Справа № 11-462/07 Головуючий
у 1 інстанції: Баренко С. Г.
ст. 125 ч. 2 КК України Доповідач:
Ухвала

Іменем України

24 липня
2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого Романова О.В.

суддів: Ляшука В.В.,
Ткаченка В.Л.

засудженого ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1
на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 28 квітня
2007 року.

Цим
вироком ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, житель с АДРЕСА_1, працює директором ПФ " ЧІП", не судимий, -

засуджений за ч.
2 ст.
125 КК України на 150 годин громадських робіт.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 для відшкодування моральної шкоди - 800 грн..

Як
визнав суд, 19 березня 2006 року близько
12 год., на вул.
Леніна, в с Висока Піч
Житомирського району, ОСОБА_1. на грунті
неприязнених стосунків, які виникли з
причин відключення ОСОБА_2 його квартири від водопостачання, наніс потерпілому удар каменем у голову, від якого останній впав, чим заподіяв ОСОБА_2. легкі тілесні
ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

В
апеляції* засуджений ОСОБА_1. просить вирок щодо нього скасувати і звільнити
його від кримінальної відповідальності у зв'язку з дійовим каяттям, а цивільний позов потерпілого залишити без
задоволення. Вважає, що підставами для
скасування вироку є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону
та істотне порушення кримінально-процесуального закону. При цьому посилається
на не застосування до нього ст. 45 КК України, яка на його думку підлягає застосуванню.
Також судом не були взяті до уваги покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4.,
які могли істотно вплинути на його висновки. Крім цього, зазначає,
що цивільний позов потерпілого був розглянутий без визнання ОСОБА_2
цивільним позивачем, а підстави для
відшкодування моральної шкоди потерпілому не знайшли свого підтвердження у
судовому засіданні.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженого
ОСОБА_1, який
підтримав доводи апеляції, перевіривши
матеріали справи та обговоривши наведені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Висновок
суду щодо доведеності вини ОСОБА_1
у заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_2. є обгрунтованим, правильний,
відповідає фактичним обставинам справи,
підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

Суд дав належну
оцінку показам свідків ОСОБА_3. та ОСОБА_4..

Крім
цього, суд першої інстанції під час
розгляду справи не встановив наявність підстави, що свідчить про дійове каяття засудженого
ОСОБА_1.

Як видно
з апеляції, засуджений невірно розуміє
поняття дійового каяття, яке передбачає
щире розкаяння у вчиненому злочині,
активне сприяння розкриттю цього злочину та повне відшкодування
заподіяної потерпілому моральної та фізичної шкоди. З матеріалів справи
видно, що засуджений винним себе визнав
частково, заперечує проти відшкодування
потерпілому моральної шкоди. Отже, це
свідчить про відсутність повного визнання засудженим факту вчинення злочину, дійсного,
відвертого, визнання своєї
провини у вчиненому злочині, щирого жалю
з цього приводу та осуду своєї поведінки. Також, у засудженого відсутнє бажання на добровільне
відшкодування збитків спричинених потерпілому. Все це виключає можливість
застосування до ОСОБА_1 звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 45
КК України.

Порушень
вимог кримінально-процесуального закону,
які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути
справу та постановити законний та обгрунтований і справедливий вирок не
виявлено.

Виходячи
з цього та керуючись ст. ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без

задоволення, а вирок Житомирського
районного суду від 28 квітня 2007 року

щодо
нього залишити - без зміни.