Ухвала

іменем україни

16 грудня 2014 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_15,
суддів: при секретаріОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
за участю прокурора захисника представника потерпілого ОСОБА_19, ОСОБА_6,ОСОБА_7,

розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 30 січня 2014 року та вирок Апеляційного суду Житомирської області від 08 травня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000095 щодо

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК,

у с т а н о в и в:

Вироком Романівського районного суду Житомирської області від 30 січня 2014 року ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 122 КК - на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 263 КК - на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК засудженому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2 - 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо судових витрат.

08 травня 2014 року Апеляційний суд Житомирської області скасував вирок місцевого суду у частині призначеного покарання та постановив свій, яким ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 122 КК - на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 263 КК - на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК засудженому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Виключено з вироку посилання суду про стягнення із ОСОБА_8 391,20 грн витрат за проведення судової комп'ютерно - технічної експертизи на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області.

За вироком апеляційного суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він у період з лютого по квітень 2012 року через Інтернет-магазин у м. Києві придбав промислові патрони Флобера калібру 4 мм, дозвіл на які законом не передбачений. Потім у невстановлені час та місці він, шляхом досипання пороху в ці патрони, виготовив боєприпаси, які зберігав за місцем свого проживання АДРЕСА_1 та періодично носив при собі без передбаченого законом дозволу. Під час проведення обшуку 24 лютого 2013 року за місцем проживання ОСОБА_8 було виявлено і вилучено 9 патронів, які є боєприпасами.

Крім того 18 лютого 2013 року приблизно о 17.00 год. ОСОБА_8 з подвір'я свого будинку за вказаною адресою прицільно вистрелив з пневматичної гвинтівки в голову ОСОБА_10 У результаті злочинних дій засудженого потерпілому було заподіяно тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що потягли тривалий розлад здоров'я.

У касаційних скаргах:

- захисник, посилаючись на істотні порушення норм кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження у зв'язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні злочинів. Стверджує, що судом не обґрунтовано відхилено показання свідків про непричетність засудженого до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Вважає, що ОСОБА_11 відповідно до ч. 3 ст. 263 КК не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності, оскільки видав боєприпаси добровільно. Також зауважує, що відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року з диспозиції ч. 1 ст. 263 КК виключено кваліфікуючу ознаку - виготовлення боєприпасів, а тому обвинувачення засудженого у вчиненні вказаного злочину є безпідставним;

- засуджений за змістом своїх скарг просить змінити вирок апеляційного суду та призначити покарання без реального його відбування із застосуванням ст. 75 КК. Вважає, що апеляційний суд не достатньо врахував позитивні дані, що характеризують його особу, а також наявність на утриманні двох малолітніх дітей та батьків похилого віку.

Потерпілий ОСОБА_10 у запереченнях на касаційні скарги засудженого та його захисника просить залишити вирок апеляційного суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав скаргу засудженого у повному обсязі та частково скаргу захисника, який подав скаргу, прокурора та представника потерпілого про необґрунтованість скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412 - 414 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Апеляційним судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вони відповідають зібраним у справі та перевіреним у судовому засіданні у встановленому процесуальним законом порядку доказам, яким суд дав належну оцінку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, дійшовши висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Так, суд на підставі показань потерпілого ОСОБА_10, який на досудовому слідстві і в судовому засіданні послідовно стверджував, що саме ОСОБА_8 здійснив постріл з пневматичної рушниці, влучивши йому в ділянку внутрішнього кута лівого ока, показань свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, висновків судово-медичної та судово-балістичної експертиз, даних протоколу слідчого експерименту, а також інших доказів у справі дійшов правильного висновку про винуватість засудженого у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що потягли тривалий розлад здоров'я. Даних про причетність до вчинення злочину інших осіб у матеріалах кримінального провадження не міститься, не наведено таких і у касаційній скарзі.

Показання свідків, зазначених у касаційній скарзі захисника, про те, що вони не бачили конфлікту засудженого з потерпілим, не спростовують висновку суду про винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині щодо ОСОБА_12

Також не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження доводи захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у виготовлення носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Відповідно до висновку балістичної експертизи № 1/330 від 18 квітня 2013 року надані на дослідження предмети, зовні схожі на патрони, є бойовими припасами, що виготовлені саморобним способом з використанням промислових патронів Флобера. Факт того, що зазначені боєприпаси були вилучені з будинку ОСОБА_8 під час обшуку, проведеного з дотриманням вимог статей 234-236 КПК, підтверджено відповідним протоколом від 24 лютого 2013 року.

Під добровільною здачею органам влади бойових припасів слід розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі зберігати зазначені предмети, за власним бажанням передає їх відповідному державному органу. За матеріалами справи ОСОБА_8 видав боєприпаси на пропозицію слідчого під час санкціонованого обшуку, а відтак відсутні підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 3 ст. 263 КК.

Також винні дії ОСОБА_8, які полягали у виготовленні боєприпасів, кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК в редакції Закону від 15 квітня 2008 року. Даний злочин відносився до злочинів середньої тяжкості.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо відповідальності за незаконне поводження зі зброєю та вибухонебезпечними матеріалами» від 5 липня 2012 року № 5064-VI, який набрав чинності 12 серпня 2012 року, із диспозиції ч. 1 ст. 263 КК вказану кваліфікуючу ознаку злочину виключено.

Однак, цим же законом Кримінальний кодекс доповнено статтею 263-1, згідно з якою виготовлення боєприпасів віднесено до категорії тяжких злочинів.

Ураховуючи, що законом про внесення змін до КК посилено кримінальну відповідальність за вчинення незаконних дій з боєприпасами, суд у відповідності до ч. 2 ст. 5 КК обґрунтовано застосував до ОСОБА_8 ч. 1 ст. 263 КК в редакції, яка діяла до 12 серпня 2012 року. Отже доводи, наведені з цього приводу у касаційній скарзі захисника, є необґрунтованими.

За встановлених апеляційним судом фактичних обставин, діяння ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК.

Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі засудженого, про те, що призначене йому покарання є несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх непереконливими.

Як убачається з вироку, апеляційний суд взяв до уваги ті дані й обставини, на які є посилання в касаційній скарзі, зокрема, наявність на утриманні засудженого малолітніх дітей, відсутність судимостей та позитивну характеристику за місцем проживання.

Разом із тим, урахувавши тяжкість вчинених злочинів, їх наслідки, думку потерпілого, який наполягав на призначенні засудженому суворого покарання, відсутність пом'якшуючих обставин, апеляційний суд обґрунтовано визнав неможливим застосування ст. 75 КК та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, навівши у вироку мотиви такого рішення, з чим погоджується й колегія суддів.

Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, апеляційний суд вимог статей 65-67 КК не порушив, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру і тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на обґрунтованість і правильність судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433-436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Житомирської області від 08 травня 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17