провадження № 1кп/760/642/13
ВИРОК

іменем України

31.10.2013 року Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Сеніна В.Ю.,

при секретарі Кирпі П.В.,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Чолака І.І.,

обвинуваченого ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0007681, відносно

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимий:

- 18.03.1994 Московським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 140 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна , на підставі ст. 46-1 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 18.02.1999 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 22.11.2011 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 06.06.2012 Ірпінським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 16.06.2013, близько 20-00 год., знаходячись біля кіоску ремонту взуття, що розташований неподалік будинку № 3 по вул. Метробудівській та біля будинку № 31 по бульвару І.Лепсе в м. Києві, під час спілкування зі знайомою ОСОБА_2, вирішив таємно викрасти у неї мобільний телефон «Нокіа С2-03», який належить останній.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з метою власного збагачення, ОСОБА_1, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, непомітно для ОСОБА_2, забрав зі стільця, який знаходився біля зазначеного вище кіоску ремонту взуття, мобільний телефон «Нокіа С2-03», вартістю 888 гривень, що належить потерпілій ОСОБА_2, в якому знаходились сім-карти операторів мобільних зв'язків «МТС» та «Лайф», які для потерпілої матеріальної цінності не становлять та на рахунку яких грошей не було.

Таємно викравши вказаний мобільний телефон, ОСОБА_1 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілій ОСОБА_2 матеріальної шкоди на загальну суму 888 гривень.

В подальшому, цього ж дня, з метою власного збагачення ОСОБА_1, зустрівши свого знайомого ОСОБА_3, попросив останнього здати мобільний телефон «Нокіа С2-03» в ломбард щоб отримати за нього грошові кошти. При цьому ОСОБА_1 не повідомляв ОСОБА_3, що вищевказаний мобільний телефон ним було викрадено.

В свою чергу ОСОБА_3, якому не було відомо, що мобільний телефон, який його попросив здати в ломбард ОСОБА_1, був останнім викрадений, погодився на пропозицію ОСОБА_1 і виконуючи прохання останнього, прийшов до ломбарду «Скарбниця», що розташований за адресою: м. Київ, бульвар І.Лепсе, 53, де заложив вищевказаний мобільний телефон, надавши при цьому свій паспорт громадянина України.

У вказаному ломбарді ОСОБА_3 отримав грошові кошти в розмірі 200 гривень, які він передав ОСОБА_1, який витратив їх на власні потреби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та пояснив, що дійсно 16.06.2013, близько 20-00 год. таємно викрав у ОСОБА_2 належний їй мобільний телефон «Нокіа С2-03», який в подальшому передав своєму знайомому ОСОБА_3 з проханням здати його до ломбарду, не повідомляючи, що даний телефон він вкрав. Після того ОСОБА_3, виконавши його прохання, здав телефон до ломбарду та отримавши за це 200 грн. передав їх йому, а він витратив їх на свої потреби.

У вчиненому щиро розкаявся, просив не карати його суворо.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_1 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз'яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, кваліфіковані вірно.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, судимий за вчинення умисного злочину, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, офіційно не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо, обставини, що пом'якшують його покарання повне визнання вини та щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Таким чином, суд вважає, що перевиховання та виправлення винного неможливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити ОСОБА_1 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, повязане з позбавленням волі, та із застосуванням правил ст. 71 КК України частковим приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06.06.2012, яке, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Цивільний позов у провадженні не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити у виді домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Згідно із ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06.06.2012 та остаточно призначити ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити без зміни домашній арешт.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Соломянський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя