Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого - судді Шибко Л.В.,
суддів Крещенка А.М., Міщенка
С.М., секретаря судового засідання
Медицької У.І.,розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 9 грудня
2014 року касаційну скаргу заступника
прокурора Запорізької області у
кримінальному провадженні № 0000468
на ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 27 серпня 2014
року.

Вироком Михайлівського районного суду
Запорізької області від 2 жовтня 2013
року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Запоріжжя,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
такого, що в силу ст. 89 КК України раніше
не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5
років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України
ОСОБА_5 звільнено від відбування
покарання з випробуванням, з іспитовим
строком 3 роки, з покладенням на нього
певних обов'язків.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 27 серпня 2014 року вирок
місцевого залишено без змін.

Кримінальне провадження розглянуто за
участю:

прокурора
Опанасюка О.В.

У касаційних скаргах прокурор порушує
питання про скасування ухвали
апеляційного суду і призначення нового
розгляду в суді апеляційної інстанції
у зв'язку з неправильним застосуванням
закону України про кримінальну
відповідальність, що призвело до
невідповідності призначеного
покарання ступеню тяжкості
кримінального правопорушення та особі
засудженого, внаслідок м'якості,
оскільки вважає, що місцевим судом
ОСОБА_5 був безпідставно звільнений від
відбування покарання з випробуванням
згідно зі ст. 75 КК. Зазначає, що суд
апеляційної інстанції наведені
порушення не усунув, а мотиви залишення
апеляційної скарги прокурора без
задоволення не вмотивував належним
чином, чим допустив порушення вимог п. 2
ст. 419 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_5 визано
винуватим у тому, що він 22 серпня 2013
року знаходячись в будинку АДРЕСА_2,
перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, в ході сварки з потерпілою
ОСОБА_6, на ґрунті особистих неприязних
стосунків, наніс останній п'ять ударів
кухонним ножем, спричинивши тяжкі
тілесні ушкодження, які є небезпечними
для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, на підтримання касаційної
скарги, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винності
ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку
злочину та правильність кваліфікації
його дій в касаційній скарзі не
оспорюється.

Що ж стосується доводів касаційної
скарги про порушення щодо засудженого
загальних засад призначення покарання,
то такі, на думку колегії суддів, є
безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК України суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Суд, приймаючи рішення, у мотивувальній
частині вироку зобов'язаний навести
обставини, які визначають ступінь
тяжкості вчиненого злочину, обставини,
що пом'якшують та обтяжують покарання,
належним чином мотивувати своє рішення
у разі звільнення засудженого від
відбування покарання з випробуванням.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо
суд при призначенні покарання у виді
позбавлення волі на строк не більше
п'яти років, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання, то він може
прийняти рішення про звільнення від
відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з принципів справедливості,
співмірності та індивідуалізації
-покарання має бути адекватним
(відповідним) характеру вчинених дій,
їх небезпечності та даним про особу.

Як убачається з вироку суду та
матеріалів провадження, ці вимоги суд
виконав та в достатній мірі
обґрунтував у мотивувальній частині
вироку свій висновок про можливість
виправлення засудженого без ізоляції
від суспільства.

Так, призначаючи засудженому покарання
у виді позбавлення волі строком на 5
років та звільняючи його від
відбування покарання на підставі ст. 75
КК України, суд, як убачається з вироку,
врахував ступінь тяжкості вчиненого
ОСОБА_5 злочину, особу засудженого,
пом'якшуючі покарання обставини, а
саме: щире каяття, визнання вини,
активне сприяння розкриттю злочину, те,
що ОСОБА_5 вважається раніше не судимим,
має на утриманні двох малолітніх дітей
та ОСОБА_6 з якою перебуває у фактичному
шлюбі та її неправомірну поведінку,
характеристику засудженого та його
пост злочинну поведінку, а також думку
потерпілої, яка просила не позбавляти
засудженого волі.

Дотримуючись вимог ст. 50 КК, зважаючи на
конкретні обставини справи,
відсутність даних, які би безумовно
свідчили про неможливість досягти мети
покарання і виправлення засудженого в
умовах здійснення контролю за його
поведінкою, суд дійшов мотивованого
висновку про застосування до
засудженого положень ст. 75 КК та
звільнення його від відбування
призначеного покарання з
випробуванням, установивши
максимально визначений у законі
іспитовий строк, та поклавши обов'язки,
передбачені ст. 76 КК України.

Рішення суду, яке насамперед
стосується питання порядку відбування
призначеного покарання, прийнято на
підставах, передбачених законом норм.
Усупереч доводам скарги прокурора,
самі по собі ступінь тяжкості
вчиненого злочину та вчинення злочину
у стані алкогольного сп'яніння,
відповідно до загальних засад
судочинства та змісту ст. 75 КК, не є
перешкодою для застосування інституту
звільнення від покарання з
випробуванням.

Переконливих аргументів щодо
неправильного застосування судом
ст. 75 КК і норм кримінального закону,
які визначають мету покарання та
загальні засади його призначення, у
касаційній скарзі прокурора не
міститься.

Таким чином, суд, при призначенні
засудженому покарання в повній мірі
врахував тяжкість вчиненого злочину,
особу винного, конкретні обставини
справи і правильно дійшов висновку про
можливість звільнення його на підставі
ст. 75 КК України від відбування
покарання з випробуванням. Воно
відповідає загальним засадам
призначення покарання, визначеним
ст.ст. 50, 65 КК України.

Аналогічні за змістом доводи прокурора
щодо невідповідності призначеного
засудженому покарання були предметом
перевірки суду апеляційної інстанції,
який з наведенням мотивів
спростування, визнав їх неспроможними.

Ухвала апеляційної інстанції
відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Так, суд апеляційної інстанції,
повторно розглядаючи кримінальне
провадження щодо ОСОБА_5, належним
чином проаналізував усі доводи поданої
на вирок місцевого суду апеляції
прокурора, на кожний з доводів, що в них
містяться, дав вичерпну відповідь і
обґрунтовано залишив подану апеляцію
без задоволення.

Доводи касаційної скарги та матеріали
кримінального провадження не містять
вказівки на порушення судом першої або
апеляційної інстанцій при розгляді
провадження норм
кримінально-процесуального закону, які
ставили би під сумнів обґрунтованість
прийнятого рішення по справі.

Істотних порушень кримінального
процесуального закону, які тягнуть за
собою безумовне скасування
постановлених щодо ОСОБА_5, судових
рішень, по справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 27 серпня 2014 року щодо
ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну
скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

Шибко Л.В. Крещенко А.М.
Міщенко С.М.