АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/1037/2015 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Запобіжний захід тримання під вартою, з 16 жовтня 2014 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування майнової шкоди 4500 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 393 грн. 12 коп.
По справі вирішено питання речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 серпня 2014 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 перебував у будинку № 3, розташованого по вул. Довженка в м. Києві. Проходячи коридором підвального приміщення, в пошуках роботи, ОСОБА_6 побачив, що в одному із кабінетів, а саме в кабінеті поліграфії ТОВ «Поліграф ЮА», відчинені двері. Підійшовши до відчинених дверей кабінету поліграфії ТОВ «Поліграф ЮА», ОСОБА_6 побачив, що в кабінеті нікого немає та на одному із столів стоїть сумка чорного кольору. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення сумки із цінностями, які, на думку ОСОБА_6 , перебували в ній.
В подальшому реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 озирнувшись побачив, що ніхто із працівників ТОВ «Поліграф ЮА» та інших відвідувачів за ним не спостерігає, безперешкодно ввійшов до кабінету, звідки повторно таємно викрав сумочку чорного кольору, яка належить ОСОБА_8 із особистими речами, яка стояла на одному із столів у кабінеті та в якій на момент викрадення знаходилися наступні речі: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_9 , проїзний квиток на метро, картка ПрАТ «Приват Банк», які матеріальної цінності для потерпілого не представляють, вінчестер чорного кольору, марки «Western Digital», вартістю 1 100 гривень, чотири флеш носії, марки «Transered», вартістю 200 гривень кожна, загальною вартістю 800 гривень, грошові кошти в сумі 3 500 гривень, 35 купюр номіналом по 100 гривень, манікюрні ножиці, зв`язка ключів у кількості три штуки, два магнітні ключі, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють, заподіявши їй матеріальну шкоду на загальну суму 5 400 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 повторно таємно викрав чуже майно (крадіжка), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, юридичну кваліфікацію його дій, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, щодо нього змінити, в частині призначеного йому покарання, пом`якшивши призначене судом першої інстанції покарання. При цьому зазначає, що суд при призначенні йому покарання не врахував те, що його цивільна дружина має на утриманні їх малолітню дитину. Крім того, суд не задовольнив клопотання прокурора про призначення йому покарання у виді 2 років і 8 місяців позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції, щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і докази стосовно яких не досліджувались.

З апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює висновки суду про доведеність вини та юридичну кваліфікацію його дій, тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині та вважає, що дії останнього за ч.2 ст.185 КК України кваліфіковані вірно.

Згідно ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав в повному об`ємі.

Так, суд першої інстанції, призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не погашену та не зняту, в установленому порядку, судимість, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, суспільно-корисною працею не займається, та за місцем проживання характеризується посередньо.

Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію злочину, дані про особу обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав його щире каяття у вчиненому.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 судом визнано не було.

Врахувавши, що ОСОБА_6 вчинив злочин до постановлення вироку Печерським районним судом м. Києва від 16 жовтня 2014 року, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років позбавлення волі, з чим погоджується колегія суддів.

З огляду на вищевикладене, призначене ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і підстав для його пом`якшення, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість вироку суду й підстав для його зміни, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б зумовлювали зміну чи скасування вироку, у даному кримінальному провадженні, не встановлено.

Керуючись ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року у кримінальному провадженні №120 141 001 0000 8617, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

С У Д Д І:

_________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4