обставиною слід вважати його щире каяття у вчиненому.
При обранні виду та міри покарання підсудному суд враховує тяжкість злочину, його ненавмисний характер, але і наявність наслідків, що виразилися у спричиненні тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості потерпілій похилого віку.
Беручи до уваги обставини справи та особистість підсудного, характер та тяжкість вчиненого ним діяння, суд вбачає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, але з обов`язковим контролем за таким виправленням. Також вважає за можливим не застосовувати до нього додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Потерпілою був заявлений в справі цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення відшкодування матеріального збитку на суму 5918 грн. 41 коп. та відшкодування морального збитку в сумі 5000 грн.
Відповідно до положень ст.ст. 1166, 1167 і 1190 ЦК України цей позов слід вирішити наступним чином.
В частині відшкодування матеріального збитку позов підлягає частковому задоволенню на суму 4 872 грн. 23 коп., оскільки даний збиток підтверджується документами про купівлю ліків та про інші витрати потерпілої при лікуванні, а вина обвинуваченого в його спричиненні повністю була доказана під час судового розгляду.
Що ж стосується відшкодування морального збитку, то виходячи зі встановлених в судовому засіданні обставин суд приходить до висновку, що потерпіла ОСОБА_5 , внаслідок спричинення їй через ДТП тілесних ушкоджень, заподіяних обвинуваченим, зазнала моральних страждань. Окрім самого факту наїзду на неї автомобілем, їй необхідно навіть до цього часу прикладати додаткових зусиль по нормалізації свого життєвого устрою, в тому числі лікуватися від отриманих ушкоджень та пересуватися тільки за допомогою костилів. Виходячи з таких обставин, з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, а також тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку, що розмір компенсації моральних страждань по заявленому позову буде достатнім в 3000 грн.
Цивільний позов прокурора Жовтневого району Миколаївської області, заявлений в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради, про стягнення з обвинуваченого вартості понесених витрат закладом охорони здоров`я, де лікувалася потерпіла, в сумі 3492 грн. 82 коп., згідно зі ст. 1166 та ч. 1 і ч. 3 ст. 1206 ЦК України підлягає задоволенню.
Процесуальні витрати у виді вартості залучення експертів в загальній сумі 1525 грн. 20 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в особі експертної установи.
Клопотань про обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не надійшло.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373 374 КПК України,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання за його вчинення у виді обмеження волі строком на два роки, без позбавлення права керувати транспортним засобом.
Відповідно до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю в один рік, поклавши на нього у відповідності до ст. 76 КК України наступні обов`язки:
· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
· періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування морального та матеріального збитку задовольнити частково: стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 відшкодування матеріального збитку в сумі 4 872 грн. 23 коп. та відшкодування морального збитку в сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.
Цивільний позов прокурора Жовтневого району Миколаївської області до ОСОБА_3 про відшкодування витрат лікувального закладу на лікування потерпілої ОСОБА_5 задовольнити повністю та стягнути із ОСОБА_3 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради відшкодування цих витрат в сумі 3492 (три тисячі чотириста дев`яносто дві) грн. 82 коп.
Процесуальні витрати у виді витрат на залучення експертів в загальній сумі 1525 грн. 20 коп. стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Миколаївської області, через Жовтневий районний суд Миколаївської області, на протязі 30 діб з дня проголошення.
Суддя ОСОБА_1