АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/448/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.05.2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 24.12.2013 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Вказаним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Кегичівка Харківської області, українець, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, що тимчасово не працює, раніше судимий: 10.12.2009 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, 14.06.2010 р. Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 р. позбавлення волі, звільнений 06.03.2013 р. умовно-достроково на 1 рік 4 міс. 16 днів, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до 2 років обмеження волі; ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднана не відбута частина покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 14.06.2010 р. та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Початок строку відбуття покарання обчислено з 27.07.2013 р.
Відповідно до вироку, ОСОБА_7 26.07.2013 р. о 23-00 год., знаходячись поблизу будинку № 97 по вул. Ісаївській в м. Харкові, зустрівся з малознайомим йому ОСОБА_9 . В ході розмови з яким, діючи умисно та маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, своєю правовою рукою наніс удар в область правового ока, від чого потерпілий упав на землю. ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому удар ногою в область правового ока, після цього наніс серію ударів ногами по обличчю, тулубу, голові та шиї ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження, а саме: крововилив та садно на обличчі, закритий перелом кісток носа, садно на лівій руці, садно на правій нозі, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, ОСОБА_7 , після вказаних подій, 26.07.2013 р. о 23-05 год., побачивши, що у ОСОБА_9 випав з кишені мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S4 H9500», діючи з умислом, направленим на відкрите заволодіння чужим майном, що виник раптово, з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, діючи повторно, усвідомлюючи, що його дії є явними для оточуючих, шляхом вільного доступу, відкрито заволодів вищевказаним мобільним телефоном, що належить потерпілому. Вартість телефону, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становила 1870 грн. Після чого ОСОБА_7 продовжував утримувати при собі.
Не погодившись з рішенням суду, обвинуваченим ОСОБА_7 подана апеляційна скарга та доповнення до неї, у яких він просить скасувати вирок районного суду, матеріали справи направити на досудове слідство. При цьому вказав, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України він не вчиняв, справа в даній частині сфальсифікована. Не заперечує, що підібрав телефон потерпілого, але не мав корисливого мотиву. Про це свідчить, що телефон він не вимикав та продавати не бажав, мав на меті повернути гроші за квартиру ОСОБА_10 . Зазначає, що на досудовому слідстві було порушено його право на захист, слідство проводилося необ`єктивно та упереджено. У вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України свою провину визнає та розкаюється.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, яка вважала вирок районного суду законним та обґрунтованим, обвинуваченого та на його захист адвоката Мартовицького, які підтримали апеляцію, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України апеляційний суд розглядає кримінальне провадження в межах доводів апеляційної скарги.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 125 КК України обвинуваченим не оспорюється.
Висновки районного суду про винуватість ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України засновані на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.
Потерпілий ОСОБА_9 показав, що в розмові з малознайомим ОСОБА_11 останній наніс йому тілесні ушкодження, після цього заволодів його мобільним телефоном. Він просив ОСОБА_11 повернути його телефон, але останній вимагав у нього за це 800 гривень.
Потім, знаходячись в бесідці ОСОБА_11 поклав телефон на стіл, але він не мав можливості забрати телефон, оскільки він погрожував.
Свідок ОСОБА_12 показала, що батько подзвонив та повідомив, що в квартирі ОСОБА_13 свариться з дівчиною. Вона одна боялася йти та попросила приїхати ОСОБА_11 . Вона йшла по дорозі з ОСОБА_11 та зустріли ОСОБА_13 , на її питання про те, що трапилося вдома, ОСОБА_13 її образив. Тоді ОСОБА_11 наніс декілька ударів кулаком ОСОБА_13 , який впав на землю. Потім ОСОБА_13 піднявся з землі та став тікати. Вона помітила в руках у ОСОБА_11 телефон. Останній сказав, що цей телефон загубив ОСОБА_13 . Повернувшись, ОСОБА_13 просив повернути телефон, але ОСОБА_11 відмовився повернути телефон та сказав, що віддасть його, коли ОСОБА_13 принесе гроші. Про які гроші він казав, їй невідомо. Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_11 пішли у бесідку, але ОСОБА_11 вимагав принести гроші, після чого поверне телефон. В процесі розмови ОСОБА_11 знов вдарив ОСОБА_13 долонею по голові.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
При розгляді в апеляційній інстанції ОСОБА_11 підтвердив, що ОСОБА_10 не давала йому доручень на отримання грошей за квартиру.
І сам потерпілий стверджував, що ОСОБА_11 забрав мобільний телефон, а на його вимоги повернути, вимагав за нього гроші. На його повторну пропозицію в бесідці віддати телефон, погрожував та наніс удар.
Такі неодноразові відмови ОСОБА_11 повернути телефон з погрозами свідчать про корисну ціль заволодіння телефоном, а не про іншу ціль, на що посилається в апеляції обвинувачений.
Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_11 заволодів телефоном, який весь час був у нього. І хоча ОСОБА_11 стверджував, що діяв в інтересах ОСОБА_10 , щоб повернути борг за квартиру, проте, телефон так і не передав ОСОБА_10 . Це також підтверджує про його ціль заволодіти телефоном, а не про мотиви, на які він посилається в апеляції.
Обставини справи, докази та наведене свідчать про наявність в діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, а також наявність в діях обвинуваченого корисливого мотиву.
Районний суд проаналізував всі докази, в тому числі покази обвинуваченого, потерпілого, свідка ОСОБА_10 та дав їм належну правову оцінку, з якою колегія суддів погоджується.
Надавши правильну оцінку цим, а також наведеним у вироку доказам, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України.
Покарання призначено згідно зі ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 раніше був судимий за ч. 2 ст. 186 КК України та був звільнений умовно-достроково 06.03.2013 року на 1 рік 4 місяця 16 днів та в період не відбутої частини покарання скоїв новий злочин, тому судом остаточне покарання призначене із застосуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі.
В той же час, суд першої інстанції прийняв до уваги, що ОСОБА_7 характеризувався позитивно, щиро покаявся у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України, тому призначив покарання за ч. 2 ст. 186 КК України в мінімальних межах санкції статті.
Підстав для призначення більш м`якого покарання з урахуванням наведеного не мається.
Наведені докази спростовують доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_11 , що він злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України не вчиняв.
При розгляді кримінального провадження в районному суді приймав участь захисник, за участю якого були досліджені всі докази, яким суд дав оцінку. Це свідчить про те, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив зібрані докази із забезпеченням права на захист обвинуваченого та постановив законний вирок.
При таких обставин підстав для задоволення апеляції не мається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Київського районного суду м. Харкова від 24.12.2013 р. щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий
Судді: