УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7

суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого

ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2015 року,

встановила:

Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Камбурліївки, Онуфріївського району Кіровоградської області, зареєстрованого по

АДРЕСА_2, проживаючого АДРЕСА_1 раніше не одноразово судимого, останнього разу - за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2009 року за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, звільненого 12 липня 2012 року постановою Крюковського районного суду м. Кременчук Полтавської області

від 04 липня 2012 року умовно-достроково, на не відбутий строк 1 рік 6 місяців 13 днів,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк - 4 роки, за ч. 1 ст. 309 КК на строк - 1 рік.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_3 визнано винним і засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

В ніч 21 квітня 2014 року в кімнаті АДРЕСА_3, ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, потворно, таємно викрав належні ОСОБА_4 гроші в сумі

700 грн.

Крім того, 18 червня 2014 року приблизно о 06.00 год. ОСОБА_1 у вказаній кімнаті потворно, таємно викрав належне ОСОБА_4 майно на загальну суму 529 грн.

Також, 20 червня 2014 року, в денний час, в приміщенні котельної по АДРЕСА_4 у вказаному місті й області, ОСОБА_1 потворно, таємно викрав належний ОСОБА_5 бензин марки А-95 в кількості 6 літрів на загальну суму 92,72 грн.

У такій же спосіб ОСОБА_1, у приміщенні тієї ж котельної, повторно таємно викрав належний ОСОБА_5 бензин марки А-95:

-21 червня 2014 року в денний час, в кількості 12 літрів на суму

181,44 грн.

-22 червня 2014 року в денний час, каністру та бензин в кількості

20 літрів на загальну суму 412, 04 грн..

Крім того, 21 червня 2014 року в денний час, у приміщенні тієї ж котельної, ОСОБА_1 повторно, таємно викрав належні ОСОБА_6 гроші в сумі 600 грн.

Також, на початку червня 2014 року, на території домоволодіння по АДРЕСА_5, у тому ж місті й області, зірвав два стебла з листям, коноплі, які подрібнив та став зберігати без мети збуту.

03 липня 2014 року о 12.30 год. біля будинку АДРЕСА_6, під час огляду ОСОБА_1 працівники міліції виявили та вилучили у останнього особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, вагою 5,209 г у перерахунку на суху речовину.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від

24 лютого 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого в наслідок суворості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення змінити, призначивши йому більш м'яке покарання зі звільненням від його відбування на підставі

ст. 75 КК.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Події злочинів, доведеності винуватості засудженого в їх вчиненні, кримінально-правової оцінки діяння за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК, відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК, колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.

Доводи захисника у скарзі про надмірну суворість призначеного покарання, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому ОСОБА_1 покарання, згідно з указаною нормою закону врахував: характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів; особу засудженого - який має не зняту й не погашену в установленому порядку судимість, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога й психіатра не перебуває. Крім того врахував суд обставину, що пом'якшує

покарання - щире каяття, та таку, що його обтяжує - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, та законно призначив ОСОБА_1 покарання в межах санкції статей за якими його засуджено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з його реальним відбуванням.

Підстав для застосування до ОСОБА_1 положень ст. 75 КК колегія суддів не вбачає.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, такі твердження про суворість призначеного покарання які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, висловлював засуджений у своїй апеляційній скарзі. Апеляційний суд обґрунтовано залишив її без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином. Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суддів першої та апеляційної інстанцій щодо призначення ОСОБА_1 покарання є законним та обґрунтованим, тому підстав вважати таке покарання надмірно суворим та явно несправедливим у наслідок суворості у колегії суддів немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

ухвалила:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 12 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9