Справа №489/8616/14-к 01.07.2015 01.07.2015 01.07.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0005313, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.10.2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2015р.

Обвинувачений:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Миколаєва, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 321 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просять вирок суду скасувати в частині засудження по ст.ст. 307 ч.2, 321 ч.1 КК України.

Апеляційних скарг від інших учасників процесу не надходило.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2015 року

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 317 КК України та призначено покарання:

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/477/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ст. 307 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

- за ст. 307 ч.2 КК України 6 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві особистої власності;

- за ст. 321 ч.1 КК України 2 роки позбавлення волі;

- за ст. 317 ч.1 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві особистої власності.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_5 .
Вважає, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи та ухвалений з суттєвими порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства.

Узагальнені доводи захисника ОСОБА_6 .

Зазначає, що судом першої інстанції не дослідженні показання щодо грошей, отриманих від ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 .).

Посилаючись на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин» від 26.04.2002р. № 4 , вказує, що обопільне введення ін`єкції наркотичного засобу особами, які їх придбали за спільні кошти, збуту не утворюють.

Звертає увагу, на те, що оперативна закупівля з застосуванням аудіо-відеоконтролю була проведена з порушенням норм КПК України.

Вказує, що судом не був досліджений час складання протоколу контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки з аудіо, - відеоконтролем.

Наголошує, що суд при дослідженні висновків експертиз не взяв до уваги, що в розділах «Дослідження методом тонкошарової хроматографії» не відповідають ідентичності наркотичні засоби. При цьому зазначає, що висновки експертиз свідчать про те, що ОСОБА_9 не брав наркотичні речовини в ОСОБА_5 , а надав працівникам міліції шприц з наркотиком, придбаним в іншому місці.

Окрім того, стверджує, що судом не була дана оцінка протоколу огляду особи від 04.11.2014р. та протоколу помітки грошових коштів від 04.11.2014р. На думку апелянта зазначені протоколи складені з порушенням вимог КПК і не можуть вважатися допустимими доказами.

При цьому вказує, що протокол огляду особи не підписаний ОСОБА_9 , в ньому не вказано, що він відмовився підписувати протокол, а в протоколі помітки грошових коштів не вказано, що фахівцями, спеціалістами, експертом проводилась помітка грошових купюр хімічною речовиною, її категорію, назва і в яких випадках хімічна речовина проявляється, яким кольором засвідчується, а також, що використана хімічна речовина, з якої відібрані зразки, опечатані і приєднані до протоколу.

Твердить, що при проведенні обшуку в квартирі обвинуваченого не були відібрані зразки хімічної речовини з кисті рук. При цьому вказує, що помічені грошові кошти та наркотичні засоби не були знайдені в квартирі обвинуваченого, а також в речах, одязі останнього.

Також, звертає увагу, що в порушення ст.241 КПК України слідчим була проведена слідча дія при обшуці, як освідування особи. Вважає, що протокол в частині проведення освідування особи є недопустимим доказом.

Вважає, що відображення жовтого світла на кистях рук обвинуваченого та ідентифікація з хімічною речовиною, яку застосовували працівники міліції при помітці грошових купюр, є доказ, одержаний судом незаконним шляхом і ґрунтується на припущеннях.

Стверджує, що ОСОБА_9 є наркотична залежна особа, в зв`язку з чим, вважає, що всі слідчо - оперативні дії за його участю є незаконними.

Крім того, звертає увагу на те, що під час кримінального провадження було грубо порушено право на захист обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за наступних обставин.

04 листопада 2014 року в ранковий час ОСОБА_5 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «Площа Перемоги» по проспекту Миру в м. Миколаєві, у невстановленої в ході досудового розслідування особи за грошові кошти, які йому дав ОСОБА_9 придбав: за 270 грн. екстракт опію об`ємом не менше 2-х мл., ангідрид оцтової кислоти не менше 0,4 мл. (точна маса яких в ході слідства не встановлена), з метою подальшого виготовлення та збуту особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильваного; та одну пігулку «димедролу», що є сильнодіючим лікарським засобом, з метою подальшого збуту. Зазначене переніс до свого помешкання де і зберігав.

В цей же день, близько 10 години, ОСОБА_5 знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 із придбаних раніше складових незаконно виготовив наркотичний засіб - опій ацетильований масою не менше 6 мл. частину якого, а саме 0,027 г. (в перерахунку на суху речовину) з метою отримання грошової винагороди, незаконно збув ОСОБА_9 , а також збув одну пігулку сильнодіючого лікарського засобу «димедрол», загальною масою 0,048 г., в рахунок наданих останнім грошових коштів в сумі 270 грн.

Цього ж дня ОСОБА_5 продовжуючи свою злочинну діяльність , близько 10 години надав ОСОБА_9 та ОСОБА_11 приміщення балкону квартири, за місцем свого проживання, для вживання частини виготовленого ним особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 321 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку.

В обґрунтування цього рішення, щодо вчинених обвинуваченими злочинів, суд першої інстанції послався на показання ОСОБА_5 , який показав, що 04.11.2014 р. до нього прийшов раніше знайомий ОСОБА_10 ( ОСОБА_9 ) і дав йому 270грн. для придбання наркотиків. Він звернувся до знайомого чоловіка ОСОБА_12 , віддав йому гроші для придбання наркотиків. Останній привіз йому концентрат та дві пігулки демідролу, які він переніс додому, де виготовив опій ацетильований в кількості 6 кубів, з яких вжив 2 куб. ОСОБА_10 він передав виготовлений наркотичний засіб, з яких той також вжив опій разом з пігулкою. Одну пігулку він взяв з собою, а інші 2 куб. залишив для своєї дівчини, яка пізніше приїхала і також вживала наркотичний засіб.

Із показань свідка ОСОБА_9 , вбачається, що він епізодично вживає наркотики і іноді їх купує у ОСОБА_13 . 04.11.2014 року він був залучений до оперативної закупки опію ацетильованого і ліків «Демідрол» у ОСОБА_14 , на що заздалегідь дав добровільну згоду. Був оглянутий працівниками міліції, йому було видано помічені грошові кошти та споряджений спеціальною апаратурою. Зізвонившись, він зустрівся із ОСОБА_14 і дав йому 270 грн. Оскільки у ОСОБА_5 не було в наявності опія, останній з метою придбати і продати йому, залишив його в квартирі, а сам вийшов. Через деякий час ОСОБА_5 повернувся із компонентами для виготовлення опія ацетильованого і пігулками димедролу. Приготувавши наркотичний засіб, ОСОБА_5 збув йому шприц із опієм ацетильованим і одну пігулку димедролу. Частину вмісту із шприцу він вжив разом із обвинуваченим, а іншу частину разом із пігулкою димедролу видав працівникам міліції.

Свідок ОСОБА_11 , пояснила, що 04.11.2014 р. вона в квартирі, де проживає ОСОБА_5 , вживала разом із ним опій ацетильований.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка знаходиться в родинних стосунках і проживає в одному помешканні з обвинуваченим, підтвердила обставини систематичного надання ОСОБА_5 приміщення своїм друзям для вживання наркотичних засобів;

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , підтвердили ті обставини, що вони були запрошені 04.11.2014 р. в якості понятих при проведенні обшуку квартири ОСОБА_5 , в ході якого було знайдено та вилучено картонний ящик, у якому були шприци та ополоник зі слідами коричневого кольору. Руки ОСОБА_5 було просвічено лампою та вони світили жовтуватим кольором.

Показання зазначених свідків узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Відповідно до постанови прокурора від 13.10. 2014 р. про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки було визначено особу ОСОБА_9 , якому встановлено видати 290 грн. для придбання опію ацетильованого у ОСОБА_5 . На підставі даного протоколу і доручення слідчого негласну слідчо(розшукові) дію було доручено провести уповноваженим оперативним підрозділам МВС, які оглянули ОСОБА_9 і вручили йому ідентифіковані (помічені) грошові кошти на вказану суму (а.п.83-87,89).

Із протоколу про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки і довідки про результат проведення негласної слідчо(розшукової) дії - аудіо-, відео контролю особи вбачається, що 04.11.2014р. ОСОБА_9 добровільно видав працівникам міліції медичний шприц наповнений рідиною коричневого кольору об`ємом приблизно 1 мл., фрагмент конвалют, в середині якого міститься пігулка білого кольору. Видаючи зазначене, ОСОБА_9 пояснив, що в шприці знаходиться опій ацетильований, а пігулка є «Димедролом», які він придбав у ОСОБА_5 , на гроші, вручені йому співробітниками міліції(а.с. 90-100).

Згідно висновку експерта № 2188 від 04.11.2014 р. надана на експертизу рідина(масою 0,937 г.), що була видана ОСОБА_9 , містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 0,027 г.(в перерахунку на суху речовину), а пігулка містить в своєму складі сильнодіючий лікарський засіб димедрол, масою(0,048 г. чистої речовини ( а.п. 15-121).

Наведені вище досліджені судом докази (показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також об`єктивні дані, які містяться в інших досліджених в суді доказах: протоколи негласних слідчих дій, особистого обшуку ОСОБА_5 , обшуку житла, висновок експерт та інші) є належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність знаходяться у взаємозв`язку та є достатньою для висновку суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Передбачені ст.94 КПК України правила оцінки доказів судом 1 інстанції дотримані.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що обставини вчинених ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів судом 1 інстанції встановлені вірно. Його дії правильно кваліфіковані за ст.ст.307 ч.2; 317 ч.1; 321 ч.1 КК України.
Твердження захисника про придбання обвинуваченим на спільні кошти з ОСОБА_9 наркотичних засобів для обопільного вживання їх, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст.307 ч.2 КК України, є безпідставними.
Як вбачається із технічного запису перебігу судового провадження у суді першої інстанції ОСОБА_5 заявив, що із коштів, які йому надав ОСОБА_9 , частина грошей була надана безпосередньо особі, яка передавала компоненти для опія ацетильованого, а саме 50 грн. Пізніше ОСОБА_5 став стверджувати, що самостійно надав вказаній особі, 50 грн. для проїзду на таксі. Зазначене свідчить про суперечливість показів обвинуваченого.
Інших даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 завчасно домовлявся із ОСОБА_9 про надання і своїх коштів, тобто за рахунок спільних грошей придбати наркотики для обопільного вживання, ОСОБА_5 не навів(журнал судового засідання від 5.01;16.04.2015 р. а.п.157-158, 168-169).
Зазначений довід захисника спростовується показаннями свідка ОСОБА_9 , наданими суду, із яких вбачається, що він передав ОСОБА_5 помічені гроші для придбання наркотичних засобів(журнал судового засідання від.16.04.2015 р. а.с. 170-171). Показання свідка ОСОБА_9 об`єктивно узгоджуються і з протоколом про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Є також безпідставними твердження апелянта ОСОБА_6 про недопустимість в якості доказів протоколу контролю за вчиненням злочину в формі оперативної закупки, а також інших доказів в кримінальному провадженні з огляду на не відкриття в порядку ст.290 КПК України ухвали слідчого судді апеляційного суду Миколаївської області, як правових підстав для виконання негласних слідчих дій, виходячи з наступного.
Так, з дослідженої апеляційним судом довідки виконуючого обов`язки голови апеляційного суду Миколаївської області від 01.07.2015 року вбачається, що слідчим суддею апеляційного суду Миколаївської області постановлювалася ухвала про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії в рамках кримінального провадження №0005313 (обл. № 5280т від 15.10. 2014 року) стосовно ОСОБА_5 .
Згідно п.4.12.4 «Зводу відомостей, що становлять державну таємницю», затвердженого наказом СБУ від 12.08.2005 року №440, зазначеній ухвалі надано гриф секретності «таємно». За такого, негласна слідча (розшукова) дія в цьому кримінальному провадженні здійснювалася на законних підставах.
Апеляційний суд позбавлений можливості дослідити під час апеляційного розгляду вказану ухвалу слідчого судді апеляційного суду, оскільки як вбачається з вказаної довідки, на даний час гриф секретності зазначеного матеріального носія інформації не скасовано,(обл. № 5280т від 15.10. 2014 року), оскільки на адресу суду не надходило повідомлення про розсекречування матеріалів, які були передані суду по зазначеному кримінальному провадженню. Зазначені обставини не спростовують досліджених судом доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів.
Також захисник ОСОБА_6 вважає, що зазначений протокол не містить властивостей поняття доказів, оскільки він складався на протязі 12 год., а через це не є доказом(а.п. 94-100).
Твердження захисника, про час складання протоколу відповідає дійсності, але ця обставина не може бути визначальною, щоб визнати протокол недопустимим доказом.
Складений протокол відповідає вимогам ст. 104 КПК України. Тривалість часу складання протоколу обумовлений тим, що особа, яка його складала, спочатку безпосередньо переглядала оптичний носій інформації, щодо проведення негласної слідчо (розшукової) дії, про що свідчить детальна хронометрація подій за участю ОСОБА_9 і ОСОБА_14 , а потім складала його. Складання за зазначених обставин протоколу потребує значного часу. Посилання захисника на те, що тривалий час працівники міліції не складали протокол з метою відшукування необхідної кількості наркотичної речовини, яку начебто видав ОСОБА_9 , спростовується вказаним протоколом, а також показаннями вказаного свідка. Інформація, що міститься на оптичному носієві № 17/4 від 15.10.2014 р. підтверджує, що ОСОБА_9 придбав у ОСОБА_14 особливо небезпечний наркотичний засіб опій, а також сильно діючий лікарський засіб димедрол(а.п. 90-93, 100).
Як на підставу невинуватості ОСОБА_14 у збуті опію ацетильваного, захисник ОСОБА_6 посилається на те, що хімічний склад наркотику, виданого ОСОБА_9 , не відповідає по хімічним складовим нашаруванню, виявленого на металевому ополонику і тампонах вати, вилучених за місцем проживання ОСОБА_18 .
Експерт, який проводив дослідження методом тонкошарової хроматографії рідини, що містилася у медичному шприці, та нашарувань, на ватних тампонах і чаші металевого ополоника, прийшов до висновку, що на хроматограмі об`єктів дослідження спостерігалися зони, які за кольором люмінесценції, показником хроматографічної рухливості та кольором, після проявлення реактивом «Маркі», відповідають зонам морфіну, кодеїну, моноацетилморфіну, «контрольних зразків»(а.п. 115-127).
У таблиці №3 висновку № 2254 вказано, що в складі нашарувань ватних тампонів і металевого ополоника, окрім зазначених наркотично активних морфіну, кодеїну, моноацетилморфіну, містяться ще і ацетилкодеїн і тебаїну. При цьому експерт не вказав, про наявність зазначених речовин в обох об`єктах дослідження, чи в якомусь одному. Це є дуже важливим, оскільки матеріали кримінального провадження дають підстави вважати, що обвинувачений міг і раніше виготовляти наркотичні засоби, які і могли залишити сліди іншої структуру алкалоїдів опію та їх похідних. Питання ідентичності експерту не ставилося.
Твердження захисника про різновиди походження опію ацетильованого, виявленого в медичному шприці і його нашарувань на ватних тампонах і металевому ополонику, що на його думку виключає винуватість ОСОБА_14 є безпідставними.
Захисник ОСОБА_6 стверджує, що оскільки у «Протоколі огляду особи» відсутня підпис ОСОБА_9 , а в «Протоколі помітки грошових коштів» не зазначено якою речовиною були помічені купюри, вона не приєднана до провадження, яким кольором просвічується, то у суду були всі підстави визнати вказані протоколи недопустимими.
Із матеріалів провадження вбачається, що слідчий доручив оперативним підрозділам МВС України провести негласну слідчу (розшукову) дію у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки із застосуванням аудіо-, відео контролю ОСОБА_14 (а.п.83). На підставі зазначеного доручення і були складені оперативними працівниками підрозділів зазначені процесуальні документи.
Процесуальна форма проведення кожної слідчо (розшукової) процесуальної дії детально регламентована в законі з метою гарантування прав учасників процесу.
Характерною ознакою негласних слідчих(розшукових) дій є те, що законодавство детально не регламентує порядок їх проведення і оформлення в силу таємності та ситуаційної обумовленості.
Підставою для визнання доказів, отриманих за ухвалою слідчого судді недійсними, є порушення права учасників кримінального провадження.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що при підготовці і проведенні негласних слідчих(розшукових) дій були дотримані належним суб`єктом процесуальний порядок отримання доказів, дотримано правила фіксації ходу і їх результатів, встановлено законність процесуального джерела доказів.
З огляду на наведене є помилковим твердження захисника про недопустимість протоколів, складених працівниками спец підрозділу МВД України.
Слідчий суддя надав дозвіл на проведення обшуку в квартирі, де проживав обвинувачений, а також надав дозвіл і на проведення обшуку ОСОБА_14 (а.п. 104-107).
Окрім того, вимоги ч. 5 ст.236 КПК України надають право слідчому провести обшук особи, присутньої при обшуку, в разі наявності достатніх підстав вважати, що вона має при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження і відмовляється видати їх добровільно. За такого, обшуки житла і особи були проведені у відповідності до законодавства, що виключає можливість визнати їх недопустимими, про що натякає захисник(а.п.108-109).
Є безпідставними доводи захисника проте, що слід визнати всі слідчо-оперативні заходи за участі ОСОБА_9 нелегітимними з огляду на відповідне захворювання, що породжує його наркотичну залежність. Зазначена хвороба, на думку захисника, свідчить про неспроможність здійснення ним поваги до особистого життя.
Згідно ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», особою, хворою на наркоманію визнається така особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного у визначеному законом порядку, встановлено діагноз «наркоманія».

У відповідності з ч. 3 ст. 12 вказаного Закону та п. 7 «Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами, діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією наркологічного закладу, де проводиться медичне обстеження.

В матеріалах кримінального провадження є лише довідка від 4.11.2014р № 1721 наркологічного диспансеру (а.п. 101), з якої вбачається, що ОСОБА_9 був оглянутий лікарем, який встановив діагноз «гостра інтоксикація внаслідок вживання опіатів, неускладнена».

Проте, будь-які дані, на підтвердження у свідка ОСОБА_9 захворювання на наркоманію в матеріалах провадження відсутні.

Не надано таких даних апелянтом і під час апеляційного розгляду.

Як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування було допитано свідка ОСОБА_9 ще 09.10. 2014 р.(а.п. 6).

Зазначене свідчить про те, що відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» та ст.12 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» було змінено анкетні дані особи, залученої до проведення відповідних заходів. Тобто ОСОБА_9 був залучений для безпосередньої участі в контрольованій оперативній закупці на засадах добровільності і з ним було встановлено конфіденційне співробітництво. Безпосереднє проведення контрольованої оперативної закупки за участі ОСОБА_9 також відбувалося відповідно до закону, а саме постанови прокурора від 13.10.2014р. та ухвали слідчого судді від 15.10.2014р.

У зв`язку з наведеним є хибним довід захисника про те, що працівники міліції спровокували(підбурили ) особу на вчинення злочину з метою його подальшого викриття.

Окрім того, захисник ОСОБА_6 помилково стверджує, що були порушені права обвинуваченого на захист.

Як вбачається із реєстру матеріалів досудового слідства 6.11.2014 р. ОСОБА_14 повідомлено про підозру, того ж дня роз`яснено його права, відповідно до ст.42 КПК України, в тому числі і право на захист і допитано в якості підозрюваного. Тобто, виконано весь діапазон дій, необхідних при повідомленні про підозру.

Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання в тому числі про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Очевидно, що суд, який ухвалив вирок, вправі вирішувати й питання, що виникають внаслідок недоліків вироків, а також питання, що виникли в процесі виконання вироків. Зокрема, про зарахування досудового тримання особи під вартою в строк відбування покарання, якщо таке зарахування не проведено судом, або допущена неточність при його обчисленні.

Враховуючи наведене вище, відсутні підстави для задоволення апеляції ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_6 які просять про скасування вироку в частині засудження обвинуваченого по ст.ст. 307 ч.2, 321 ч.1 КК України та закриття провадження.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_14 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, один із яких відноситься до категорії тяжких злочинів, даних про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується незадовільно, офіційно не працевлаштований, перебуває у лікаря на обліку, як особа зловживаюча опіатами і канабіноїдами.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, що є мінімальним розміром, передбаченим санкцією ч.2 ст. 307 КК України.

Призначене йому покарання. за сукупністю злочинів є справедливим і призначено у відповідності до вимог ст. 70 КК України з використанням більш м`якого принципу: шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_14 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, а також те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, інші порушення вимог кримінально процесуального закону, на які посилається у своїй скарзі захисник, не є істотними та не дають підстав для скасування чи зміни судового рішення, тому суд прийшов до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника задоволенню на підлягають

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_14 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2015 року відносно ОСОБА_5 - без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: