АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/312/15 Справа № 695/3663/14-к Категорія: ч.1 ст.122, ч.2 ст.125 КК УкраїниГоловуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого - суддіОСОБА_2
суддів секретаря ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_9

законний представник

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець м. Золотоноша, Черкаської області, українець,

громадянин України, освіта середня, не працюючий, не

одружений, проживаючий

АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

визнаний винним та засуджений за:

- ч.1 ст.122 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі;

- ч.2 ст.125 КК України до 2 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначене ОСОБА_9 покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п. 3 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_9 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 - задоволений частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 5 128,40 грн. та моральну шкоду в сумі 30 000 грн., а разом 35 128,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в сумі 196 грн. 56 коп..

Вирішено долю речових доказів

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку неповнолітнього ОСОБА_9 визнано винним та засуджено, за те, що він 22.05.2014 року близько 22 години, перебуваючи в м. Золотоноша, Черкаської області по провулку Чкалова, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс удари руками та ногами по голові та по тулубу потерпілому ОСОБА_8 у виді травми голови зі струсом головного мозку, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, перелому кісток носа, травми лівого вуха, зубів, забійної рани, синців обличчя, травми лівого ока з крововиливом під білкову оболонку, що ускладнилась порушенням акомодації, погіршенням зору на ліве око та відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, у зв`язку з втратою загальної працездатності менше ніж на одну третину від 10% до 33%, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 191 від 20.08.2014р.

ОСОБА_9 , близько 22 години 18 липня 2014 року, перебуваючи в м. Золотоноша Черкаської області по вул. Шевченка поблизу ресторану «Зустріч», на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс численні удари в область обличчя та по всіх частинах тулуба потерпілому ОСОБА_11 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у виді травми голови зі струсом головного мозку, забою м`яких тканин обличчя та синців обличчя, що згідно висновку експерта № 173 від 08.08.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В своїй апеляції, прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правової кваліфікації його дій, вважає, що місцевий суд при ухваленні вироку від 20.01.2015 року не повною мірою дотримався вимог закону в частині призначення покарання ОСОБА_9 і неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Відповідно до ст. 101 КК України арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб. Таким чином, максимальний строк покарання у вигляді арешту, який може бути призначений неповнолітньому, складає сорок п`ять діб. Призначення неповнолітньому всупереч вимогам ст. 101 КК України більшого строку арешту, ніж сорок п`ять діб, є незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню. За таких обставин вважає, що вирок Золотоніського міськрайсуду від 20.01.2015 року стосовно ОСОБА_9 , яким неповнолітньому засудженому призначено покарання у вигляді арешту на строк два місяці, підлягає зміні через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Просив вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2015 року стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначення покарання та привести його у відповідність до ст.101 КК України, зменшивши його до 45 діб.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій з вироком місцевого суду в частині задоволення цивільного позову не погодилась виходячи з наступного. Як вбачається з позовної заяви потерпілого, позов був пред`явлений лише до обвинуваченого. Тобто, до неї він не пред`являвся, а вона вказана в позові лише як особа, що є законним представником відповідача, а не як ще один відповідач. Тому вважає, що суд, стягнувши з неї кошти, вийшов за межі позовних вимог. Стаття 1179 ЦК України також не встановлює солідарну відповідальність за шкоду, завдану неповнолітньою особою. Крім того, дана норма закону покладає відповідальність на неповнолітню особу, а не на батьків. Лише в тому разі, коли в неповнолітнього відсутнє майно, відшкодування шкоди може бути покладено на батьків. Стягуючи матеріальну шкоду суд не звернув увагу, що позивач заявив позов в цій частині на 5128,40 грн., а сума доданих до позову чеків становить 4558,40 грн. Вважає, що позивач повинен був надати докази того, що всі придбані медикаменти по наданих чеках за кількістю та за видами назвами медикаментів йому були призначені. Такі докази у справі відсутні.

Суд також стягнув вартість поїздок на Київ. В справі відсутні докази того, що позивач направлявся в м. Київ на лікування. До позову додано 3 квитки з м. Золотоноша до м. Київ за однією датою без вказівки ціни квитка. Крім цього зазначала, що стягнута сума моральної шкоди 30000 грн. є занадто значною, оскільки вона є одинокою матір`ю та має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Вважає, що дані обставини судом першої інстанції не були враховані. А тому просила вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2015 року відносно її сина ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову змінити, відмовивши в задоволенні позову.

Обвинувачений ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу в якій зазначає про те, що вирок суду першої інстанції є помилковим в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди. Вказує на те, що позов потерпілий заявив лише до нього, мати як відповідач в позові відсутня, а тому вважає, що суд першої інстанції, стягуючи кошти з його матері вийшов за межі позовних вимог. Стаття 1179 ЦК України також не встановлює солідарну відповідальність за шкоду, завдану неповнолітньою особою. Крім того, дана норма закону покладає відповідальність на неповнолітню особу, а не на батьків. Лише в тому разі, коли в неповнолітнього відсутнє майно, відшкодування шкоди може бути покладено на батьків. Вважає, що позивач повинен був надати докази того, що всі придбані медикаменти по наданих чеках за кількістю та за видами назвами медикаментів йому були призначені, а такі докази у справі, на його думку, відсутні. В справі також відсутні докази того, що позивач направлявся в м. Київ на лікування. До позовної заяви додано 3 квитки з м. Золотоноша до м. Київ за однією датою без вказівки ціни квитка. Крім того, стягнута сума моральної шкоди 30000 грн. є занадто значною, оскільки він неповнолітній і ніде не працює. Просив вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2015 року відносно нього в частині цивільного позову змінити, відмовивши в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора на підтримку апеляції прокурора з вказаних в ній мотивів та заперечуючи проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 , думки обвинуваченого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляції та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляцій обвинуваченого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 та не заперечував проти задоволення апеляції прокурора, пояснення потерпілого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляцій обвинуваченого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 , вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення, а апеляції обвинуваченого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на доказах, досліджених і належним чином оцінених судом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину та за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Апеляційні доводи законного представника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 про порушення судом першої інстанції норм кримінального процесуального та цивільного процесуального законодавства у частині, що стосується відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, перевіривши матеріали цивільного позову, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно прийняв рішення про часткове задоволення цивільного позову.

В матеріалах кримінального провадження на підтвердження матеріальної шкоди був заявлений цивільний позов на суму 5128, 40 гривень, про що маються квитанції. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що всі матеріальні витрати на лікування, обслідування та оплата поїздок до медичних закладів, в тому числі до м.Києва до Науково-практичного медичного центру «Ексімер», були викликані саме подією, що мала місце 22.05.2014 року, а саме внаслідок протиправних дій неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 .. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що виписка з амбулаторної карти №94832/14 (а.с. 59) з Науково-практичного медичного центру «Ексімер», датована 05.07.2014 року і цією ж датою датовані три квитка до м.Києва із м.Золотоноша, що свідчить про візит потерпілого ОСОБА_8 саме до цього медичного закладу, а не з приводу будь-яких інших подій, не пов`язаних з ушкодженням здоров`я вказаного потерпілого, спричиненого обвинуваченим ОСОБА_9 ..

Щодо моральної шкоди, то враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, характер та обсяг тілесних ушкоджень потерпілого, фізичних, душевних та психічних страждань останнього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції правильно визначив розмір моральної шкоди у сумі 30000 гривень.

При цьому колегія суддів враховує те, що на час розгляду справи в апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_10 в добровільному порядку взагалі не розпочали процедуру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину відносно потерпілого ОСОБА_8 .. З моменту понесення ним фактичних витрат, пов`язаних з відновленням здоров`я на протязі тривалого часу, відбулися інфляційні процеси в результаті яких відбулося значне знецінення національної грошової одиниці. Тому, стягнені судом першої інстанції суми матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає співрозмірними фактично заподіяній шкоді потерпілому.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року в частині вирішення цивільного позову є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом вірно було враховано особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, який по місцю проживання та навчання характеризується посередньо, характер та суспільну небезпеку скоєних злочинів, які відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, є раніше не судимим, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 є щире каяття, активне сприяння своїми діями розкриттю кримінальних правопорушень, відшкодування завданих потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків в добровільному порядку.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 є вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_8 особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при таких обставинах вірно дійшов висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе без реального відбування покарання, звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язку, передбаченого п.3 ч.1 ст.76 КК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції не повною мірою дотримався вимог закону в частині призначення покарання ОСОБА_9 і неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Відповідно до ст. 101 КК України арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб. Отже, максимальний строк покарання у вигляді арешту, який може бути призначений неповнолітньому повинен складати сорок п`ять діб. У зв`язку з цим суд першої інстанції постановляючи оскаржуваний вирок не був вправі призначати покарання за ч.2 ст.125 КК України до 2 місяців арешту.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 підлягає до зміни з приведенням покарання за ч.2 ст.125 КК України у відповідність до ст.101 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції задовольнити, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року, стосовно ОСОБА_9 змінити, покарання за ч.2 ст.125 КК України привести у відповідність до ст.101 КК України.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.1 ст.122 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі; за ч.2 ст.125 КК України до 45 діб арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п. 3 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_9 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

В решті вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року, стосовно ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий :

Судді :