АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/303/2015 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_9 , яке погоджене із старшим прокурором прокуратури Голосіївського району міста Києва ОСОБА_10 , та накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про поновлення йому строку на оскарження ухвали слідчого судді, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_8 зазначає, що лише 28 січня 2015 року дізнався та отримав копію ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року.

Стосовно рішення суду першої інстанції, то апелянт, вважаючи його незаконним, стверджує, що слідчий суддя невірно визначив правову підставу для арешту майна, оскільки він не є підозрюваним, обвинуваченим чи особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, а також не є особою, у володінні якої перебуває майно підозрюваного чи обвинуваченого.

Також автор апеляції вказує, що у клопотанні слідчий посилається на те, що реалізація злочинного умислу ОСОБА_11 стало можливим у співучасті з родичами, зокрема, його тестем ОСОБА_8 , на ім`я якого відкривались депозити для отримання більшого відсотку. Проте, як зауважує апелянт, матеріали судового провадження не містять документальних підтверджень того, що ОСОБА_8 , як власник арештованого майна, у встановленому процесуальним законом порядку набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Крім того, ОСОБА_8 вважає неспроможними доводи слідчого про те, що він є фігурантом у кримінальному провадженні, оскільки, як зазначає апелянт, Глава 3 КПК України взагалі не містить подібного процесуального статусу сторони та інших учасників кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді не пропустив, але його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 09 грудня 2014 року без виклику власника майна, а саме ОСОБА_8 , копію даної ухвалиостанній отримав 28 січня 2015 року, а 29 січня 2015 року ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, таким чиномне пропустивши строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги ОСОБА_8 , то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів провадження, 20 серпня 2014 року прокуратурою Голосіївського району міста Києва розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 010000197, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яке 22 серпня 2014 року, у відповідності до ч. 7 ст. 214 КПК України, направлено за підслідністю до СВ Голосіївського РУ ГУМВС України в місті Києві.
Під час досудового розслідування встановлено, що Дємєнтьєв М.Г. для вчинення навмисних тяжких та особливо тяжких злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном (грошовими коштами) в особливо великих розмірах шляхом обману та зловживання довірою, визначив вчинення злочинівосновним джерелом свого існування для здобуття коштів і матеріальних благ. Предметом злочинного посягання ОСОБА_12 визначив грошові кошти громадян, отримані під виглядом розміщення грошових коштів на депозитний рахунок ПАТ «Легбанк» під великі відсотки, але фактично не маючи відповідних на це повноважень та наміру і можливості виконати взяті на себе зобов`язання. Реалізація злочинного умислу Дємєнтьєва М.Г. стала можливою у співучасті з родичами, до яких відноситься в тому числі і ОСОБА_8 , а також Дємєнтьєва Т.В., яка була працівником банку, членом наглядової ради та представником одного з акціонерів. Саме на ім`я родичів та можливих інших працівників банку і відкривалися депозити для отримання більшого відсотку.
Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, будинок АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_8 .
09 грудня 2014 року слідчий СВ Голосіївського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_9 , за погодженням із старшим прокурором прокуратури Голосіївського району міста Києва ОСОБА_10 , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївськогорайонного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 .

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 010000197, про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 ,слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_9 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення як можливої конфіскації та відшкодування заподіяної злочином шкоди, так і того, що воно відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України, про що прямо вказано і в клопотанні слідчого. Зокрема, клопотання слідчого про накладення арешту на майно обґрунтоване не тільки необхідністю забезпечити цивільний позов, який пред`явлений у даному кримінальному провадженні в тому числі і до ОСОБА_8 , та можливою конфіскацією майна, що є можливим тільки щодо підозрюваного, а й можливим приховуванням доказів вчинення злочину та майна, придбаного за кошти, здобуті злочинним шляхом, що в такому разі не вимагає набуття особою статусу підозрюваного. Тому доводи ОСОБА_8 про відсутність правових підстав для накладення арешту на його майно слід визнати непереконливими.
Про це свідчить і той факт, що слідчим суддею визначено як наявність даних, що будинок АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_8 , так іте, що особою, яка подала клопотання, доведено необхідність такого арешту.

З урахуванням цього слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 . При цьому колегія суддів ставить під сумнів правильність позиції прокурора в засіданні суду апеляційної інстанції, який вважає, що арешт може бути накладений тільки на майно підозрюваного, оскільки ч. 2 ст. 170 КПК України визначає можливість накладення арешту на майно будь-якої особи, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на будинок АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 .

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб колегією суддів не встановлено, як не доведено це і власником майна та його представником. Зокрема, арешт, накладений на вказаний будинок, що на праві власності належить ОСОБА_8 , позбавляє останнього тільки права відчужувати цей будинок, але не забороняє йому розпоряджатися цим майном чи використовувати його.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на будинок АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати безпідставними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого суддіГолосіївськогорайонного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_9 , погоджене із старшим прокурором прокуратури Голосіївського району міста Києва ОСОБА_10 , та накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4