Справа №: 1/0306/190/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 02.06.2011

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Василюка О.С.,

при секретарі Пономарьової Т.А.,

з участю: прокурора Клімука В.С.

адвоката ОСОБА_1

законного представника неповнолітнього ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ковельського міськрайсуду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3, 03.10.1982 року

народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого:

у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 140 ч.2, 206 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року), -

в с т а н о в и в :

Будучи раніше засудженим за скоєння крадіжки в середині березня 2000 року близько 23 год. в м. Ковелі по вул. Зеленій, 5 ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 таємно викрали 28,5 м. алюмінієвої сітки вартістю 190 грн., що огороджувала будинок, яка належить ОСОБА_7

Він же 07.04.2001 р. біля 24 год. в с. Полапи Любомльського р-ну грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства та особливу зухвалість, безпричинно з хуліганських спонукань в групі з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 збили з ніг громадянина ОСОБА_10 та нанесли йому численні удари руками та ногами в різні частини тіла, внаслідок чого заподіяли йому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, множинних саден голови, крововиливів в ділянці обох очей, забою лівої щоки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, та пошкодили шкіряну куртку, заподіявши збитки на суму 250 грн..

Підсудний ОСОБА_3 себе винним у скоєнні злочинів визнав повністю пояснивши, що дійсно в березні 2000 року в м. Ковелі з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з огорожі по вул. Зеленій викрали алюмінієву сітку, яку продали як металобрухт. Також в квітні 2001 року в групі зі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в с. Полапи Любомльського р-ну вчинили хуліганські дії, побивши ОСОБА_10, деталей злочинів не памятає, оскільки пройшло багато років. Після цього він виїхав в Росію на заробітки де проживав тривалий час, одружився, має дитину. Достовірно про те що перебував в розшуку не знав, оскільки хлопці з України йому передавали, що справу по крадіжці закрили, а про порушення справи щодо хуліганства він взагалі не знав. У скоєному щиро кається, збитки по справі раніше відшкодовані.

Суд зясувавши, що оскільки підсудний зазначив, що фактичні обставини ним повністю визнаються і не оспорюються, вважає недоцільним досліджувати докази в повному обємі.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії підсудного ОСОБА_3, які виразились у таємному викраденні індивідуального майна громадян за попередньою змовою групою осіб, вірно кваліфіковані досудовим слідством за ст. 140 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року). Суд виключає з обєму обвинувачення скоєння крадіжки повторно, поскільки на час скоєння злочину підсудний мав погашену судимість, та завдання значної майнової шкоди оскільки дана ознака декриміналізована згідно КК України в редакції 2001 року.

Своїми умисними діями, які виразились в грубому порушенні громадського порядку вчинених з мотивів явної неповаги до суспільства та такими, що супроводжувались особливою зухвалістю ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 206 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року).

При обранні міри кримінального покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу винного у їх сукупності, наявність помякшуючих та обтяжуючих покарання обставин справи.

Так, до обставин, які помякшують покарання підсудному ОСОБА_3 суд відносить щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставини, які б обтяжували покарання підсудному - відсутні.

Крім того суд приймає до уваги, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак судимості погашені, з часу скоєння злочинів середньої тяжкості пройшло більше 10 років, за цей період підсудний не притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання підсудного можливе без ізоляції його від суспільства та звільняє від покарання з іспитовим строком.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 140, ч. 2 ст. 206 КК України ( редакції 1960 року) та призначити йому покарання:

- за ст. 140 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) у вигляді 1 (одного) року 6 місяців позбавлення волі;

- за ст. 206 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно до відбування визначити 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладанням відповідно до ст. 76 КК України обовязку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи та періодично зявлятися в ці органи для реєстрації.

ОСОБА_2 запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_3 змінити з утримання під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця проживання до вступу вироку в законну силу.

В строк відбування покарання зарахувати утримання під вартою з 01.12.2010 року по 02.06.2011 року.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий : О.С. Василюк