АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Гладія С.В.

суддів
Лясковської В.І., Маліновського О.А.

при секретарі
Яртим А.О.

за участю прокурора
Гуменюк Л.М.

захисників
ОСОБА_1, ОСОБА_2

засудженого
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві кримінальну
справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3
на вирок Святошинського районного суду
м. Києва від 31 липня 2013 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

Цим вироком:

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець і мешканець
АДРЕСА_1, громадянин України, освіта

середня,
одружений, не працюючий, не судимий,

- засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до
покарання у виді 8 років позбавлення
волі.

Цим же вироком з ОСОБА_3 стягнуто
судові витрати та вирішено питання
щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_3, 20
вересня 2011 року біля 21 години 30 хвилин,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, за місцем свого проживання,
АДРЕСА_1, коли до його квартири
випадково зайшов раніше йому
незнайомий ОСОБА_4, під час сварки,
виштовхав потерпілого на загальний
коридор першого поверху вказаного
будинку, де умисно, на ґрунті раптово
виниклої неприязні, наніс ОСОБА_4
багаточисельні удари кулаками та
ногами в область голови і тулубу,
заподіявши останньому тяжкі тілесні
ушкодження, що спричинили смерть
потерпілого.

Справа №11/796/2008/13 Категорія: ч. 2 ст. 121 КК

Головуюча у 1-й інстанції Косик Л.М.;
суддя-доповідач: Гладій С.В.

В апеляції та доповненнях до неї
засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду
змінити та перекваліфікувати його дії
з ч. 2 ст. 121 КК на ст. 119 КК України,
оскільки умислу на спричинення
потерпілому тяжких тілесних ушкоджень
не мав, як і не бажав настання його
смерті. На обґрунтування доводів
викладених в апеляції, фактично вказує
на те, що заподіяв потерпілому тілесні
ушкодження захищаючись від
протиправного нападу ОСОБА_4, який в
стані тяжкого алкогольного сп'яніння
увірвався у його житло, висловлював на
його адресу образи і нецензурну лайку,
та наніс йому два удари кулаками в
область обличчя. Вважає, що судом
першої інстанції зазначеним
обставинам не дана належна оцінка, що
призвело до постановлення незаконного
та необґрунтованого вироку. Крім того
стверджує, що потерпілому такої
кількості ударів, як зазначено у
висновку судово-медичної експертизи,
не наносив та що останній прийшов до
його квартири вже з тілесними
ушкодженнями, що належним чином не
перевірено. Вважає, що висновок
судово-медичної експертизи містить ряд
суперечностей, без належного
встановлення причини смерті
потерпілого, яка на його думку могла
настати і від алкогольного отруєння,
так як останній знаходився в тяжкому
ступені алкогольного сп'яніння. Також
посилається на порушення в ході
досудового розслідування його права на
захист, що виразилось у вчиненні
слідчим перешкод до участі захисника з
моменту його затримання і до першого
допиту та необ'єктивному відображені
його показань, до надання яких його
схилили працівники міліції.

Інші учасники судового розгляду
вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді,
засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах
захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2, на
обґрунтування доводів викладених в
апеляції з внесеними змінами та
доповненнями, думку прокурора, який
вважає апеляцію безпідставною, а вирок
суду законним і обґрунтованим,
перевіривши матеріали кримінальної
справи, провівши часткове судове
слідство, обговоривши доводи апеляції
засудженого, колегія суддів не
знаходить підстав для її задоволення,
виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про
доведеність вини ОСОБА_3 в умисному
заподіянні тяжких тілесних ушкоджень
ОСОБА_4, що спричинили смерть
потерпілого, обґрунтований сукупністю
ретельно досліджених в судовому
засіданні та наведених у вироку
доказів, яким суд дав належну оцінку.

Колегія суддів критично
відноситься до тверджень в апеляції
засудженого ОСОБА_3 про те, що умислу на
заподіяння потерпілому тяжких
тілесних ушкоджень не мав, а тільки
захищався від нападу ОСОБА_4, який
увірвався в його помешкання, виражався
брутальною лайкою, наніс йому два удари
кулаком в область обличчя, оскільки,
вони спростовуються доказами у справі.

Так, будучи допитаним в ході
досудового слідства в якості
підозрюваного та обвинуваченого
ОСОБА_3 пояснював, що коли потерпілий
увійшов в його квартиру та став
виражатись брутальною лайкою, це його
обурило, а тому наніс йому удар кулаком
в обличчя, від якого потерпілий впав в
загальному коридорі під'їзду, де він
став наносити йому удари ногами і
кулаками в різні частини тіла, від чого
останній втратив свідомість, а він
продовжував наносити удари руками і
ногами по різним частинам голови і
тулубу потерпілого, поки йому сусідка
не зробила зауваження та пригрозила
викликати працівників міліції ( т. 1 а. с.
78-81, 89-91).

Аналогічні показання дав ОСОБА_3 і
при проведенні відтворення обстановки
та обставин подій злочину, відповідно
до якого засуджений показав як та за
яких обставин наносив удари
потерпілому (т.1 а. с. 102-107).

Про умисність заподіяння
потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень
під час конфлікту на ґрунті раптово
виниклих особистих стосунків, а не при
захисті від нападу зі сторони
потерпілого, повідомив ОСОБА_3 і
оператору служби «102» 20 вересня 2011 року
о 22 годині 12 хвилин (т. 1 а. с. 53).

Допитана в ході досудового слідства
свідок ОСОБА_7 показала, що знаходячись
біля 21 год. 30 хвилин 20 вересня 2013 року в
своїй квартирі по АДРЕСА_1, почула крики
із загального коридору під'їзду, а коли
вийшла з квартири побачила ОСОБА_3, який
наносив удари ногами і кулаками в
область голови та тулубу раніше їй
незнайомому ОСОБА_4, який лежав спиною
на підлозі та просив припинити його
бити, однак ОСОБА_3 на це не реагував та
продовжував наносити удари, у зв'язку з
чим зробила йому зауваження та
попередила, що викличе міліцію. Коли
зайшла в квартиру, то через декілька
хвилин почула знову шум із загального
коридору, а коли вийшла побачила, що
ОСОБА_3 продовжував наносити
потерпілому удари ногами і кулаками в
різні частини тіла і тільки після
чергового зауваження припинив
наносити потерпілому удари і відтягнув
його від її квартири. Так як згодом
виявила, що потерпілий був без
свідомості, викликала машину швидкої
медичної допомоги та працівників
міліції (т. 1 а. с. 108-116).

Об'єктивно наведені показання
ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7
підтверджуються висновком
судово-медичної експертизи № 131/3008 від
22 листопада 2011 року, відповідно до
якого при судово-медичному дослідженні
трупа потерпілого ОСОБА_4 були виявлені
синці на повіках правого ока, на
обличчі зліва, на слизовій верхньої і
нижньої губи, в лобній області зліва,
крововиливів в м'які тканини голови, на
правому лікті, на лівій боковій
поверхні грудей, на правій сідниці,
крововиливів в товщину
підшкірно-жирової клітковини, на
передній стінці живота в середній та
нижній третинах, на правій та лівій
бокових поверхнях живота з переходом
на спину, поперековій області зліва і
справа, розриву брижейки по ходу петель
товстого кишечнику, крововиливів на
стінках товстого кишечнику, розриву
дрібних кровоносних судин брижейки,
які заподіяні не менше ніж від 14 ударів
ногами та кулаками, та відносяться до
тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних
для життя і перебувають в прямому
причинному зв'язку з настанням смерті.

Відповідно до цієї ж експертизи,
виявлені у потерпілого тілесні
ушкодження могли бути спричинені при
обставинах, в строк і спосіб,
зазначений ОСОБА_3 при проведенні
відтворення обстановки та обставин
подій злочину (т. 1 а. с. 151-153).

При цьому, згідно висновку
судово-медичної експертизи № 5419 від 23
вересня 2011 року, при медичному огляді
ОСОБА_3, в нього будь-яких тілесних
ушкоджень не виявлено (т. 1 а. с. 167-169).

А тому суд першої інстанції
обґрунтовано зазначені показання
ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 дані ними в
ході досудового розслідування та
результати судово-медичного
дослідження трупу потерпілого ОСОБА_4,
які підтверджуються іншими доказами по
справі, поклав в основу обвинувального
вироку та не прийняв до уваги показання
свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні (т. 3
а. с. 22-23).

Безпідставними є в апеляції і
посилання ОСОБА_3 на те, що за
відсутності освітлення в квартирі та в
загальному коридорі під'їзду, не зміг
належним чином оцінити інтенсивність
нападу потерпілого, та що наніс
останньому значно меншу кількість
ударів, який прийшов до його квартири з
тілесними ушкодженнями, а звідси і про
непричетність до заподіяння саме
тяжких тілесних ушкоджень та його
смерті, так як вони спростовуються
вищенаведеними доказами, а також
протоколом огляду місця пригоди,
відповідно до якого встановлено, що
загальний коридор під'їзду обладнаний
штучним освітленням (т. 1 а. с. 14-19, 20-32) ,
це ж вбачається із показань ОСОБА_7, яка
не тільки бачила потерпілого та
засудженого, а й чітко вказала куди
саме та чим наносив ОСОБА_3 удари ОСОБА_4
(т. 1 а. с. 108-116).

Крім того, відповідно до висновку
судово-медичної експертизи № 131/3008 від
22 листопада 2011 року, всі виявлені на
трупі потерпілого ОСОБА_4 тілесні
ушкодження були заподіяні в короткий
проміжок часу, а смерть останнього
настала від закритої травми живота з
пошкодженням внутрішніх органів та
розвитком крововтрати і шоку, яка могла
бути заподіяна, як і інші тілесні
ушкодження, тільки в результаті
нанесення ударів руками зігнутими в
кулаки та ногами обутими у взуття.
Згідно цієї ж експертизи, після
спричинення ОСОБА_4 тупої травми
живота і до настання смерті міг пройти
проміжок часу до 30 хвилин, при цьому
смерть потерпілого настала приблизно
за 2-4 години до огляду тіла потерпілого
на місці його виявлення (т. 1 а. с. 151-153),
що повністю узгоджується з показаннями
ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 про час
заподіяння потерпілому тілесних
ушкоджень - близько 21 години 30 хвилин,
протоколом огляду місця пригоди,
згідно якого труп ОСОБА_4 оглядався
після 00 годин 10 хвилин 21 вересня 2011 року
(т. 1 а. с. 20-23), показаннями лікаря карети
швидкої допомоги ОСОБА_8, яким в 22 год. 40
хвилин була констатована смерть
потерпілого (т. 1 а. с. 123-127), картою
виїзду швидкої медичної допомоги № 1537,
та що беззаперечно свідчить про
заподіяння потерпілому тілесних
ушкоджень, в тому числі які відносяться
до тяжких тілесних ушкоджень та
знаходяться в причинному зв'язку з
настанням його смерті, саме ОСОБА_3 в
час та за обставин наведених у вироку.

З огляду на встановлене, суд першої
інстанції обґрунтовано не прийняв в
цій частині показання свідка ОСОБА_9,
яка є знайомою сім'ї ОСОБА_3 та може бути
заінтересованою в результатах
розгляду справи.

Вказаний висновок судово-медичної
експертизи № 131/3008 від 22 листопада 2011
року підтверджений в судовому
засіданні експертом Андрусенко М.М., з
поясненням технічних описок, які мають
місце в ньому, є науково обґрунтованим,
у зв'язку з чим об'єктивність висновків
щодо механізму та тяжкості заподіяних
потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень,
а також причини смерті потерпілого,
сумнівів у колегії суддів не викликає
(т.3 а. с. 26-28).

А тому доводи засудженого ОСОБА_3
про не дослідження по справі питання
про можливість настання смерті
потерпілого ОСОБА_4 від наявних у нього
захворювань чи знаходження в стані
тяжкого алкогольного сп'яніння, не
заслуговують на увагу, оскільки не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Не знайшли свого підтвердження і
доводи викладені в апеляції
засудженого ОСОБА_3 про порушення його
права на захист, що виразилось у
вчиненні слідчим перешкод до участі
захисника у справі з моменту його
затримання і до першого допиту та
необ'єктивному відображені його
показань, до надання яких його схилили
працівники міліції.

Як убачається із матеріалів справи,
після затримання ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 69) йому
були роз'яснені права затриманого (т. 1
а. с. 70), підозрюваного (т. 1 а. с. 75),
обвинуваченого (т. 1 а. с. 83), в тому числі
права на захист (т. 1 а. с. 70, 74-75, 86-87),
після ознайомлення з якими, останній
відмовився від участі захисника та
здійснював свій захист самостійно (т. 1
а. с. 74-75, 77, 82-84, 85).

При цьому, відповідно до змісту
протоколів допиту ОСОБА_3, останній
заявляв про щирість і правдивість
даних ним показань, без будь-якого
тиску на нього, робив відповідні
доповнення в протоколах (т. 1 а. с.84, 90-91).
Власноручно виклав фактичні обставини
заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень
ОСОБА_3 і в явці з повинною (т. 1 а. с. 39).

Про добровільність надання
свідчень по справі ОСОБА_3 після його
затримання, підтвердили в судовому
засіданні працівники міліції ОСОБА_11,
старший слідчим Святошинського РУ
ГУМВС України в м. Києві, у провадженні
якого знаходилась кримінальна справа
(т. 3 а. с. 35-36), ОСОБА_12 та ОСОБА_13,
оперуповноважені карного розшуку ТВМ-2
цього ж райуправління, які відповідно
відбирали пояснення та явку з повинною
у ОСОБА_3 (т. 1 а. с.121-122, 119-120, т. 3 а. с. 6-7).

Не знайшло свого підтвердження
зазначене і в ході прокурорського
розслідування, у зв'язку з чим
постановою старшого слідчого
прокуратури Святошинського району м.
Києва від 31 травня 2013 року кримінальне
провадження № 0000256 від 17 травня
2013 року закрито за відсутністю в діях
слідчого Святошинського РУ ГУМВС
України в м. Києві ОСОБА_11 складу
кримінальних правопорушень,
передбачених ст. ст. 364, 365 КК України (т. 2
а. с. 170-171).

Безпідставними є також твердження
ОСОБА_3 про те, що спиртні напої до
конфлікту з ОСОБА_4 не вживав, оскільки,
вони спростовуються його ж свідченнями
в ході досудового слідства,
показаннями працівників міліції
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_15 (т. 1 а. с. 119-120,
121-122, 128-130, т. 3 а. с. 6-7, 10-11), а також
висновком стаціонарної комплексної
судово-психолого-психіатричної та
наркологічної експертизи № 458 від 22
листопада 2011 року, відповідно до якої,
ОСОБА_3 в період до якого відноситься
інкриміноване йому діяння страждав
психічними і поведінковими розладами
внаслідок вживання алкоголю. (т. 1 а.
с.242-244).

З огляду на наведене, доводи
викладені ОСОБА_3 в апеляції про те, що
заподіяв потерпілому тілесні
ушкодження захищаючись від
протиправного нападу ОСОБА_4, який
проник в його житло, про те, що не мав
умислу на заподіяння потерпілому
тяжких тілесних ушкоджень, про
отримання потерпілим таких тілесних
ушкоджень в іншому місці, про не
встановлення причини смерті
потерпілого, про порушення його права
на захист, що призвело до обмови себе у
злочині якого не вчиняв, розцінюється
колегією суддів як намагання
засудженого пом'якшити
відповідальність за вчинений злочин.

Таким чином, об'єктивно встановивши,
що ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_4 тяжкі
тілесні ушкодження, які спричинили
смерть потерпілого, під час виниклої
суперечки, на ґрунті раптово виниклих
неприязних стосунків, суд прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_3 в стані необхідної оборони не
знаходився, як і не знаходився в стані
перевищення її меж, а тому вірно його
дії кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК
України.

Будь-яких підстав для
перекваліфікації дій ОСОБА_3 на ст. 124 чи
ст. 119 КК України колегія суддів не
вбачає.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України
і призначене ОСОБА_3 покарання, яке
обране з урахуванням тяжкості
вчиненого злочину, даних за його особу,
який суспільно-корисною працею не
займався, раніше до кримінальної
відповідальності не притягувався,
вчинив злочин в стані алкогольного
сп'яніння, має на утриманні малолітню
дитину, а також поведінку потерпілого
яка передувала конфлікту, та
обґрунтовано обрав його близьке до
мінімального, передбаченого санкцією
ч. 2 ст. 121 КК України.

Підстав для пом'якшення
призначеного судом покарання колегією
суддів не встановлено, так як саме
призначене ОСОБА_3 судом першої
інстанції покарання є необхідним й
достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, апеляція
засудженого ОСОБА_3 задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960
року), п. п. 11, 15 «Перехідних положень»
КПК (2012 року), колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого
ОСОБА_3 залишити без задоволення, а
вирок Святошинського районного суду м.
Києва від 31 липня 2013 року відносно
нього - без зміни.

Судді:

Гладій С.В.
Лясковська В.І. Маліновський
О.А.