Справа №
11 »а»-151 2007 р. Категорія:
першій інстанції Слободяний О.Є. Доповідач Слободян К.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія судців судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Олексієнка
Ю.Г. Судців: Слободана
К.Б., Дудікова В.І. За участю прокурора Альчука М.П. Адвоката ОСОБА_1

Розглянула у відкритому засіданні 14 березня 2007 р. в м. Вінниці
кримінальну справу за апеляцією державного обвинувача - ст. помічника
Козятинського міжрайпроку-рора Фінца Д.Г. на вирок Козятинського міськрайонного
суду від 11 грудня 2006 року, яким

ОСОБА_2,

1952 року
народження,

раніше не
судимий в силу ст. 88 КК України,

що
звинувачувався за ст. ст. 222 ч. 2, 366 ч. 2 КК

України,
-виправданий за недоведеністю його вини.

ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що працюючи ІНФОРМАЦІЯ_1
с. Пико-вець Козятинського району і будучи службовою особою, яка виконує
адміністративно-господарські обов'язки, умисно вніс до офіційних документів
завідомо неправдиві відомо­сті, а також склав і видав завідомо неправдиві
офіційні документи з метою отримання кредиту.

Зокрема, ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що він 1 грудня 2000 року склав і
видав завідомо неправдивий наказ №1 про створення комісії по оцінці майна СФГ
«ОСОБА_2», в який безпідставно включив до складу комісії ОСОБА_3, без
погодження з останнім.

12 грудня 2000 року ОСОБА_2 склав і видав завідомо
неправдивий акт обстеження посівів СФГ «ОСОБА_2», відповідно до змісту якого в
СФГ «ОСОБА_2» с. Пиковець було обстежено 374 га посівів озимої пшениці 2000
року, в той час як СФГ «ОСОБА_2» посівів озимої пшениці взагалі не мало.
Підписавши цей акт, який містив завідомо неправдиві ві­домості, особисто,
ОСОБА_2 підробив у ньому підписи членів комісії ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та подав цей
акт на затвердження начальнику відділу по рослинництву управ­ління сільського
господарства Козятинської РДА Літвінчуку Ю.П., який затвердив акт об­стеження
посівів озимої пшениці СФГ «ОСОБА_2» на площі 374 га. Вказаний акт обсте­ження
посівів від 12 грудня 2000 року ОСОБА_2 з метою незаконного одержання кредиту в
сумі 150.000 грн. надав до відділення «Промінвестбанку» м. Бердичева.

Крім цього, ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що він як службова особа вніс
до пе­реліку майна (без дати), що передається у заставу згідно кредитного
договору №85 від 13 грудня 2000 року та договору застави завідомо неправдиві
відомості про те, що передано в заставу 170 га посівів озимої пшениці, яких
фактично в СФГ «ОСОБА_2» не було, та те, що в комісії по оцінці майна приймав
участь ОСОБА_3 як заступник голови СФГ «Зоря

О.І.»,
хоча останній на той час взагалі не перебував в трудових відносинах з СФГ
«ОСОБА_2», та підробив підпис ОСОБА_3 в даному документі. Вказані документи
ОСОБА_2 також надав до відділення «Промінвестбанку» м. Бердичева.

На підставі наданих документів та у відповідності до кредитного договору
№85 від 13 грудня 2000 року Бердичівським відділенням «Промінвестбанку» СФГ
«ОСОБА_2» було надано кредит в сумі 149.987 грн. 65 коп., який був одержаний і
використаний на госпо­дарські потреби СФГ «ОСОБА_2» У передбачений кредитним
договором термін - до 27 листопада 2001 року СФГ «ОСОБА_2» кредит та відсотки
за користування ним не поверну­ло, заподіявши Бердичівському відділенню
«Промінвестбанку» матеріальну шкоду на су­му 149987 грн. 65 коп.

В апеляції державного обвинувача - ст. помічника
Козятинського міжрайпрокурора Фінца Д.Г. ставиться питання про скасування
виправдувального вироку через істотні по­рушення вимог
кримінально-процесуального закону, невідповідність висновків суду пер­шої
інстанції фактичним обставинам справи. Прокурор в своїй апеляції просить
постано­вити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_2 у скоєнні злочинів,
передбачених ст. ст. 222 ч. 2, 366 ч. 2 КК України та призначити відповідне
покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора Альчука М.П.,
який підтримав апеляцію державного обвинувача, адвоката ОСОБА_1 та виправданого
ОСОБА_2, які заперечували проти апеляції, перевіривши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення.

Як убачається із матеріалів кримінальної справи обвинувальний вирок щодо
ОСОБА_2 від 08.09.2003 року був скасований. В ухвалі апеляційної інстанції від
07.04.2004 ро­ку, яка є чинною, було зазначено про необхідність перевірки
наявності боргових зо­бов'язань між СВАТ «Пиковецьке» та СФГ «Зоря», порядку
надання кредиту в банківсь­кій системі «Промінвестбанку» та здобуття
переконливих доказів винуватості або невину­ватості ОСОБА_2 в інкримінованих
йому злочинах, (т. 4 а. с. 467-472).

Виконуючи у відповідності до вимог ст. 374 ч. 7 КПК України вказівки
апеляційно­го суду в судовому засіданні першої інстанції встановлено, що між
СФГ «ОСОБА_2» та СВАТ «Пиковецьке» існувала заборгованість, яка утворилась внаслідок
невиконання СВАТ «Пиковецьке» своїх зобов'язань по договору №14 від 11 березня
2000 року. Рішен­ням господарського суду Вінницької області від 8 квітня 2002
року стягнуто у рахунок по­гашення цієї заборгованості з СВАТ «Пиковецьке» на
користь СФГ «ОСОБА_2» 215.673 грн. 59 коп. (т. 3. а. с. 153-154). На виконання
цього рішення суддею господарського суду 17.04.2002 року було видано
відповідний наказ, (т. 2, а. с. 302)

Судом також встановлено, що між керівниками СФГ «Зоря» та СВАТ «Пиковець­ке»
була досягнута домовленість про передачу 174 га посівів озимої пшениці, що було
підтверджено додатком до договору №14 від 11.03.2000 року та актом
прийому-передачі посівів (т. 4. а. с. 182-183).

В матеріалах кримінальної справи відсутні докази підробки або недійсності
вказа­них документів, а тому суд першої інстанції прийшов до підставного
висновку про те, що ОСОБА_2 до Бердичівської філії Промінвестбанку були надані
відомості, що відповідали дійсності, а саме, що СФГ «ОСОБА_2» належить 170 га
посівів озимої пшениці (майбутній урожай), який і був предметом застави у банку
відповідно до договору застави від 13.12.2000 року (т. 1. а. с. 182). Врожай
пшениці, на який мало право СФГ «Зоря», не був використаний в якості заставного
у зв'язку із зміною керівництва в СВАТ «Пиковецьке».

Акт обстеження посівів озимої пшениці від 12.12.2000 року на площі 374 га в банк не
надавався і йому не міг бути підставою для надання кредиту.

Працівник банку ОСОБА_5 у відповідності до Положення про порядок креди­тування
у філіях Промінвестбанку України особисто впевнилась в наявності заставлено­го
майна.

Документи на отримання кредиту оформлені також у
відповідності до Положення про порядок кредитування. При цьому, як встановлено
судом, ОСОБА_2 подані необхідні і достатні для надання кредиту документи, до
переліку яких акт обстеження посівів від 12.12.2000 року не входив.

Враховуючи, що злочин, передбачений ст. 222 КК України здійснюється лише з
прямим умислом і винна особа усвідомлює неправдивість інформації ще до
фактичної пе­редачі її адресату, суд, на думку колегії суддів, вірно встановив
у виправдувальному виро­ку, що у ОСОБА_2 був відсутній умисел на надання банку
завідомо неправдивої інформації, а фактичне неповернення кредиту сталося не
внаслідок надання ОСОБА_2 завідомо не­правдивої інформації, а внаслідок
непередбаченого господарського ризику - фактичного банкрутства СВАТ
«Пиковецьке», яке не виконало свої зобов'язання перед СФГ «ОСОБА_2».

Виправдовуючи ОСОБА_2 і за пред'явленим обвинуваченням у службовому підро­бленні,
суд вірно зазначив, що обов'язковою ознакою службового підроблення є його
предмет - офіційний документ, який засвідчує факти, що мають юридичне значення,
тоб­то такі, які породжують, змінюють чи припиняють певні правовідносини.
Органом досу-дового слідства визнані офіційними документами лише договір
застави та кредитний до­говір №85, в які неправдиві відомості не вносились (т.
3. а. с. 112). Акт обстеження 374 га посівів озимої пшениці, в якому були
підроблені підписи ОСОБА_4 та ОСОБА_3, об­грунтовано не визнано судом офіційним
документом, оскільки він не породжував чи при­пиняв певні правовідносини, а
лише свідчив про попередню домовленість між СВАТ «Пи­ковецьке» та СФГ «Зоря»
про порядок погашення заборгованості. Саме такий статус цього документу було
зазначено і в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи відносно
ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 244), яка є чинною.

За таких обставин доводи апеляції прокурору про
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необгрунтованими,
оскільки судом належним чином до­сліджені і оцінені всі зібрані по справі
докази у їх сукупності.

Органом досудового слідства, висновками криміналістичних експертиз №№ 372,
373, 374 від 17 та 18 квітня 2002 року не встановлено ким були підроблені
підписи грома­дян ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а тому виправдування ОСОБА_2 за
недоведеністю його участі є правильним. Доводи апеляції державного обвинувача в
тій частині, що оскільки «докуме­нти готував саме ОСОБА_2 і тому лише він міг
підробити підписи вказаних осіб» є безпідс­тавними, оскільки вирок за будь-яких
умов не може грунтуватись на припущеннях.

Безпідставними і нічим не підтвердженими є і доводи апеляції прокурора про
істо­тні порушення кримінально-процесуального закону, зокрема порушення
таємниці наради судців, а також не проголошення вироку суду, оскільки з
довідки, наданої секретарем су­дових засідань Стаднік І.Ю., прокурор 11 грудня
2006 року під час проголошення вироку щодо ОСОБА_2 в судовому засіданні участі
не приймав.

Не може бути доказом доведеності вини ОСОБА_2 і наявність
обвинувального виро­ку щодо ОСОБА_7, про що зазначає в апеляції прокурор Фінц
Д.Г., оскільки цей вирок в апеляційному порядку ним не оскаржувався та не
перевірявся під час апеляційно­го розгляду 07.04.2001 р. Крім того, колегія
суддів не виключає можливості його оскар­ження ОСОБА_7 в порядку нагляду після постановления виправдувального
виро­ку щодо ОСОБА_2

Враховуючи, що у справі досліджувались події 2000 року,
тобто семирічної давно­сті, порушені терміни досудового слідства і втрачену
можливість зібрання нових доказів, колегія суддів вважає, що прийняте судом
першої інстанції рішення про виправдування ОСОБА_2 за пред'явленим йому
обвинуваченням є обгрунтованим, виваженим, належним чином аргументованим і
законним.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію державного обвинувача - ст. помічника Козятинського
міжрайпрокурора Фінца Д.Г. залишити без задоволення, а виправдувальний вирок
Козятинського міськра-йонного суду від 11 грудня 2006 року щодо ОСОБА_2- без
змін.