В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2013 Справа №607/12691/13-к
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Базана Л.Т.

при секретарі - Яцині О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002265 про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Кременець Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, на утриманні 2 неповнолітніх дітей, працюючого головним спеціалістом управління з питань фізичної культури та спорту Тернопільської ОДА, жителя АДРЕСА_2, раніше несудимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю: прокурора - Василенко О.М., потерпілої - ОСОБА_2, захисника - ОСОБА_3, обвинуваченого - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Так, 07 червня 2013 року близько 22 год. в обвинуваченого ОСОБА_1, який перебував по місцю свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1, розпочався словесний конфлікт з його колишньою дружиною ОСОБА_2 на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході якого в обвинуваченого ОСОБА_1 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, реалізовуючи який він, тоді ж і в тому ж місці, умисно схопив потерпілу своїми руками за її дві руки, стиснувши їх таким чином, після чого почав викручувати їх у різні сторони. Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_1 умисно наніс ОСОБА_2 один удар рукою в обличчя, від якого потерпіла впала на підлогу, вдарившись при цьому лівим коліном та головою об її поверхню.

В результаті злочинної діяльності обвинуваченого ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 було спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: синці і садно обличчя, синці на руках, а також синець та садно на його тлі на лівому коліні, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_1 пояснив, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України визнає частково, вказавши, що потерпіла ОСОБА_2 являється його, обвинуваченого, колишньою дружиною, в яких з нею, після розлучення, склались неприязні відносини. Так, 07 червня 2013 року він, обвинувачений, близько 20 год. повернувся по місцю спільного на той час проживання із ОСОБА_2, що по АДРЕСА_1, де побачив, що ОСОБА_2 перебуває у збудженому стані. Надалі, потерпіла безпричинно розпочала із ним, ОСОБА_1, словесний конфлікт з приводу особистих відносин, в ході якого потерпіла намагалась нанести йому, обвинуваченому, тілесні ушкодження, від яких він захищався, тримаючи потерпілу за руки, після чого відштовхнув її, внаслідок чого ОСОБА_2 перечепилась та впала на підлогу. При цьому, вказав, що будь-яких тілесних ушкоджень тоді потерпілій своїми руками не спричиняв.

Незважаючи на фактичне невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доводиться сукупністю доказів, що були зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду, які були проаналізовані та оцінені судом у судовому засіданні, які повністю спростовують його показання:

- показаннями потерпілої ОСОБА_2, яка пояснила, що в останній час перед вчиненням ОСОБА_1 кримінального правопорушення щодо неї, в них з обвинуваченим часто виникали сварки, ініціатором яких був ОСОБА_1 Так, 07 червня 2013 року близько 20 год. обвинувачений повернувся по місцю спільного на той час проживання із нею, ОСОБА_2, що по АДРЕСА_1, де, в подальшому, зайшов на кухню, коли в ній тоді перебувала вона, потерпіла, та її знайома ОСОБА_4, в якої задзвонив телефон і вона, ОСОБА_4, вийшла з кухні у ванну кімнату з метою порозмовляти по ньому. В той же час, обвинувачений ОСОБА_1 зайшов на кухню, де перебувала вона, ОСОБА_2, до якої обвинувачений почав безпричинно чіплятись, на що вона, ОСОБА_2, мала намір піти в іншу кімнату з метою уникнути конфлікту, однак ОСОБА_1, коли вона, потерпіла проходила повз нього, почав заштовхувати її назад в кухню, після чого схопив її своїми руками за її руки, викручуючи їх. Надалі, обвинувачений ОСОБА_1, наніс їй, потерпілій, один сильний удар кулаком руки в її обличчя, від чого вона, потерпіла, впала на підлогу, внаслідок чого вдарилась головою та коліном об її поверхню, втративши від цього свідомість. Після цього, в даний конфлікт втрутилась ОСОБА_4, яка витерши їй, потерпілій кров з обличчя, в подальшому з нею, потерпілою, поїхали в медичний заклад. При цьому, тоді ж, після нанесення їй, потерпілій, тілесних ушкоджень ОСОБА_1, в квартиру приходив внаслідок телефонного дзвінка ОСОБА_4, її син - ОСОБА_5, якому ОСОБА_1 також погрожував;

- показаннями свідка ОСОБА_4, з яких слідує, що 07 червня 2013 року близько 21 год. вона, свідок, перебувала на кухні по місцю проживання ОСОБА_2, що по АДРЕСА_1, куди в подальшому прийшов ОСОБА_1, який сперечався із потерпілою. В той час у неї, свідка, задзвонив телефон і вона вийшла з кухні у ванну кімнату з метою порозмовляти, після чого приблизно через 2-3 хв., почувши глухий удар, зайшла на кухню, де побачила, що там на підлозі лежала ОСОБА_2, а ОСОБА_1 тоді стояв над нею, потерпілою, і посміхався. В подальшому, вона, свідок, зупиняла кров, яка текла з розбитої брови ОСОБА_2, після чого, подзвонивши до ОСОБА_5, якому повідомила про те, що ОСОБА_1 побив ОСОБА_2, разом із останньою поїхали в медичний заклад;

- показаннями свідка ОСОБА_5, який пояснив, що 07 червня 2013 року близько 22 год. до нього, свідка, подзвонила ОСОБА_4, яка повідомила, що ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження його матері - ОСОБА_2, через що він прийшов по АДРЕСА_1, де побачив, що в ОСОБА_2, яка сиділа на кухні, розбите око з гематомою, а обвинувачений ОСОБА_1, перебуваючи у той час в тій же квартирі, погрожував йому, свідку, нецензурно виражаючись при цьому. Надалі, ОСОБА_2 повідомила йому, свідку, про те, що ОСОБА_1 тоді шарпався з нею, потерпілою, після чого наніс їй удар рукою по обличчю в область ока. Після цього, вони поїхали у медичний заклад;

- показаннями свідка ОСОБА_6 - працівника ТМВ УМВСУ в Тернопільській області, який в судовому засіданні пояснив, що працює на посаді ДІМ на «Східному» масиві у м.Тернополі. Так, упродовж близько 10 разів до події кримінального правопорушення ОСОБА_2 зверталась до працівників міліції з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_1, а саме нанесення останнім тілесних ушкоджень ОСОБА_2, з приводу чого він, свідок, направляв потерпілу для проходження СМЕ, роз'яснюючи її право звернутися в порядку приватного обвинувачення до суду. При цьому, отримання ОСОБА_2, тілесних ушкоджень від ОСОБА_1, підтверджувалось актами СМЕ.

Крім наведених доказів, вина обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме умисного нанесення 07 червня 2013 року близько 22 год. легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2, об'єктивно повністю стверджується також документами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 червня 2013 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 того ж дня о 01 год. 00 хв. просила працівників міліції притягнути до кримінальної відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_1 за нанесення їй тілесних ушкоджень;

(а.м.к.п.8)

- висновком судово-медичної експертизи №704 від 10 червня 2013 року, згідно якого у ОСОБА_2 були виявлені синці і садно обличчя, синці на руках та синець і садно на його тлі на лівому коліні, що утворились від дії тупих предметів приблизно за 2-3 доби до експертизи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

(а.м.к.п. 64-66)

Таким чином, суд критично оцінює, вважає неправдивими, неспроможними та такими, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, суперечливі показання обвинуваченого ОСОБА_1, згідно яких його дії носили захисний характер та умисно удар рукою в ділянку обличчя потерпілої ОСОБА_2 він не спричиняв, оскільки вказані його показання повністю спростовуються в сукупності показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а також іншими доказами у кримінальному провадженні.

Водночас, суд приймає до уваги показання потерпілої ОСОБА_2, вважає їх правдивими, такими що повністю узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, в тому числі показаннями свідків, а також об'єктивними даними, що містяться в документах у кримінальному провадженні.

Що ж стосується показань обвинуваченого ОСОБА_1 про те, що він оборонявся внаслідок чого відштовхнув від себе ОСОБА_2, тобто, про існування обстановки необхідної оборони, то суд виходить з того, що згідно положень ст.36 КК України право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, зокрема, оборона може здійснюватися від суспільно-небезпечного діяння, ознаки якого передбачені кримінальним кодексом, і це посягання має бути реальним, а не уявним.

Зважаючи на наведене, а також враховуючи те, що в процесі провадження як досудового розслідування так і судового розгляду обставин, які б свідчили про наявність обстановки необхідної оборони, що б змушувало ОСОБА_1 вчиняти дії по захисту від суспільно-небезпечного посягання, з урахуванням обстановки, що передувала конфлікту, суд вважає, що наявності необхідної оборони в умисних діях ОСОБА_1 не було.

Водночас суд, оцінивши зібрані в кримінальному провадженні докази, вважає, що слід уточнити обвинувачення ОСОБА_1, а саме в тій частині, що ОСОБА_1 умисно наніс ОСОБА_2 один удар рукою в обличчя, від якого потерпіла впала на підлогу, вдарившись при цьому лівим коліном та головою об її поверхню, оскільки вказане в обвинувальному акті обвинувачення в цій частині про те, що ОСОБА_1 умисно наніс ОСОБА_2 декілька ударів рукою в обличчя, від яких потерпіла впала на підлогу, вдарившись при цьому лівим коліном об її поверхню - не відповідає об'єктивно встановленим фактичним даним у кримінальному провадженні.

Зважаючи на наведене, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1, суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до злочинів невеликої тяжкості, об'єктивні обставини кримінального провадження, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, 1996 та 2003 років народження, а також обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, яких судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведені позитивні дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих його покарання обставин, позицію потерпілої ОСОБА_2, яка просила суворо покарати обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_1 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді громадських робіт.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_2 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_1 завданої кримінальним правопорушеннями моральної шкоди в сумі 10 000 грн., який підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні суми на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності і справедливості, а також враховує моральні страждання потерпілої, що мали місце внаслідок заподіяних їй тілесних ушкоджень, що вказані тілесні ушкодження виникли в результаті прямого причинно-наслідкового зв'язку із умисними діями обвинуваченого, а також перенесений потерпілою фізичний біль та негативні наслідки, що настали у зв'язку із цим у виді порушення звичних життєвих зв'язків, що створювало нервозність, змушувало докладати додаткових зусиль до нормалізації свого життя.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які в судовому засіданні підтвердили високу степінь перенесених ОСОБА_2 моральних страждань, що мали місце внаслідок вчиненого щодо неї ОСОБА_1 кримінального правопорушення, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_1 в користь потерпілої ОСОБА_2 слід стягнути заподіяну внаслідок кримінального правопорушення моральну шкоду в сумі 4 000 грн., відмовивши в задоволенні решти позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_1 - задовольнити частково - стягнути з ОСОБА_1 в користь потерпілої ОСОБА_2 4 000 грн. на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог потерпілої ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяЛ. Т. Базан