Єдиний унікальний номер 192/378/15-к
Номер провадження 1-кп/201/250/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 20 лютого 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, із відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України,
22 лютого 2015 року, близько о 20 годині 15 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на території Солонянської виправної колонії № 21, розташованої за адресою вул. Військове містечко, 37 с. Аполонівка Солонянського району Дніпропетровської області, як засуджений, під час відбування міри покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки у кримінально-виконавчій установі, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на таємне, самовільне залишення місць позбавлення волі, без належного на те дозволу та законних підстав, скориставшись темним часом доби та поганим освітленням охоронюваного периметру, шляхом перелізання, перетнув захисні охоронні огорожі ділянки № 7 охоронюваного периметру території Солонянської виправної колонії № 21, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг від незалежних від нього причин, оскільки був затриманий працівниками охорони СВК № 21, чим вчинив незакінчений замах на втечу з місць позбавлення волі.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 , будучи особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, вчинив незакінчений замах на втечу з місця позбавлення волі, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України визнав повністю, показав, що в лютому 2014 року був засуджений Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, яке відбуває в Солонянській виправній колонії № 21 до теперішнього часу. 22 лютого 2015 року, приблизно о 20 годині, знаходячись на території колонії, розташованої в с. Аполонівка Солонянського району Дніпропетровської області, працював у нічну зміну, на нього нахлинула ностальгія і він вирішив втекти з колонії. З цією метою пішов в цех, одягнув на себе більше теплих речей, скориставшись темним часом доби та поганим освітленням на ділянці № 7, переліз спочатку через перший паркан, потім через другий, та коли почав перетинати третій паркан почув крики працівників колонії, після чого зупинився. На місце втечі прибігли працівники колонії із собаками, які його затримали. Фактичні обставини скоєння ним даного кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, підтвердив у повному обсязі, вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому діянні.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого йому діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено ОСОБА_5 дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України і ОСОБА_5 винний у його вчиненні, так як він, своїми умисними діями, будучі особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, вчинив незакінчений замах на втечу з місця позбавлення волі, тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що
ОСОБА_5 раніше судимий, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, не став на шлях виправлення і знову вчинив умисний злочин в період відбування покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року, не одружений, до арешту не працював, за місцем відбування покарання характеризується із негативної сторони, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, відповідно до довідки КНП «Новомосковського міського центру первинної медико-санітарної допомоги» № 960 від 03 червня 2015 року, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2002 року з діагнозом: Диссоціальний розлад особистості».
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у скоєному.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.
З урахуванням ступеню тяжкості скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його особи та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, які приведені вище, суд приходить до висновку про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і вважає за доцільне призначити останньому покарання у вигляді позбавлення волі, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Разом із цим, встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі, яке обвинувачений до теперішнього часу повністю не відбув і в період відбування покарання вчинив новий злочин.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив даний злочин після постановлення вироку Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, але до повного відбуття покарання за вказаним вироком, тому обвинуваченому слід призначати покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, тому в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід зарахувати попереднє ув`язнення за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року, тобто строк покарання за даним вироком необхідно рахувати з 08 січня 2014 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 394 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.
Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з 08 січня 2014 року.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1