Справа № 502/68/15-к
Провадження № 1-кп/500/146/15
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
09 лютого 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисники - адвокати ОСОБА_7 ,

потерпіла ОСОБА_8 ,

представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000755 від 01 вересня 2014 року відносно

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на станції Наурська Чеченської республіки Російської федерації, громадянина України, росіянина, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , мешкає АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1, 263 ч. 1 КК України, який надійшов до Ізмаїльського міськрайонного суду 29 січня 2015 року з Апеляційного суду Одеської області,

встановив:
Ухвалою від 30 січня 2015 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 115 ч. 1, 263 ч. 1 КК України.

В підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження висловили думку про можливість призначення судового розгляду. Крім того, від прокурора надійшло клопотання про виклик певних свідків та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечують проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просять обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, на утриманні дві неповнолітні дитини. Що до виклику певних свідків, яких запропонував прокурор, то вони не заперечують проти їх виклику.

Потерпіла ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні заявила, що не заперечує проти розгляду справи в підготовчому засіданні без участі її представника адвоката ОСОБА_11 . Що до клопотань прокурора про призначення справи до розгляду, обрання у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою, та виклику певних свідків потерпіла підтримала вказані клопотання.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, приходить до висновку, що обвинувальний акт на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього передбачені ст. 291 КПК України, вимогам якої не відповідає обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_6 .

Так, ч. 1 ст. 291 КПК України встановлено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Отже, КПК України містить обов`язкові вимоги про необхідність затвердження обвинувального акту прокурором, однак, сам КПК не визначає порядок оформлення такого затвердження, оскільки вирішення цього питання не віднесено до сфери його регулювання, у зв`язку з чим для розкриття його змісту слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 9 КПК України, якою встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

З викладеного випливає, що в силу вимог ч. 1 ст. 9 КПК України та засади законності прокурорам при затвердженні обвинувального акту слід також додержуватися вимог нормативно-правового акта, до сфери регулювання якого віднесено порядок оформлення затвердження документів органами прокуратури, яким є Інструкція з діловодства в органах прокуратури України, що затверджена наказом Генерального прокурора України № 3 від 15 січня 2013 року (далі Інструкція). Ця Інструкція є актом законодавства та є обов`язковою для виконання посадовими особами органів прокуратури.

Тому, оскільки відповідно до положень п.п. 9.5.1. Інструкції засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки, то і підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт, повинен бути засвідчений проставленням печатки. Однак, в порушення зазначеного підпункту Інструкції підпис прокурора ОСОБА_12 , який затвердив обвинувальний акт, не засвідчений проставленням печатки, у зв`язку з чим неможна казати, що обвинувальний акт затверджений прокурором в порядку, який викладений в ч. 1 ст. 291 КПК України в сукупності з вимогами Інструкції.

Відповідно до ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник пояснили, що прокурора ОСОБА_12 при врученні обвинувального акту вони не бачили, ніяких розписок про вручення йому передбачених КПК України матеріалів він не давав, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування йому вручав слідчий

В силу вимог наведеної ст. 293 КПК України обов`язок надання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування під розписку покладений на прокурора, а не на слідчого, та делегування цих повноважень прокурором слідчому зазначеною нормою не передбачено, що вказує на грубе порушення положень ст. 293 КПК України.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Разом з тим, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_6 слідчим підполковником міліції ОСОБА_13 , який складав обвинувальний акт, та прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , який його затвердив, порушено принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року (далі Конвенція), положення якої підлягають застосуванню відповідно до ч. 2 ст. 1, ст. 9 КПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Пунктом 2 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти його вину не буде доведено в законному порядку.

Частина же 5 ст. 17 КПК України (відповідно до якої поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою) встановлює механізм втілення презумпції невинуватості під час здійснення кримінального провадження, якого з огляду на вимоги ч. 1 ст. 9 КПК України повинні дотримуватися не тільки суд, а й прокурор, слідчий, інші службові особи органів державної влади, зокрема, і під час складання та затвердження обвинувального акту.

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що в порушення вимог наведених ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та п. 2 ст. 6 Конвенції в обвинувальному акті стверджується, що ОСОБА_6 скоїв кримінальні правопорушення, що є тотожнім визнанню його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення до ухвалення судом обвинувального вироку, що набрав законної сили.

Так, у обвинувальному акті зазначено, та прокурор ОСОБА_5 в підготовчому засіданні заявив, що

Своїми умисними діями ОСОБА_6 скоїв:
? кримінальне правопорушення, передбачене ст. 263 ч. 1 КК України, а саме незаконне поводження зі зброєю і боєприпасами, тобто придбання, носіння та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу,
? кримінальне правопорушення, передбачене ст. 115 ч. 1 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
А сукупністю вчиненого ОСОБА_6 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 263 ч. 1, 115 ч. 1 КК України.
Таким чином, з вищенаведеного випливає, що слідчим під час складання обвинувального акту та прокурором при його затвердженні, всупереч вимогам ч. 5 ст. 17 КПК України в обвинувальному акті допущено порушення презумпції невинуватості, оскільки у формулюванні обвинувачення міститься твердження, що ОСОБА_6 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 115, 263 ч. 1 КПК України, що не відповідає поводженню з невинуватою особою.

З урахуванням засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та п. 2 ст. 6 Конвенції щодо недотримання презумпції невинуватості. Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без дотримання останнім загальних засад кримінального провадження, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України та п. 2 ст. 6 Конвенції у взаємозв`язку з ч. 2 ст. 1 КПК України, суд приходить до висновку, що він в силу п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Що стосується клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання прокурора про судовий виклик певних осіб для допиту, то вони підлягають залишенню без розгляду з наступних підстав.

Так, зі змісту ст. 315 КПК України, яка передбачає вирішення питань судом, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, випливає, що такі питання, у тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження (ч. 3), суд вирішує, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 4 ч. 3 ст. 314 КПК. В даному ж провадженні встановлені підстави для прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, а тому, виходячи із системного тлумачення ст. 315 КПК у взаємозв`язку зі ст. 314 та ст. 316 КПК, суд дійшов висновку про те, що в цьому випадку суд не уповноважений розглядати питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, у тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 314, 315, 370 372 КПК України, суд
ухвалив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, повернути прокурору Одеської області для усунення недоліків, які вказані в цієї ухвалі протягом розумного строку.

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та клопотання прокурора про виклик певних осіб для допиту залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3