ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська обвинувальний акт та угоду про примирення, заявлену в рамках кримінального провадження № 201/12723/13-к (пр. № 1-кп/201/56/2015), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004861, стосовно:

? ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Ростов-на-Дону Російської Федерації, громадянина України, освіта неповна середня, одруженого, раніше судимого: 11 грудня 2012 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з трирічним іспитовим строком, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України;

? ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився та мешкає у АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, раніше не судимого, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно зміненого обвинувального акту від 23 березня 2015 року, 11 вересня 2013 року приблизно о 08.00 годині, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , прибувши на автомобілі ВАЗ 2106 зеленого кольору, яким керував ОСОБА_7 , за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_8 до домоволодіння по АДРЕСА_3 , де маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства (хуліганство), що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 наблизилися до ОСОБА_8 , яка перебувала у подвір`ї вказаного домоволодіння. Після чого, ОСОБА_6 , виражаючись нецензурною лайкою, обома руками наніс декілька ударів ОСОБА_8 в область обличчя та шиї та завдав їй фізичного болю. Після чого, ОСОБА_8 намагалася чинити опір діям ОСОБА_6 , але ОСОБА_7 , який перебував у безпосередній близькості, та не намагався припинити злочинні дії співучасника кримінального правопорушення ОСОБА_6 , а навпаки забезпечував реалізацію єдиного злочинного наміру обвинуваченого, сприяючи діям останнього у подоланні опору потерпілої ОСОБА_8 , таким чином, усуваючи перешкоди у реалізації єдиного злочинного умислу, застосовуючи фізичну силу до потерпілої, почав руками відтягувати її від ОСОБА_6 . В свою чергу, ОСОБА_8 почала кричати та кликати на допомогу, в результаті чого на подвір`я домоволодіння вийшли родичі ОСОБА_8 , чий спокій та нормальні умови життя і відпочинку були порушені протиправними діями обвинувачених. В цей час потерпіла забігла у приміщення домоволодіння, після чого ОСОБА_6 зайшов за потерпілою у приміщення домоволодіння, де, застосовуючи фізичну силу, намагався вивести потерпілу на вулицю, утримуючи ОСОБА_8 обома руками, а ОСОБА_7 залишився чекати ОСОБА_6 на вулиці. В результаті незаконних дій обвинувачених потерпілій ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді шести синців на нижній повіці лівого ока, на лівій щоці з переходом на проекцію нижньої щелепи, на лівій бічній поверхні шиї у верхній третині, в правій передвушній області з переходом на праву щоку та далі проекції нижньої щелепи праворуч, у лівій завушній області, на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу; семи саден у правій передвушній області на тлі синця, на підборідді праворуч, на тильній поверхні правої кисті в проекції голівок 2-3-ї п`ясної кісток, на передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя у нижній третині та сліду від загоєння опіку на тильній поверхні правої кисті у основи 1-ї п`ясної кістки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства (хуліганство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України.

В ході судового розгляду кримінального провадження, суду була надана Угода про примирення, укладена між потерплою ОСОБА_8 та обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.

Учасники судового провадження не заперечували щодо затвердження наданої угоди про примирення.

Згідно даної угоди обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю визнають себе винними у хуліганстві, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 296 КК України, а також сторони підтверджують істотні для даного кримінального провадження обставини та обов`язки обвинувачених, які останні повинні виконати на користь потерпілої, а саме: вибачитися перед останньою та відшкодувати їй моральну шкоду. Крім того вказаною угодою визначено покарання, яке повинні понести обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за вчинене кримінальне правопорушення. Так, в угоді передбачено, що ОСОБА_6 призначається покарання у виді двох років позбавлення волі. Застосувавши ст. 71 КК України призначити покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2012 року у виді одного року позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_6 покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію в 2014 році звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді трьох років позбавлення волі. Що стосується обвинуваченого ОСОБА_7 , то останньому угодою передбачено покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію в 2014 році звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді двох років позбавлення волі.

Також, в наданій суду угоді про примирення між потерпілою та обвинуваченими передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченими, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені цілком розуміють права визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом.

Разом з цим потерпіла пояснила, що їй зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ч. 1 ст. 473 КПК України та просила затвердити зазначену угоду.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд, враховує, що умови угоди про примирення не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди сторони угоди, а також умови звільнення обвинувачених від покарання, визначені відповідно до положень Загальної частини КК України та в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України, при цьому, умови зазначеної угоди про примирення відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлено підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися, не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченими взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 із призначенням останнім узгодженої сторонами міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-376, 475 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, невідбутої частини призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2012 року покарання у виді одного року позбавлення волі, остаточно визначивши покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію в 2014 році звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді трьох років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію в 2014 році звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді двох років позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши їх з-під варти у залі суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1