Справа №11-1390Головуючий у І інстанціїМезін
Категорія4Доповідач у 2 інстанції Авраменко
УХВАЛА

Іменем України

28 грудня 2011 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Ігнатюка О.В.,

суддів Авраменка М.Г., Миколюка О.В.,

за участю прокурора Стаховської Н.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора м. Біла Церква, захисника та засудженого на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2011 року, яким засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, працюючого в ЗАТ Фундаментм. Київ, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 восьми років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з засудженого на користь ОСОБА_2 11 000грн. в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 20 000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Також постановлено стягнути з засудженого на користь ОСОБА_3 6 800грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 80 000грн. моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 01 травня 2005 року близько 23год.15хв. біля кафе-бару Долинас. Логвин Володарського району Київської області, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи громадський порядок, встановлені правила поведінки, що супроводжувалися явною неповагою до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки, моралі, добропристойності, підійшов до ОСОБА_4, смикнув її за волосся та вдарив рукою в обличчя.

В подальшому в цьому ж місці будучи в збудженому стані внаслідок випитого алкоголю безпричинно умисно наніс потерпілому ОСОБА_5 декілька ударів кулаком в обличчя, в тому числі удар кулаком у ліву частину обличчя, від якого потерпілий впав.

Після цього до потерпілого підбіг ОСОБА_6, щодо якого постановою Тетіївського районного суду Київської області від 21.06.2010р. застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, і умисно наніс йому два удари ногою по тулубу, а через незначний проміжок часу ОСОБА_1 з ОСОБА_6 нанесли ОСОБА_5 по два удари в верхню і нижню щелепу.

ОСОБА_7, який був присутній на місці події, намагався зупинити ОСОБА_1, але він знову наніс декілька ударів ОСОБА_5 в область голови, а ОСОБА_6 наніс удар потерпілому в ліву частину голови, після чого потерпілий впав, більше не піднімався і помер на місці.

Смерть ОСОБА_5 настала від закритої черепно-лицевої травми, яка утворилась внаслідок неодноразових (не менше шести) ударних дій тупих предметів.

Своїми хуліганськими діями ОСОБА_8 та ОСОБА_6 діючи групою осіб, без попередньої змови між собою, заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер.

На вирок суду подали апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, захисник та засуджений.

Прокурор, не оскаржуючи доведеності вини засудженого в інкримінованому злочині та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок незаконним і таким що підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості.

Обґрунтовуючи вирок щодо міри покарання, суд послався виключно на те, що засуджений позитивно характеризується, працює, злочин вчинив у стані алкогольного спяніння.

Разом з тим суд не дав належної оцінки тяжкості злочину, що потягнув смерть потерпілого. ОСОБА_1 у вчиненому не розкаявся та не відшкодував спричинену злочином шкоду.

Просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Захисник засудженого в своїй апеляції зазначає, що висновки суду про заподіяння тілесних ушкоджень від яких настала смерть потерпілого саме його підзахисним суперечать фактичним обставинам справи.

Проведені у справі судово-медичні експертизи, на висновки яких послався суд, не змогли обєктивно встановити що явилось безпосередньою причиною смерті ОСОБА_5 і цю причину встановити неможливо, оскільки при первинному судово-медичному дослідженні трупа не були відібрані зразки внутрішніх органів для судово-гістологічного дослідження.

Вина ОСОБА_1 не доведена, оскільки прямих доказів його вини немає. Покази свідків суперечливі і в більшості своїй підтверджують лише факт бійки. З моменту події пройшло шість років і свідки не памятають всього, що відбувалося. Висновки експертів не можуть вказати від чого саме настала смерть потерпілого, а відтак неможливо встановити від чиїх саме дій вона настала, адже бійка відбувалась між кількома особами.

Ст. 213 КПК України передбачає, що підставою для закриття справи є недоведеність обвинувачення у скоєнні злочину.

Також в апеляції вказується, що при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та при наявності істотних суперечностей вирок суду підлягає скасуванню.

Просить вирок суду скасувати, а справу закрити за недоведеністю в діях його підзахисного складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Засуджений вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, прийнятим з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а також із неправильним застосуванням кримінального закону. Його висновки є однобічними, неповними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

В порушення вимог ст. 257 КПК України судом не були безпосередньо допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Покази цих свідків мають велике значення для правильного вирішення справи по суті.

Свідок ОСОБА_10 на досудовому слідстві давав неправдиві покази, а при розгляді справи іншим судом дав покази про тиск на нього з боку потерпілої ОСОБА_2 та її чоловіка.

Таким чином Білоцерківський міськрайонним суд Київської області намагався приховати тиск на свідка з боку потерпілих.

Крім того не допитавши свідка ОСОБА_9 суд проявив необєктивність, адже на його показання спиралась свідок ОСОБА_12, покази якої суд визнав обвинувальними.

Судом не були оглянуті речові докази: кістки черепа з нижньою щелепою ОСОБА_5, що не дає можливості достеменно стверджувати про ексгумацію трупа саме ОСОБА_5

Ні органом досудового слідства, ні судом не була виконана вказівка Володарського районного суду Київської області, що викладена у постанові про направлення справи на додаткове розслідування від 26.12.2006р. Зокрема вимагалося провести слідчі дії з ОСОБА_11 Це свідчить про однобічність досудового і судового слідства.

Під час судового слідства дані про його (засудженого) особу не досліджувалися взагалі.

На його думку, матеріали кримінальної справи окрім однобічності судового слідства також свідчать про неповноту і однобічність досудового слідства.

У матеріалах справи містяться пояснення та показання свідків, потерпілих, обвинувачених, які суттєво різняться одні від одних, що не дає можливості обєктивно зрозуміти та оцінити суть подій, які сталися 01.05.2005р. близько 23год.15хв. біля кафе-бару Долинас. Логвин Володарського району Київської області.

Засуджений також наголошує в апеляції, що органом досудового слідства неправильно застосовано кримінальний закон в частині визначення співучасті ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КК України злочин визначається таким, що вчинений групою осіб, якщо в ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою. При такій формі співучасті змова між співучасниками повинна бути не до початку злочину, а в перебіг його виконання. Розрізнені, не повязані між собою злочинні дії декількох осіб, які хоча й співпадають у місці й часі, але не повязані між собою спільністю дій цих осіб і єдністю умислу, не становить співучасті.

Ні органом досудового слідства, ні судом не визначено момент виникнення між ним і ОСОБА_6 спільного умислу на вчинення злочину, а також не визначено мотив вчинення злочинних діянь.

ОСОБА_5 знаходився в стані алкогольного спяніння, невірно оцінюючи ситуацію, сам спровокував конфлікт, який переріс у бійку. Конфлікт стався внаслідок раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_6 з одного боку та засудженим і ОСОБА_5 з іншого.

Роль та участь ОСОБА_5 взагалі не визначена. Не враховано стосунки між ОСОБА_5, ним та ОСОБА_6, які передували подіям того вечора. Не встановлено причини виникнення та припинення злочинних дій.

Жоден доказ у справі не вказує на його причетність до заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Свідки неодноразово змінювали свої покази. Мав місце тиск на свідків з боку міліції та потерпілих.

Суд взагалі не розібрався в суті справи. На думку суду першої інстанції, він абсолютно безпричинно почав чіплятися до ОСОБА_4 та бити її в обличчя, що спровокувало його сутичку з ОСОБА_6, а потім вони невідомо чому почали бити ОСОБА_5

Також підсудний вказує в апеляції, що досудовим слідством були порушені вимоги КПК України і протокол огляду місця події складено без участі судово-медичного експерта або лікаря, а схема до нього не підписана слідчим; потерпіла ОСОБА_3 не попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів; в протоколі про затримання не зазначено місця затримання та інше.

Органом досудового слідства порушено його права при призначенні і проведенні комісійної судово-медичної експертизи. З постановою про її призначення його ознайомили після її проведення.

Висновок експертизи використовувати як доказ неможливо. При допиті судмедексперта в суді було зясовано, що не можна достеменно розмежувати від якого саме удару помер ОСОБА_5 Зясовано, що ударів було декілька і один став смертельним. Незрозуміло чому суд дійшов висновку, що смерть ОСОБА_5 настала саме від його удару, а не від удару ОСОБА_6 ногою по голові, після якого ОСОБА_5 більше не рухався.

На думку апелянта, суд безпідставно послався як на доказ його вини на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 21.06.2011р. про застосування до ОСОБА_6 примусового лікування.

Вважає, що суд після відновлення досудового слідства намагався допитати його без участі захисника і прокурора.

Суд підійшов до розгляду його справи поверхнево та формально його вина у скоєнні злочину не доведена і не може бути доведена, а відтак справа підлягає закриттю.

Суд не розглядаючи цивільний позов під час судового слідства та за відсутності потерпілих задовольнив їх позов у повному обсязі.

Просить вирок скасувати, а справу закрити з підстав недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала вимоги апеляції державного обвинувача і заперечувала вимоги апеляції захисту і засудженого, пояснення засудженого, який підтримав обставини і вимоги викладені в своїй апеляції і апеляції захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів підстав для їх задоволення не знаходить, виходячи з наступного.

Справа судом розглядалася неодноразово.

Органом досудового слідства ОСОБА_1 було предявлено обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 296 і ч. 2 ст. 121 КК України.

Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 21 червня 2010 року ОСОБА_1 було засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України, а за ч. 3 ст. 296 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності.

Постановою цього суду від 21 травня 2010 року до ОСОБА_6 відповідно до положень ч. 3 ст. 19 КК України застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Апеляційним судом Київської області 08 вересня 2010 року вирок від 21.06.2010р. в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України було скасовано з направленням справи на новий судовий розгляд, а в решті вирок залишено без змін.

Постанова щодо ОСОБА_6 в апеляційному і касаційному порядку не оскаржувалась.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_1 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, вчинених групою осіб ґрунтується на зібраних у справі доказах, які перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст. 67 КПК України.

Обставини побиття потерпілого ОСОБА_5 засудженим та ОСОБА_6 і заподіяння йому тілесних ушкоджень підтверджуються показами свідків, які вони давали в ході досудового слідства і підтвердили в судовому засіданні.

В ході досудового слідства було проведено комісійну судово-медичну експертизу з ексгумацією трупа потерпілого, якою було встановлено, що причиною смерті ОСОБА_5 явилась закрита черепно-лицева травма, яка утворилась внаслідок неодноразових (не менше шести) ударних дій тупого (тупих) предмета (предметів).

Висновок експертизи підтверджуються показами свідків про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_6 неодноразово наносили удари потерпілому в голову руками і ногами.

Суд правильно оцінив докази і навів у вироку мотиви з яких узяв за основу покази свідків та висновок судово-медичної експертизи, проведеної Головним бюро СМЕ МОЗ України, та відкинув покази засудженого та висновок попередніх експертиз. Дії засудженого відповідно до встановлених фактичних обставин справи правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи апеляцій засудженого і захисника про неповноту й однобічність досудового і судового слідства, та про те, що висновок суду про винність засудженого у скоєному суперечить фактичним обставинам справи, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Судом були допитані особи, які були очевидцями бійки між ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та наведені їхні покази у вироку. Ніхто з вказаних осіб не повідомляв про тиск на них з боку слідчих та потерпілих, а розбіжності в їх показах не є такими, що унеможливлюють дати вірну оцінку подіям, що мали місце 01 травня 2005р. в с. Логвин Володарського району Київської області.

Засуджений в апеляції вказує, що судом не оглядалися кістки черепа та щелепа загиблого і ставить під сумнів, що проводилась ексгумація трупа саме потерпілого. Такий висновок апелянта є явно надуманим.

Посилається також на ту обставину, що він був позбавлений можливості поставити запитання експертам, оскільки не був ознайомлений своєчасно з постановою про призначення судово-медичної експертизи, але суд фактично надав йому таке право, викликавши судово-медичного експерта в судове засідання для допиту, однак ОСОБА_1 цим правом не скористався.

Органом досудового слідства мотивом вчинення злочину було встановлено хуліганство, що і було підтверджено попереднім вироком з чим погодився і сам ОСОБА_1

Процесуальні порушення допущені при складанні протоколів на досудовому слідстві не є суттєвими і такими, що тягнуть за собою скасування вироку.

Даних, які б свідчили про застосування органом досудового слідства до свідків недозволених методів, що могло потягнути обмову у справі не встановлено, так само як і обставин, які указували б на необєктивність, виявлену при її судовому розгляді.

Доводи апеляції прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання внаслідок його мякості є безпідставними. Судом у вироку наведено мотиви його призначення. На думку колегії суддів, таке покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину й даним про особу винного і є необхідними для його виправлення та запобігання новим злочинам.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора, захисника та засудженого залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2011 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України без зміни.

Головуючий

Судді