Справа № 11а-430 2007 р. Головуючий
у 1 інстанції Лакомська Ж.І
ст.ст.296 ч.3,342 ч.2, 345ч.2 КК Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня
2007 року Колегія
суддів Судової палати
у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області
в складі:

Головуючого Пайонкевича
Т.Т.

Суддів Тенюха
В.П., Вовка
А.С.

з участю
прокурора Дудинської
Т.М.

та
адвоката

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Львові
кримінальну справу за апеляціями

адвоката ОСОБА_2
в інтересах засудженого ОСОБА_1 та прокурора Личаківського району м.Львова на
вирок Личаківського районного суду м.Львова від 21 лютого 2007 року

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., раніше не судимий, засуджений:

- за ст.296 ч.3
КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ст. 342 ч.2
КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ст. 345 ч.2
КК України на 3 роки позбавлення волі.

На
підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно
визначено покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі у
кримінально-виконавчій установі.

ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., раніше не судимий, засуджений:

- за ст. 296 ч.3
КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ст. 342 ч.2
КК України на 2 роки позбавлення волі;

на
підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно
визначено йому покарання - 3 роки позбавлення волі.

На
підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_3 від відбуття покарання
з випробуванням строком на 3 роки.

На
підставі ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_3 обов"язок
протягом іспитового строку повідомляти органи кримінально-виконавчої системи
про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в ці органи.

За ст. 345 ч.2
КК України виправдано ОСОБА_3

Під вартою
ОСОБА_4 з 21.02.2007 р.

За
вироком суду ОСОБА_4 та ОСОБА_3
визнані винними в тому, що
близько 23 год. 28.05.2006
року, перебуваючи в стані алкогольного
сп"яніння, біля входу
в приміщення гуртожитку № 4 Львівської національної академії ветеринарної
медицини ім.С.Гжицького по АДРЕСА_1, умисно, грубо порушуючи громадський
порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, вчинили хуліганство, що
супроводжувалось особливою зухвалістю та виразилось у чіплянні до потерпілих
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
представились працівниками міліції та показали службове посвідчення, на
зауваження останніх не реагували, а ОСОБА_4 умисно з хуліганських мотивів наніс
потерпілим удари руками та ногами по голові і тулубу, спричинивши легкі тілесні
ушкодження.

Крім
того, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в тому ж самому місці того вечора, продовжуючи
вчинення хуліганських дій, побачивши ОСОБА_5, що представився працівником
міліції, показавши службове посвідчення, з метою протидії працівникам міліції
та уникненню відповідальності за вчинення хуліганських дій, вчинили активну
протидію здійсненню працівником правоохоронного органу ОСОБА_5 своїх службових
обов'язків по охороні громадського порядку, який намагався припинити їх
хуліганські дії.

Окрім
того, ОСОБА_4 визнаний винним в тому, що близько 23 год.28.05.2006 р. в тому ж самому місці,
продовжуючи вчинення хуліганських дій та вчиняючи опір працівнику міліції
ОСОБА_5, умисно наніс йому удари руками та ногами в обличчя, спричинивши легкі
тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу, що виконував свої
службові обов'язки по охороні громадського порядку.

В
апеляції адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 покликається на те, що висновки
суду не відповідають фактичним обставинам справи, в процесі досудового слідства
та в суді не встановлено, що потерпілі близько 23 год. 28.05.2006 p. виконували свої
службові обов"язки з охорони громадського порядку, при обранні міри
покарання не враховано дані про особу засудженого, просить вирок в частині
засудження ОСОБА_1 за ст.ст. 342 ч.2, 345 ч.2 КК України скасувати, а справу
провадженням закрити за відсутністю в його діях складу злочину,
перекваліфікувати його дії із ст.296 ч.3 на ст. 296 ч.2 КК України та обрати
міру покарання не пов"язану з позбавленням волі.

В
апеляції прокурор покликається на те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають
фактичним обставинам справи, внаслідок чого суд неправильно застосував
кримінальний закон, просить вирок змінити, закривши провадження по справі
відносно ОСОБА_1 за ст. 342 ч.2, 345 ч.2 КК України, а відносно ОСОБА_3 за ст.
342 ч.2 КК України.

Вислухавши
доповідача, прокурора на підтримання апеляції, засудженого ОСОБА_3 про
законність вироку, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення, апеляція
адвоката ОСОБА_2 до часткового задоволення.

Висновок
районного суду про доведеність винності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вчиненні
зазначених у вироку злочинних дій передбачених ст.342 ч.2 КК України, а першого
ще й ст.345 ч.2 КК України не відповідає фактичним обставинам справи, не
підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні
доказами і є необґрунтований.

В місцевому суді
ОСОБА_4
пояснював, що вечером 28.05.2006
року біля гуртожитку академії ветеринарної медицини перебував разом із ОСОБА_3,
до них підійшли потерпілі і попросили сигарети, він відповів, що дасть їм
сигарети в обмін на пиво, між ними вини к
конфлікт, ОСОБА_5 штовхнув його, у відповідь він вдарив потерпілого,
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не представлялись працівниками міліції і не пред'являли
службового посвідчення.

ОСОБА_3
пояснював, що вечером 28.05.2006
p. разом із
ОСОБА_1 перебували біля гуртожитку АДРЕСА_1, до них підійшли потерпілі і
попросили сигарети, а ОСОБА_1 попросив в них пиво, між ними почалась суперечка,
ударів він не наносив потерпілим, останні не показували їм посвідчення.

Потерпілий
ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснював, що близько 23 год. 28.05.2006 p. разом із ОСОБА_6
вийшли з гуртожитку АДРЕСА_1, біля входу підсудні звернулись до них і наказали
купити їм пиво, він витягнув службове посвідчення та представився працівником
міліції, тоді ОСОБА_4 наніс йому удар рукою в обличчя, від якого він впав, а
потім наніс удари ногою по тулубу.

Потерпілий
ОСОБА_6 пояснював, що вечером 28.05.2006 p. разом
з потерпілим ОСОБА_5 йшли за хлібом, біля гуртожитку до них підійшли підсудні
та сказали купити їм пиво, ОСОБА_5 представився працівником міліції та показав
службове посвідчення, тоді ОСОБА_1 почав наносити останньому удари по голові і
тулубу.

Свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснювали, що
28.05.2006 р. вечером біля
гуртожитку АДРЕСА_1 затримали ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які вчинили там бійку
(а.с.67-70).

Свідки
ОСОБА_10 та
ОСОБА_9 пояснювали, що вечером
28.05.2006 p.
біля гуртожитку та в коридорі невідомі особи наносили удари потерпілим,
(а.с.44-45).

Згідно
висновків судово-медичних експертиз ОСОБА_5 заподіяли легкі тілесні ушкодження
з короткочасним розладом здоров"я, а ОСОБА_6 - легкі тілесні ушкодження,
(а.с.15,21).

Окрім
цього, винність засуджених у вчиненні хуліганських дій стверджується даними
протоколів відтворення обстановки та обставин події з потерпілими ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 (а.с.77-90), даними протоколів пред"явлення осіб для впізнання
(а.с.21, 50-53).

На думку
колегії суддів, районний суд прийшов до помилкового висновку про те, що
потерпілі виконували свої службові обов"язки по охороні громадського
порядку і при цьому їм було вчинено опір засудженими ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а
останнім ще й спричинені умисні легкі тілесні ушкодження ОСОБА_5, оскільки та
обставина, коли потерпілі вийшли з гуртожитку в цивільному одягу і по
відношенню до них засуджені почали вчиняти хуліганські дії, не може вказувати,
що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виконували в той час такі обов"язки чи вживали
заходів по охороні громадського порядку в межах своїх повноважень з власної
ініціативи.

Колегія
суддів вважає, що кваліфікація районним судом дій ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за ст.342
ч.2 КК України, а першого, ще й за ст.345 ч.2 КК України та їх засудження за
цими статтями є безпідставними, тому вирок в цій частині слід скасувати, а
справу провадженням закрити за відсутністю в їх діях складу злочину.

Оскільки
засуджені, в групі осіб грубо порушили громадський порядок з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тому їх дії
слід перекваліфікувати із ст. 296 ч.3 на ст.296 ч.2 КК України.

В
зв"язку із частковим скасуванням вироку та перекваліфікацією дій
засуджених, визначене їм місцевим судом покарання слід пом"якшити.

Хоч
апеляцій в інтересах ОСОБА_3 на пом"якшення покарання не надходило, однак
наявні підстави для прийняття рішення на його користь відповідно до вимог
ст.365 КК України.

З врахуванням
тяжкості злочину, обставин справи, даних про особу ОСОБА_1, який раніше не
судимий, позитивно характеризується, працює, колегія суддів приходить до
висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, від якого
він підлягає звільненню з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Доводи апеляцій адвоката про виключення із
обвинувачення ОСОБА_1 перебування в стані алкогольного сп"яніння
розцінюються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки свідки ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 вказували у своїх поясненнях про вживання засудженими в той вечір
горілчаних виробів (а.с.42,43).

З
врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає
до задоволення, апеляція адвоката - до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.
362, 366 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляцію
прокурора Личаківського району м.Львова задоволити, апеляцію адвоката ОСОБА_2 в
інтересах засудженого ОСОБА_1 задоволити частково.

Вирок
Личаківського районного суду м.Львова від 21 лютого 2007 року відносно ОСОБА_1
та ОСОБА_3 змінити, скасувати цей вирок в частині засудження ОСОБА_3 за ст. 342
ч.2 КК України, ОСОБА_1 за ст.ст. 342 ч.2, 345 ч.2 КК України кримінальну
справу в цій частині провадженням закрити за відсутністю в їх діях складу
злочину.

Дії
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перекваліфікувати із ст. 296 ч.3 КК України на
ст. 296 ч.2 КК України та вважати їх засудженими за цією статтею: ОСОБА_1 на 2
(два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі;

-
ОСОБА_3 на 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі із застосуванням ст.
75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

На
підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з
випробуванням, визначивши йому іспитовий строк - 2 роки, якщо він протягом
цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього
обов"язки.

На
підставі ст.76 КК України зобов'язати ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи.

Міру
запобіжного заходу ОСОБА_1 тримання під вартою скасувати, негайно звільнити
його з-під варти.

В решті вирок
залишити без змін.