№ провадження 1-кп/646/728/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 року Червонозаводський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Чудовського Д.О.,

суддів - Міндарьової М.Ю., Прошутя І.Д.,

при секретарі - Косовій Т.В.,

за участю прокурорів - Кадегроб І.С.,

обвинуваченої - ОСОБА_1,

захисників обвинуваченої - адвокатів:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у підготовчому судовому
засіданні, в залі суду м. Харкова
обвинувальний акт у кримінальному
провадженні за № 0000030 від 14.04.2014
року, за обвинуваченням ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у вчиненні кримінальних
правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110
КК України та ч. 1 ст. 258-3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2014 року до Червонозаводського
районного суду м. Харкова надійшло
кримінальне провадження № 0000030,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань 14.04.2014 року, за
обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів передбачених, ч. 3 ст. 110 КК
України та ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 20.11.2014 року
визначено питання щодо підсудності
даного кримінального провадження та
повернуто до Червонозаводського
районного суду м. Харкова для розгляду.

У судовому засіданні
обвинуваченою було заявлено
клопотання про звільнення її від
кримінальної відповідальності на
підставі ст. 3 ЗУ «Про особливий порядок
місцевого самоврядування в окремих
районах Донецької та Луганської
областей» та закриття кримінального
провадження.

Статтею 3 ЗУ «Про особливий
порядок місцевого самоврядування в
окремих районах Донецької та
Луганської областей» встановлено, що
держава гарантує відповідно до закону
недопущення кримінального
переслідування, притягнення до
кримінальної, адміністративної
відповідальності та покарання осіб -
учасників подій на території
Донецької, Луганської областей.
Органам влади та їх посадовим
(службовим) особам, підприємствам,
установам, організаціям усіх форм
власності забороняється
дискримінація, переслідування та
притягнення до відповідальності осіб з
приводу подій, що мали місце у
Донецькій, Луганській областях.

Частиною 3 статті 10 ЗУ «Про
особливий порядок місцевого
самоврядування в окремих районах
Донецької та Луганської областей»
визначено, що Кабінету Міністрів
України невідкладно за участю органів
місцевого самоврядування окремих
районів Донецької та Луганської
областей підготувати та внести на
розгляд Верховної Ради України
законопроекти та забезпечити
прийняття підзаконних
нормативно-правових актів, що
випливають із цього Закону.

Однак, станом на день розгляду заяви
обвинуваченої ОСОБА_1, органами,
передбаченим у статті 10 ЗУ «Про
особливий порядок місцевого
самоврядування в окремих районах
Донецької та Луганської областей» не
визначено хто саме є учасниками подій
на території Донецької, Луганської
областей та яких саме подій, щодо яких
розповсюджується дія статті 3 даного
Закону, не визначено які саме райони
Донецької та Луганської областей є
окремими районами у розумінні даного
закону та інше.

За таких обставин, заява обвинуваченої
ОСОБА_1 про звільнення її від
кримінальної відповідальності на
підставі ЗУ «Про особливий порядок
місцевого самоврядування в окремих
районах Донецької та Луганської
областей» задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 291 КК України
встановлено, що обвинувальний акт має
містити такі відомості: 1) найменування
кримінального провадження та його
реєстраційний номер; 2) анкетні
відомості кожного обвинуваченого
(прізвище, ім'я, по батькові, дата та
місце народження, місце проживання,
громадянство); 3) анкетні відомості
кожного потерпілого (прізвище, ім'я, по
батькові, дата та місце народження,
місце проживання, громадянство); 4)
прізвище, ім'я, по батькові та займана
посада слідчого, прокурора; 5) виклад
фактичних обставин кримінального
правопорушення, які прокурор вважає
встановленими, правову кваліфікацію
кримінального правопорушення з
посиланням на положення закону і
статті (частини статті) закону України
про кримінальну відповідальність та
формулювання обвинувачення; 6)
обставини, які обтяжують чи пом'якшують
покарання; 7) розмір шкоди, завданої
кримінальним правопорушенням; 7-1)
підстави застосування заходів
кримінально-правового характеру щодо
юридичної особи, які прокурор вважає
встановленими; розмір витрат на
залучення експерта (у разі проведення
експертизи під час досудового
розслідування); 9) дату та місце його
складення та затвердження.

За змістом обвинувального акту ОСОБА_1
обвинувачуються в тому, що вона взяла
участь у діяльності терористичної
організації та сприяла її діяльності,
тобто вчинила кримінальне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3
КК України, та посягала на
територіальну цілісність і
недоторканість України, що вчинене
особою, яка є представником влади, що
призвело до загибелі людей та інших
тяжких наслідків, тобто вчинила злочин,
передбачений ч. 3 статті 110 КК України.

З першої по двадцять першу сторінку
обвинувального акту викладено
фактичні обставини кримінальних
правопорушення, які прокурор вважає
встановленими, після чого, на сторінці
двадцять першій зазначено, що: «Своїми
умисними злочинними діями ОСОБА_1 за
викладених вище обставин взяла участь
у діяльності терористичної
організації та сприяла її діяльності,
тобто вчинила кримінальне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3
КК України

Крім того, за обставин викладених вище,
ОСОБА_1 вчинила кримінальне
правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110
КК України - посягання на
територіальну цілісність і
недоторканість України, вчинене
особою, яка є представником влади, що
призвело до загибелі людей та інших
тяжких наслідків». Однак, при цьому,
сторона обвинувачення не конкретизує,
які саме обставини становлять, на їх
думку, склад злочину, передбаченого .ч. 1
ст. 258-3 КК України, а які склад злочину,
передбачений ч. 3 ст. 110 КК України. Що, на
думку суду, є порушенням обвинуваченої
права на захист та порушенням п. 5 ч. 2 ст.
291 КПК України.

Крім того, дії ОСОБА_1 органом
досудового розслідування
кваліфіковані за частиною 3 статті 110 КК
України, яка передбачає кваліфікуючи
ознаки у вигляді загибелі людей та
інших тяжких наслідків, що на думку
сторони обвинувачення виразилися в
загибелі громадян,отриманні останніми
тілесних ушкоджень, руйнуванню та
пошкодженню майна тощо. Таким чином,
злочин передбачений ч.3 ст.110 КК є
злочином з матеріальним складом, що
передбачає встановлення наявності
збитків, в тому числі і матеріальних,
які органом досудового розслідування,
виходячи зі змісту обвинувального
акту, не встановлено.

Також, як вбачається зі змісту
сторінки двадцять два обвинувального
акту, органом досудового розслідування
зазначено, що потерпілих від
кримінальних правопорушень не має, при
цьому сторона обвинувачення зазначає
,що дії ОСОБА_1 призвели до загибелі
кількох десятків людей та отримання
громадянами тілесних ушкоджень.

В свою чергу, статтею 55 КПК
передбачено, що потерпілим в
кримінальному провадженні може бути,
зокрема фізична, або юридична особа,
якій кримінальним правопорушенням
завдано моральної, фізичної або
майнової шкоди, при цьому права та
обов'язки потерпілого виникають в
особи з моменту подання заяви про
злочин або заяви про залучення її до
провадження як потерпілого (ч.2 ст. 55 КПК
України).

В порушення зазначених норм
Закону, а також п.3 ч.2 ст.291 КПК,
обвинувальний акт не містить
відомостей щодо потерпілих осіб
(родичів загиблих; осіб, що отримали
тілесні ушкодження; власників
пошкодженого та знищеного майна;
вартості пошкодженого та знищеного
майна).

З урахуванням наведеного,
встановити осіб, яким завдано шкоду на
стадії судового розгляду не є можливим,
оскільки встановлення даних осіб може
відбутися тільки за допомогою
проведення оперативних, слідчих дій.

Окремо суд зазначає, що
відповідно до сторінки першої
обвинувального акту ОСОБА_1 пред'явлено
обвинувачення за ч.3 ст.110, та ч.1 ст. 258-1
КК України, хоча при викладенні
фактичних обставин, дії ОСОБА_1 органом
досудового розслідування
кваліфіковані за ч.3 ст. 110 та ч.1 ст. 258-3
КК України. Також на сторінці восьмій в
якості наслідків протиправних дій
ОСОБА_1 зазначено про загибель 117 осіб
та поранення 198 осіб, про те на сторінці
двадцять один обвинувального акту
вказано про загибель 198 громадян та про
отримання тілесних ушкоджень 117
особами, що на думку суду, свідчить про
неконкретність формулювання
обвинувачення та порушує право
обвинуваченої на захист.

З урахуванням вище наведеного, суд
приходить до висновку, що
обвинувальний акт у кримінальному
провадженні № 0000030 не відповідає
вимогам статті 291 КПК України, зокрема
щодо анкетних відомостей кожного
потерпілого, викладу фактичних
обставин інкримінованих кримінальних
правопорушень та формулювання
обвинувачення, розмір шкоди, завданої
кримінальним правопорушенням, а тому з
зазначених підстав та керуючись
статтею 314 КПК України підлягає
поверненню прокурору.

На підставі викладеного, приймаючи до
уваги висновки суду про повернення
обвинувального акту, клопотання
учасників судового провадження
стосовно виклику свідків, витребування
документів, задоволенню не підлягають,
оскільки є заявленими передчасно. При
цьому суд вважає за необхідне
роз'яснити, що відмова в задоволенні
даних клопотань не перешкоджає їх
повторному заявленню в разі
надходження справи до суду.

Стосовно заявлених клопотань про зміну
запобіжного заходу з тримання під
вартою на домашній арешт, суд приходить
до наступного.

За ухвалою Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 13.07.2014
року, відносно ОСОБА_1 було обрано
запобіжний захід у вигляді тримання
під вартою, зі строком дії запобіжного
заходу до 10.09.2014 року, та подовжений за
ухвалою Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 09.09.2014 року, зі
строком дії запобіжного заходу до
12.11.2014 року.

05.11.2014 року Червонозаводським районним
судом м. Харкова запобіжний захід у
вигляді тримання під вартою продовжено
до 09.01.2015 року включно.

На час розгляду заявленого клопотання
щодо зміни запобіжного заходу з
тримання під вартою на домашній арешт,
частина 5 статті 176 КПК України,
передбачає, що запобіжні заходи у
вигляді особистого зобов'язання,
особистої поруки, домашнього арешту,
застави не можуть бути застосовані до
осіб, які підозрюються або
обвинувачуються у вчиненні злочинів,
передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261
Кримінального Кодексу України.

За таких обставин, враховуючи, що
ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст.
258-3 КК України, клопотання про зміну
запобіжного заходу за даних умов,
задоволенню не підлягає.

При цьому, посилання захисників
обвинуваченої на дію кримінального
процесуального закону у часі судом до
уваги не приймається, оскільки
відповідно до ст. 5 КПК України,
кримінальний процесуальний закон
чинний на момент вчинення
процесуальної дії.

Розглянувши клопотання прокурора щодо
продовження строків тримання під
вартою обвинуваченої суд виходить з
практики Європейського суду з прав
людини, яка є частиною національного
законодавства України, та зазначає,
утримання під вартою не є передумовою
покарання у виді позбавлення волі, але
при збережені розумної підозри
відносно затриманої особи у скоєні
злочину є умовою законності та
відповідає реальним вимогам
суспільного інтересу. Суд не відхиляє
доводів сторони захисту на користь
обвинуваченої, але вважає, що у даному
випадку ці доводи не перевищують
суспільного інтересу у справі, який
полягає у повному та неупередженому
розгляді кримінального провадження у
встановлені законом строки, а також
забезпечення виконання обвинуваченою
процесуальних рішень у справі та
запобігання процесуальних ризиків,
незаконного впливу на свідків, які ще
не допитані у судовому засіданні.

Вказані суспільні інтереси, не
дивлячись на презумпцію невинуватості
мають більшу вагу ніж правила про
повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ
«Лабіта проти Італії», «Рохліна проти
РФ»).

Крім того, ОСОБА_1 обвинувачується у
вчиненні особливо тяжких злочинів.

Тяжкість обвинувачення може бути
достатньою причиною разом з іншими для
продовження строку тримання під вартою
(рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі
Волосюк проти України).

Доказів того, що обставини, які були
прийняті судом при обранні запобіжного
заходу у вигляді тримання під вартою, з
часом змінились, стороною захисту не
наведено.

На підставі вищевикладеного ,керуючись
ст.ст. 176, 314-316, 372 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

1. Обвинувальний акт у кримінальному
провадженні за № 0000030 від 14.04.2014
року, за обвинуваченням ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у вчиненні кримінальних
правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110
КК України та ч. 1 ст. 258-3 КК України
повернути прокурору для усунення
недоліків.

2. Продовжити строк тримання під вартою
обвинуваченій ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, до
06 березня 2015 року включно.

3. Відмовити у задоволенні клопотання
обвинуваченої ОСОБА_1 про звільнення її
від кримінальної відповідальності та
закриття кримінального провадження.

4. У задоволенні інших клопотань
учасників кримінального провадження
про виклик свідків, витребування
документів - відмовити.

Ухвала в частині повернення
обвинувального акту прокурору може
бути оскаржена до апеляційного суду
Харківської області протягом семи днів
з дня її проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через
Червонозаводський районний суд міста
Харкова, в іншій частині ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Д.О. Чудовський

Судді
М.Ю. Міндарьова

І.Д. Прошутя