УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/8814/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 121 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
потерпілої: ОСОБА_8
та представника потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, матеріали кримінальної справи за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2014 року, щодо ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира,
громадянина України, маючого на утриманні
малолітню доньку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у
даний час не працюючого, проживаючого:
АДРЕСА_1 , судимого:
- 02.07.2003 року Корольовським районним судом
м. Житомира за ст. 187 ч.3, 69, 186 ч.3, 69, 304, 70
КК України на 3 (три) роки 6 місяців позбавлення
волі; - 25.09.2009 року Богунським районним
судом м. Житомира за ст. 81 КК України,
звільненого умовно-достроково на 9 місяців 29
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу відносно засудженого, до набрання вироком законної сили, залишено попередню підписку про невиїзд.
Строк відбуття покарання рахується з моменту приведення вироку до виконання.
Арешт на майно засудженого, накладений постановою слідчого СВ Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_11 08 серпня 2012 року, скасовано.
Згідно змісту вироку суду, 09 липня 2012 року приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з раніше йому знайомим ОСОБА_12 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння, знаходились поблизу будинку №1, що по вул. Огієнка в м. Житомирі та спілкувалися між собою. Під час спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 з метою умисного спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, умисно своєю правою рукою, зжатою в кулак, наніс останньому два удари в область обличчя та один удар ногою в область живота потерпілого. В результаті вказаних ударів ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з субарахноїдальним крововиливом та крововиливом в стовбур мозку та мозочок, закритого перелому кісток носа, синців навкруг лівого ока, спинки носа, поверхневої рани та садна лівої надбрівної дуги, садна виличної ділянки зліва, які, згідно висновку судово медичної експертизи № 2830 від 03.08.2012 року, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_12 ..
В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19.12.2014 року стосовно ОСОБА_7 в частині визнання обставиною, що пом`якшує покарання засудженого щире каяття та застосування ст. 69 КК України скасувати.
Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним з підстав неправильного застосування кримінального закону.
На думку прокурора, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання на підставі ст.69 КК України, не дотримався вимог кримінального закону, оскільки не вказав у вироку, які саме дані про особу засудженого та обставини він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Крім того, призначаючи покарання на підставі ст. 69 КК України суд першої інстанції залишив поза увагою наявність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , а саме рецидив злочинів та вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Апелянт зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що засуджений під час судового слідства вказував, що не вчиняв злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, адже він не наносив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, оскільки, на його думку, тяжкі тілесні ушкодження потерпілий отримав під час падіння з висоти власного зросту.
На апеляційну скаргу прокурора надійшли заперечення засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_6 , які просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги старшого прокурора прокуратури м. Житомира ОСОБА_13 та залишити без змін вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2014 року, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу прокурора необгрунтованою.
Заслухавши доповідача по справі, прокурора, потерпілу та її законного представника, які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених мотивів, засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України підтверджуються зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами та будь - ким з можливих апелянтів не оспорюються.
Вирок суду 1-ї інстанції ґрунтується на перевірених доказах під час досудового так і судового слідства, яким суд надав вірну юридичну оцінку, правильно кваліфікувавши протиправні дії ОСОБА_7 за ст. 121 ч.2 КК України.
Разом з тим, покарання засудженому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції без належного дотримання вимог ст. 65 КК України, врахування суспільної небезпеки та наслідків вчиненого злочину, характеристики винної особи, а також і думки потерпілої ОСОБА_8 щодо необхідності призначення ОСОБА_7 суворого виду і розміру покарання.
Апеляційний суд погоджується з думкою прокурора про те, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, застосувавши ст. 69 КК України та призначивши основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 121 ч.2 КК України.
Додатково вивчивши дані про особу засудженого ОСОБА_7 , події та обставини вчиненого ним злочину, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неповно враховані, характер, наслідки та обставини вчинення засудженим тяжкого злочину, що стало наслідком загибелі потерпілого ОСОБА_12 , дані про характеристику особи ОСОБА_7 , а також і думку потерпілої ОСОБА_8 , її законного представника ОСОБА_9 , які категорично наполягали на призначенні ОСОБА_7 найсуворішої міри покарання.
Таким чином, призначене засудженому ОСОБА_7 покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, є явно м`яким та несправедливим, оскільки воно є неспіврозмірним ступеню небезпечності вчиненого злочину та тяжкості виниклих наслідків загибелі потерпілого ОСОБА_12 .. У цьому зв`язку, викладені у вироці підстави застосування до засудженого ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України є непереконливим та такими, що не можуть свідчити про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, як особа раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та засуджувався за вчинення тяжких, корисливих злочинів та злочинів проти громадського порядку, передбачених ст.ст. 186 ч.3, 187 ч.3, 296 (206) КК України, має рецидив злочинів, новий тяжкий злочин вчинив за спливом незначного часу після закінчення строку умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі за вчинення попередніх, тяжких злочинів.
А тому, з урахуванням наведеного, вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2014 року в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України щодо засудженого ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням у цій частині нового вироку.
Призначаючи міру і вид покарання, апеляційний суд враховує, що засуджений ОСОБА_7 частково визнав себе винним у вчиненні злочину, відшкодував потерпілій ОСОБА_8 матеріальні збитки у сумі 5 000 грн., розкаявся за вчинений злочин та приніс вибачення матері загиблого - потерпілій ОСОБА_8 , що суд відносить до пом`якшуючих покарання обставин.
Засуджений ОСОБА_7 має малолітню доньку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з дружиною та у даний час ніде не працює. Як особа характеризується посередньо, схильний до вчинення корисливих злочинів та злочинів проти життя і здоров`я особи.
Обтяжуючими покарання обставинами апеляційний суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.
У свою чергу, потерпіла ОСОБА_8 та її законний представник ОСОБА_9 як у суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції наполягали на призначенні ОСОБА_7 більш суворого покарання ( т.2 а.с. 154).
Зазначених обставин справи судом першої інстанції також враховано не було.
Апеляційний суд не погоджується з посиланнями засудженого ОСОБА_7 на те, що однією з головних причин вчинення ОСОБА_7 неправомірних дій стала неправомірна поведінка самого потерпілого ОСОБА_12 , який у стані алкогольного сп`яніння висловлювався на адресу ОСОБА_7 брутальною лайкою та фактично став ініціатором виниклої бійки з ОСОБА_7 , яка згодом і потягла за собою виниклі негативні наслідки смерть потерпілого.
Вказані твердження засудженого, як і часткове визнання своєї вини, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнути належної відповідальності за вчинений тяжкий злочин та зменшити ступінь своєї участі у вчиненні неправомірних дій щодо потерпілого ОСОБА_12 ..
А тому, з урахуванням вищенаведених даних, обставин справи тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, виниклих наслідків загибелі потерпілого ОСОБА_12 , апеляційний суд вважає безпідставним застосування до засудженого ОСОБА_14 судом першої інстанції вимог ст. 69 КК України, у зв`язку з чим скасовує вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19.12.2014 року в частині призначення засудженому ОСОБА_7 за ст. 121 ч.2 КК України розміру покарання та вважає за необхідне постановити у цій частині новий вирок, яким визначає ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, без застосування ст. 69 КК України, але в мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 121 ч.2 КК України.
Керуючись ст. ст. 365, 366, 378 КПК України (редакції 1960 року), апеляційний суд,-
з а с у д и в:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_13 , задовольнити.
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та постановити у цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ст. 121 ч.2 КК України покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
В решті вказаний вирок залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом одного місяця з моменту його проголошення.
Судді: