Справа №467/2164/14-к 18.02.2015 18.02.2015 18.02.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, обвинуваченого за ст. 185 ч.2 КК України.
розпорядника ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України та звільнити від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».
Провадження № 11-кп/784/140/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст.185 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у скоєні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.07.2013 року та остаточно призначено ОСОБА_5 до відбування 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В бґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_4 , не оскаржуючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що ОСОБА_5 призначено занадто суворе покарання. Зазначає, що обвинувачений скоїв злочин, який не відноситься до категорії тяжких, визнав вину, щиро розкаявся у скоєному, частково відшкодував завдану шкоду, надавав допомогу органам досудового розслідування в розкритті злочину. Посилається і на те, що ОСОБА_5 приймав участь в бойових діях в районі проведення антитерористичної операції з 30.07.2014 року по 31.08.2014 року, має позитивну характеристику, проживає з матір`ю інвалідом 2 групи. На думку апелянта, суд, визнавши обставинами, що пом`якшують покарання, зокрема, визнання вини та часткове відшкодування шкоди, безпідставно не врахував інші вказані вище обставини. Вважає, що статус ОСОБА_5 , як учасника бойових дій, належним чином підтверджений довідкою ГУМВС України в Дніпропетровській області від 15.10.2014 року. На думку захисника, факт скоєння ОСОБА_5 злочину в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, не перешкоджає застосуванню ст. 69 КК України.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає вирок суду законним і обґрунтованим. Зазначає, що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , не надають підстав для застосування ст. 69 КК України. Вважає, що застосування до ОСОБА_5 Закону України «Про амністію у 2014 році» є неможливим, оскільки в ході судового розгляду не доведено, що обвинувачений є учасником бойових дій, інвалідом чи учасником війни. Просить залишити вирок суду без змін.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що в квітні 2014 року ОСОБА_5 з дозволу ОСОБА_10 зайшов до будинку останнього і в кімнаті побачив металевий сейф, дверцята якого були відчинені. Зазирнувши в сейф, ОСОБА_11 побачив шкіряну сумку з грошима і в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення вказаного майна. Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_5 , будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав з сумки гроші в сумі 4300 грн., поклавши сумочку назад до сейфу з грошима, що в ній залишились. Після цього, поклавши гроші в кишеню штанів, ОСОБА_5 пішов допомагати ОСОБА_10 по господарству.

Крім того, 08.04.2014 року, приблизно о 17 год., ОСОБА_5 з дозволу ОСОБА_10 зайшов до будинку останнього. Достовірно знаючи, що в сейфі, який на той момент був зачиненим на навісний замок, знаходяться грошові кошти, спробував віджати навісний замок за допомогою металевої кочерги, яку знайшов в приміщені будинку, але кочерга зламалась. Після цього ОСОБА_5 , просунувши кисть правої руки в отвір, що утворився між дверцятами сейфу та його корпусом, дістав з верхньої полиці сейфу шкіряну сумочку, звідки вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 3350 грн. та зник з місця злочину.

4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу захисника; думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, у якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ст. 185 ч.2 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Фактичні обставини справи, доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 не оскаржується. Справа розглянута в порядку ст. 349 КПК України.

Що стосується покарання, то воно призначено обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_5 раніше судимий, вчинив новий злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, має матір інваліда 2 групи, за місцем проживання характеризується негативно, вказано, що він мав привід в міліцію, були випадки порушення громадського порядку та надходили скарги з приводу його хуліганських дій відносно мешканців села.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вірно врахував визнання вини та часткове відшкодування шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання суд правильно визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Посилання апелянта на необхідність визнання обставиною, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, є необґрунтованими.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для його розкриття.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 , ніяких активних дій, які свідчать про активне сприяння розкриттю злочину, не чинив та будь-яких даних, які б стали відомі органам досудового розслідування або суду завдяки його допомозі, не повідомляв.

Згідно довідки ГУМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_5 дійсно з 30.07.2014 року до 31.08.2014 року перебував в зоні антитерористичної операції, де виконував роботу по охороні громадського порядку та характеризувався в цей час цілком позитивно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, ОСОБА_5 , будучи 23.04.2014 року повідомленим про підозру у вчинені вказаного злочину, порушив умови запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з травня 2014 року ухилявся від органів слідства та суду, у зв`язку з чим перебував у розшуку та був затриманий лише 13.10.2014 року.

Тобто, на момент перебування в зоні антитерористичної операції, ОСОБА_5 , достовірно знав, що відносно нього відкрито кримінальне провадження та обрано запобіжний захід, однак він уникав явки до органів досудового слідства та суду.

Крім того, згідно довідки начальника відділу з контролю за виконанням судових рішень СІЗО м.Миколаєва від 18.02.2015 року № 20/2/3-2 слідує, що в провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває й інша кримінальна справа відносно ОСОБА_5 . Зазначене не заперечував і сам ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції.

Вказане свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Вважати, що мати обвинуваченого перебуває на його утриманні, є неможливим. З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_5 раніше вчиняв крадіжки майна, ніде не працював, декілька місяців був відсутній за місцем проживання.

Отже, підстави для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, відсутні.

Доводи апелянта про необхідність звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», є необґрунтованими.

Так, п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

При цьому, порядок надання такого статусу затверджений постановою КМУ від 20.08.2014 року № 413 «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення».

Як вірно зазначив у вироку суд першої інстанції, ОСОБА_5 не надано документів на підтвердження його статусу. Довідка про перебування обвинуваченого в зоні АТО з 30.07.2014 до 31.08.2014 року не надає підстав для застосування Закону України «Про амністію у 2014 році».

На день розгляду апеляції таких даних апеляційному суду також не надано.

Таким чином, підстави для застосування Закону України «Про амністію у 2014 році», відсутні.

Оскільки ОСОБА_5 після постановлення вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.07.2013 року, яким він був засуджений за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України строком на 2 роки, до повного відбуття вказаного покарання вчинив новий злочин, то суд вірно застосував положення ст. 71 КК України і призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, фактично приєднавши до попереднього покарання 1 місяць позбавлення волі.

На думку апеляційного суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2014 року, відносно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення його копії.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3