Справа № 11-377- 2007 р . Головуюча
Категорія: ст. 121 ч.2 КК України Доповідач
апел.інст.:Тимошевський В.П.,
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

апеляційного
суду Миколаївської області

у складі:

головуючого Ржепецького
О.П.,

судців Карпія
В.М., Тимошевського В.П.,

за участі
прокурора ОСОБА_6,

засудженого ОСОБА_1

17 травня 2007 року розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1, на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської
області від 13 грудня 2006 року, яким

- ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженця с.Воєводське Арбузинського району Миколаївської області,
українця, громадянина України,з середньою освітою, проживаючого АДРЕСА_1,
судимий :

-09.12. 2002 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за
ст.ст. 187ч.2, 69, 15-185 ч.3, з застосуванням ст. 70ч.1 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців, звільнений
24.11.2006 року згідно постанови Арбузинського районного суду Миколаївської
області умовно -достроково на 6 місяців і 23 дня,

-засуджено за ст.121 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на
строк 8 років.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 28 липня 2006 року перебуваючи
в стані алкогольного сп'яніння в квартирі АДРЕСА_2, побив ОСОБА_2 шляхом нанесення ударів
руками по голові, причинив йому тілесні
ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді епідуріальної
гематоми лівої скронево-тім'яної області масою 90 г., перелому лівої скроневої області, крововиливу в лівий
скроневий м'яз які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень
і спричинили смерть потерпілого.

Засуджений ОСОБА_1, в апеляції та доповненні до неї, просить вирок
скасувати а по смислу змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 121 КК України на
ст. 118 КК
України на вбивство при перевищенні меж необхідної оборони і з застосуванням
ст. 69 КК
України пом'якшити покарання. Вважає що він перевищив межі необхідної оборони а
його пояснення підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, також
вважає, що кримінальну справу сфабриковано а судовий розгляд справи
одностороннім.

Засуджений стверджує що під час вчинення злочину він не перебував в стані
алкогольного сп'яніння, тому що проспавшись на стадіоні приблизно 4 годин
протверезів, вказує що очевидцем події злочину була свідок ОСОБА_3 Свідки
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 знаходилися в іншому місці і не могли бачити подію, хоч і
дають аналогічні покази, в судовому засіданні давали суперечливі пояснення.

Апелянт посилається на те, що він захищав своє життя коли ОСОБА_2 кинувся з
кулаками на нього, він вдарив потерпілого два раза і намагання останнього напасти на нього припинилися.
Бачив поганий стан потерпілого ОСОБА_2 і протягом двох днів пропонував
звернутися до лікарні, але потерпілий відмовлявся.

Засуджений вважає, що суд при призначенні йому покарання не врахував що у
нього мати похилого віку 1938
року народження, пенсіонерка, ветеран праці, поганий стан його здоров'я,
хворобу серця, що у нього є донька 2002
року народження, що він працював по договорах та надавав допомогу дітям.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 на підтримання
апеляції, який просив змінити вирок і з застосуванням ст. 69 КК України
пом'якшити покарання, думку прокурора ОСОБА_6, про залишення вироку без зміни,
вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції колегія суддів вважає,
що апеляція задоволенню не підлягає, з слідуючих підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним зазначеного у
вироку злочину при обставинах встановлених судом відповідають фактичним
обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні доказами
детально викладеними у вироку, і зокрема, даними, що містяться в показаннях :

-потерпілого ОСОБА_2 який стверджував в судовому
засіданні, що він є рідним братом потерпілого, бачив його напередодні той добре
себе відчував. Потерпілий зазначив, що підсудний дружив з його братом, причина
через яку все це трапилося пов'язує з зловживанням спиртного як зі сторони
ОСОБА_1 так і зі сторони свого брата, ОСОБА_2

Як вбачається з пояснень підсудного ОСОБА_1 в судовому засіданні, що він
розбирався з ОСОБА_2 за те, що останній залишив його спавшого і вдарив ОСОБА_2
два раза в обличчя,
тобто в лоб і в ніс. Він вже не пам'ятає як все сталося. Вранці він бачив
потерпілого в тяжкому стані, але не намагався йому допомогти, а поїхав додому в
с Воєводське.

Свідок ОСОБА_3, пояснила
в судовому засіданні, що 28
липня 2006 року
підсудний ОСОБА_1 повернувся з міста приблизно в 23 -00 год., вибив двері зайшов в квартиру, став
питати у ОСОБА_2 чому він залишив його одного на стадіоні, після цього
підсудний наніс удар кулаком ОСОБА_2 в область голови, а коли потерпілий впав,
то ОСОБА_1 почав бити потерпілого ногами. На її слова щоб підсудний не бив
ОСОБА_2, підсудний не реагував. До того моменту коли підсудний ОСОБА_1 побив
ОСОБА_2, останній почував себе добре. ОСОБА_2 помер від того що його побив
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5 стверджував в судовому засіданні ,що пізно
увечері приблизно в 23-00
год., підсудний ОСОБА_1 вибив двері зайшов в квартиру, почав будити ОСОБА_2 який
спав і розбиратися з ним. Він чув як ОСОБА_1 бив ОСОБА_2, але не виходив, так
як набрався страху що ОСОБА_1 міг і його вдарити.

З досліджених в судовому засіданні показів даних під час досудового
слідства як свідком ОСОБА_5 протокол допиту від 05.08.2006 року (а.с. 53)
вбачається, що 28.07.
2006 року ОСОБА_1 прийшов пізно увечері в стані сильного алкогольного сп'яніння,
вибив двері зайшов в квартиру, став сваритися з ОСОБА_2 Потім він чув звук
ударів і зрозумів , що
ОСОБА_1 б'є ОСОБА_2, крики і звуки ударів продовжувалися довго приблизно 5 хвилин. Вранці
він заходив в кімнату і бачив ,
що ОСОБА_2 лежав на тахті у потерпілого було пухле обличчя з великими
синцями, йому було погано.

-З досліджених в судовому засіданні показань даних свідком ОСОБА_7 під час
досудового слідства, протокол допиту від 02.08.
2006 року (а.с.44) видно, що ОСОБА_1 під час допиту зізнався в тому, що бив
ОСОБА_2 в обличчя руками і взутими ногами;

З даних висновків судово-медичного експерта № 59 від 14.09.
2006 року (а.с. 37-39) вбачається,
що при дослідженні трупа ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження :

-в області голови: крововиливи в м'які покрови голови зліва, крововиливи в
лівий скроневий м'яз, перелом лівої скроневої кістки, епідуральну гематому в
лівій скронево-тім'яної області масою 90г., багатооскольчатий перелом костів
носа, гематоми параорбітальних областей правого і лівого ока.

По ступеню тяжкості вищеописана черепно-мозкова травма носить ознаки тяжких
тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Смерть ОСОБА_2 настала в результаті закритої
черепно-мозкової травми, у виді крововиливу в м'які покрови голови зліва,
крововиливу в лівий скроневий м'яз, перелому лівої скроневої кістки,
епідуральної гематоми в лівій тім'яній області масою 90г.

Утворення даних ушкоджень при падінні з стоячого положення на тверду
поверхню переважаючою контактуючою поверхнею, виключається.

Доводи апелянта, про те, що свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_4 щодо обставин події
давали суперечливі пояснення є надуманими.

У суду першої інстанції не було підстав сумніватися в
достовірності показань вищезазначених свідків, і він обгрунтовано взяв їх в
основу вироку, оскільки вони послідовні, узгоджуються в подробицях з іншими
встановленими по справі доказами, і зокрема: явкою з повинною ОСОБА_1 від 31.07. 2006 року (а.с. 23-24) з якої
вбачаеться,що 28 липня 2006 року він
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння прийшов на квартиру ОСОБА_3 вдарив декілька
раз кулаком в обличчя ОСОБА_2 від чого потерпілий впав на підлогу;показаннями
самого ОСОБА_1 в судовому засіданні, який фактично визнав що він побив
потерпілого ОСОБА_2, ударив два раза
в область обличчя в лоб і в ніс; та свідка ОСОБА_3, яка стверджувала
в судовому засіданні, що 28
липня 2006 року
ОСОБА_1 приблизно в 23-00
год. увечері, вибив двері зайшов в квартиру, став запитувати ОСОБА_2 чому він
залишив його на стадіоні. Після чого, підсудний наніс удар кулаком ОСОБА_2 в область
голови, внаслідок чого потерпілий упав, а ОСОБА_1 став потерпілого бити ногами.

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_1 про те, що він під час вчинення
злочину не перебував в стані алкогольного сп'яніння, що він захищався від
потерпілого ОСОБА_2 який намагався його вдарити, є безпідставними, оскільки
спростовуються вищевказаними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Доводи апелянта про те, що суд всебічно не дослідив обставини справи
внаслідок чого дав невірну юридичну кваліфікацію його дій, як і його доводи що
досудове слідство сфальсифікувало справу, є безпідставними.

Матеріалами справи встановлено, що досудове слідство по справі і судовий
розгляд проведено з дотриманням вимог ст.22 КПК України, а викладені у вироку
висновки відповідають обставинам справи.

Дослідивши та проаналізувавши ці докази суд дав їм належну оцінку і
обгрунтовано визнав ОСОБА_1 винним в умисному тяжкому тілесному ушкодженні
ОСОБА_2, тобто умисному тілесному ушкодженню що спричинило смерть потерпілого,
і його дії вірно кваліфікував за ч.2 ст. 121
КК України.

Згідно з ч.2 ст. 65 КК
України особі, яка вчинила злочин ,
має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Згідно з роз'ясненням, що містяться в абзаці 2 постанови Пленуму
Верховному Суду України, від 24
жовтня 2003 року №7 зі змінами,
внесеними постановою Пленуму від 10
грудня 2004 року №18 «Про практику
призначення судами кримінального покарання», при обранні покарання у
кожному конкретному випадку
суд зобов'язаний враховувати ступінь

тяжкості
вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом'якшують і
обтяжують покарання.

Доводи засудженого про те, що суд недостатньо врахував обставини які
пом'якшують його покарання безпідставні.

Як видно з матеріалів справи і вироку, при призначенні ОСОБА_1 покарання
суд у відповідності з вимогами ст. 65
КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно
ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, те,що він вчинив його в стані
алкогольного сп'яніння, позитивну характеристику з місця проживання, та особу
винного.

Крім того, суд врахував обставину яка обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Покарання ОСОБА_1 призначено в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 121 КК України і є
справедливим, тому підстав для зміни вироку і пом'якшення покарання як того
просить засуджений, не вбачається.

Порушень кримінально-процесуального законодавства які могли б потягти
скасування вироку, не встановлено.

Керуючись ст
.ст. 365, 366 КПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 грудня 2006 року у
відношенні ОСОБА_1, залишити без зміни.