Справа № 563/363/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.07.2015 року Корецький районний суд
Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Корець кримінальне провадження №0000363 від 24 вересня 2015 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Колодіївка Корецького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера ОВС, із середньою освітою, одруженого, громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в :
17 вересня 2014 року близько 18 год. 40 хв. на дорозі поблизу будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 під час суперечки з ОСОБА_4 , що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому дерев`яною палицею, довжиною близько 100 см., діаметром 4 5 см., не менше чотирьох ударів у різні частини тіла.
В результаті неправомірних дій ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, двох крововиливів лівого передпліччя та садна на фоні крововиливу на передній черевній стінці справа. Спричиненні тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи №1003 від 30 вересня 2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому злочині не визнав, суду показав, що з потерпілим ОСОБА_4 з недавнього часу перебуває в недружніх відносинах. Зокрема, на початку березня 2014 року в магазині у с.Колодіївка Корецького району ОСОБА_4 ображав його нецензурними словами. Близько двох-трьох тижнів потому батько ОСОБА_7 йому повідомив, що ОСОБА_4 розкидав їхнє сіно та сказав, щоб забрали сіно, бо спалить. Через деякий час ОСОБА_4 знову розкидав сіно. В липні 2014 року, проходячи вулицею в с.Колодіївка Корецького району, до нього зі свого двору вибіг ОСОБА_4 , наставив вила йому в груди, хапав за вуха та погрожував фізичною розправою. Жодних дій щодо ОСОБА_4 на той час не вчиняв. 28 серпня 2014 року ОСОБА_4 знову йому погрожував, однак таким погрозам не придав значення. 03 вересня 2014 року в ранковий час ОСОБА_4 вдарив його батька ОСОБА_7 в ліве плече, внаслідок чого зламав батькові ключицю.
17 вересня 2014 року із сім`єю на полі збирав буряки та відвозив до батькового господарства. Так, проїжджаючи біля будинку ОСОБА_4 , на дорогу вибіг потерпілий та почав ображати його нецензурними словами. Жодних дій щодо потерпілого ОСОБА_4 не вчиняв. Приїхавши до батькового дому, воза постав на дорозі біля хвіртки. Після чого, почав носити буряки. Через деякий час, перебуваючи з батьком біля воза, побачив ОСОБА_4 , який підходив до них і знову ж таки ображав його нецензурними словами. Після чого, ОСОБА_4 почав бігти до його батька ОСОБА_7 . Оскільки батько був в гіпсу та з метою його захисту, вибіг на зустріч ОСОБА_4 та перегородив йому дорогу. В один момент між ними виникла бійка, ОСОБА_4 натягнув йому на голову сорочку та почав його бити. Внаслідок бійки отримав синець та розбиту губу. Після того, як «розчепились», в рівчаку побачив палку, якою два рази вдарив ОСОБА_4 . Сказавши щось, що саме вже не пам`ятає, ОСОБА_4 побіг до себе додому. Натомість він продовжив носити буряки. До воза підійшла мати ОСОБА_8 . Через короткий проміжок часу до них знову прибіг ОСОБА_4 , але вже з вилами. Останньому мати сказала аби той її «колов». Однак, ОСОБА_4 матір не побачив, бо був дуже п`яний. Мати вдарила ОСОБА_4 по руках, і той пішов до себе додому. В той же день через деякий час знову побачив ОСОБА_4 , який повз по рівчаку до його хвіртки та хотів спровокувати новий конфлікт, проте жодних дій щодо нього не вчинив.
Агресивна поведінка ОСОБА_4 не давала йому іншого виходу, як захищати свого престарілого, хворого батька від посягань особи, яка вже вчинила на нього напад. Вважає, що під час конфлікту з ОСОБА_4 знаходився в стані необхідної оборони.
Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що 17 вересня 2014 близько 17-18 год. вивозив сміття через свій город, на якому побачив розбиті пляшки. Перед цим, сусід ОСОБА_9 йому казав, що ці пляшки накидав ОСОБА_7 . Дані пляшки положив під хвіртку ОСОБА_7 . Оскільки у дворі ОСОБА_7 хтось був, хто саме вже не пам`ятає, зробив зауваження з приводу накиданих пляшок. Повертаючись назад, відчув удар по голові ззаду. Це був обвинувачений ОСОБА_6 . Після чого, обвинувачений кілька раз стукнув його у живіт держаком від лопати. Потім схопивши його за футболку бив на «розмашку» не дивлячись куди. Після чого прикрив голову руками та відчув, що його ще хтось ззаду б`є. Повернувшись, побачив, що граблями його бив ОСОБА_7 , але такі удари шкоди не завдали. До даної події з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебував у нормальних стосунках, їм ніколи не погрожував та не ображав.
Свідок ОСОБА_10 суду показала, що є сусідкою обвинуваченого та потерпілого. 17 вересня 2014 року у себе в дворі, розмовляючи з ОСОБА_11 , побачила ОСОБА_4 , який щось положив біля хвіртки ОСОБА_7 , що саме положив не бачила. Коли ОСОБА_4 повертався назад, зі свого двора вибіг ОСОБА_6 та почав наносити ОСОБА_4 удари палкою, які приходились в спину і голову. На той момент батьки ОСОБА_6 були відсутні біля воза. Після чого, вибіг ОСОБА_7 та почав також бити ОСОБА_4 граблями.
Суду свідок ОСОБА_11 показала, що 17 вересня 2014 року розмовляючи з ОСОБА_10 за спини почула шум. Повернувшись, побачила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 б`ються. Потім ззаду ОСОБА_4 палкою бив ОСОБА_7 . Після чого пішла до себе додому. Через деякий час, повернувшись знову на вулицю, побачила ОСОБА_4 , який біг до ОСОБА_6 з вилами. Чим закінчилась дана подія не знає, оскільки пішла до себе додому.
Свідок ОСОБА_8 суду показала, що з ОСОБА_4 раніше перебувала у добрих відносинах. Однак, 03 вересня 2014 року останній зламав ключицю для її чоловіка ОСОБА_7 . До того, ОСОБА_4 кілька разів розкидав їхнє сіно. 17 вересня 2014 року її син ОСОБА_6 конем з поля привіз буряки додому. Підводу поставив біля хвіртки, звідки почав носити буряки до льоху. Вийшовши з хліва, побачила бійку між ОСОБА_4 та її сином. Після цього ОСОБА_4 втік до себе додому. Внаслідок бійки син отримав синець під оком та розбиту губу. Через короткий проміжок часу ОСОБА_4 знову прибіг до них, але вже з вилами. Якому сказала аби той її «колов». Однак, ОСОБА_4 не звернув на неї уваги, бо був дуже п`яний. Після чого, вдарила ОСОБА_4 по руках, і той пішов до себе додому.
Суду свідок ОСОБА_7 показав, що 03 вересня 2014 року ОСОБА_4 зламав йому ключицю. 17 вересня 2014 року його син ОСОБА_6 з підводи, яка стояла біля хвіртки його будинку, носив до льоху буряки. Будучи у себе в дворі, побачив, що ОСОБА_4 біжить до сина. Натомість останній вибіг навипередки до ОСОБА_4 . Зустрівшись, ОСОБА_4 схопив сина за сорочку і почав бити. Він же, підійшовши до них, кийком, на який опирався, вдарив ОСОБА_4 по спині. Після цього ОСОБА_4 втік до себе додому. Через короткий проміжок часу ОСОБА_4 знову прибіг до них, але вже з вилами та кричав: «за колю тебе». Дружина сказала ОСОБА_4 аби той її «колов». Після чого, зупинився та пішов до себе додому. Вказує, що ОСОБА_4 був дуже п`яний.
Свідок ОСОБА_12 суду показала, що 18 листопада 2014 року слідчим ОСОБА_13 її було запрошено бути понятим при проведенні слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_14 . В ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_14 розказав та показав на статисту яким чином ОСОБА_15 наносив йому удари.
Аналогічні показання суду про обставини залучення її як понятим, про обставини проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_4 дала і свідок ОСОБА_16 .
Крім того, вина ОСОБА_6 у вчиненому злочині об`єктивно доведена зібраними і перевіреними в ході судового провадження доказами.
Висновком судово-медичної експертизи №1003 від 30 вересня 2014 року встановлено, що ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, двох крововиливів лівого передпліччя та садно на фоні крововиливу на передній черевні стінці справа. Вказані тілесні ушкодження виникли від не менш як чотирьох травматичних дій тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, по терміну спричинення не суперечать строку, вказаному в постанові, а саме 17 вересня 2014 року і, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, як кожне окремо, так і у своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень. (а.п.12-14)
При проведенні слідчого експерименту 18 листопада 2014 року, потерпілий ОСОБА_4 розповів, а потім показав як саме ОСОБА_6 наносив йому удари, згідно протоколу проведення слідчого експерименту. (а.п.21-24)
Висновком додаткової судово-медичної експертизи №1003/Д-1242 від 08 грудня 2014 року встановлено, що характер отриманих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, двох крововиливів лівого передпліччя та садно на фоні крововиливу на передній черевні стінці справа, не виключає спричинення їх шляхом нанесення ударів дерев`яною палицею (довжиною 100 см., діаметром 4-5 см.), тобто судово-медичні дані не суперечать показанням потерпілого ОСОБА_4 , які він дав в ході проведення слідчого експерименту 18 листопада 2014 року. (а.п.31-33)
Таким чином, висновки судово-медичних експертиз узгоджуються з послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_4 про те, що обвинувачений ОСОБА_6 умисно заподіяв йому тілесні ушкодження. Показання потерпілого є послідовними, оскільки на вказані обставини потерпілий посилалися при зверненні до правоохоронних органів та судово-медичного експерта.

Водночас судом встановлено, що текст висновків експерта відповідає вимогам ст.ст.101, 102 КПК України, зокрема складається з трьох частин із зазначенням коли, де і ким та на підставі чого проведена експертиза, докладного опису проведених досліджень та отриманих результатів. В експертних висновках вказано про попередження та відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст.384 КК України.
Посилання сторони захисту на те, що в матеріалах провадження відсутня медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_4 , як на підставу визнання висновку судово-медичної експертизи №1003 від 30 вересня 2014 року недопустимим доказом, є безпідставним. Разом з тим, в ході судового розгляду обвинувачений та його захисник перед судом не порушували питання про виклик експерта для допиту щодо роз`яснення його висновку. А тому, об`єктивність та обґрунтованість висновків зазначеної експертизи сумнівів в суду не викликає.
Безпідставним є твердження захисника про недопустимість слідчого експерименту, через відсутність відомостей про особу статиста, оскільки статист не є учасником кримінального провадження, а є технічною особою. З протоколу слідчого експерименту від 18 листопада 2014 року, показань потерпілого та понятих вбачається, що при проведенні слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_4 були дотримані вимоги щодо його проведення встановленні ст.240 КПК України, без істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до положень ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Тобто, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, а саме:

- оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: прав та інтересів особи, яка захищається; прав та інтересів іншої особи; суспільних інтересів; інтересів держави;

- оборона може здійснюватись від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;

- необхідна оборона має бути своєчасною та тоді, коли посягання є реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається.

З показань обвинуваченого ОСОБА_6 та свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 постійно погрожував їм фізичною розправою, однак такі загрози всерйоз не сприймались.

В своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_7 посилались на те, що 03 вересня 2014 року ОСОБА_4 зламав ключицю для ОСОБА_7 , проте із заявою по даному факту звернулись в органи внутрішніх справ лише 06 листопада 2014 року. Тобто, після завдання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Жодних доказів про те, що ОСОБА_6 03 вересня 2014 року звертався в Корецький РВ УМВС України в Рівненській області з приводу побиття його батька ОСОБА_4 , суду не надано.

Відповідно до повідомлення процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000001 від 01 січня 2015 року прокурора прокуратури Корецького району Рівненської області ОСОБА_3 (по факту отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ), у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлялось, триває досудове розслідування.

У відповідності до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
А тому, посилатись на дану подію не має підстав.

Посилання захисника на те, що потерпілий 1 рік 10 місяців працював міліціонером окремої роти міліції особливого призначення «Беркут» при УМВС України в Рівненській області, як на підставу виникнення загрози з боку потерпілого ОСОБА_4 , є безпідставним, оскільки факт роботи потерпілого перед виходом на пенсію у роті міліції особливого призначення саме по собі не свідчить про наявність загрози життю та здоров`ю обвинуваченому ОСОБА_6 та його сім`ї. Крім того, з показань потерпілого ОСОБА_4 вбачається, що працюючи в даному підрозділі міліції виконував організаційну функцію, був помічником чергового.

Обвинувачений в своїх показаннях зазначив, що дійсно, двічі наносив палкою удари потерпілому, коли бійка вже була припинена, тобто коли оборонятись вже не було від кого та загрози нападу не існувало.

Матеріалами кримінального провадження, показаннями потерпілого, свідків, обвинуваченого, поведінкою самого потерпілого в момент конфлікту, а саме відсутність умислу на заподіяння шкоди, інтенсивність і характер його дій, не встановлено факту створення з сторони потерпілого реальної загрози заподіяння шкоди. Крім того і самим обвинуваченим належним чином не було доведено факт існування реальної загрози із сторони потерпілого щодо нього та його батька. Ті протизаконні дії, які за твердженням обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника вчинив потерпілий, за своїм характером і об`єктивними проявами не можуть розцінюватись як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності і викликали у обвинуваченого стан необхідної оборони.

В даному випадку мав місце звичайний побутовий конфлікт, який не мав правових підстав для використання права обвинуваченого на необхідну оборону.

Даючи таку оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , суд виходить з відсутності об`єктивних даних про те, що потерпілий ОСОБА_4 напав на нього, заподіяли йому тілесні ушкодження, а тому він був вимушений захищатися сам та захищати свого батька від його протиправних дій.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для визнання обвинуваченого таким, що діяв в стані необхідної оборони.
Невизнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст.125 КК України, судом розцінюється як бажання уникнути відповідальності за вчинене.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена, його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд у відповідності до ст.65 КК України враховує сукупність обставин, при яких скоєно злочин, характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Відповідно до ст.12 КК України даний злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості.
Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнає вчинення злочину вперше.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
По місцю проживання обвинувачений характеризується позитивно. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
За таких обставин суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів є покарання у виді штрафу.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази та судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжні заходи щодо обвинуваченого не обирались.
Керуючись ст.ст.349, 370, 374, 376 КПК України, суд

з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання штраф в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На вирок може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Рівненської області на протязі 30 (тридцяти) днів з моменту його оголошення через Корецький районний суд Рівненської області, а засудженим в такому ж порядку і в такий же строк, але з моменту вручення йому копії вироку.
С у д д я :