Справа № 359/1281/15-к
Провадження № 1-в/359/87/2015
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2015 р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

за участю представника БВК № 119 ОСОБА_3 ,

за участю засудженого ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

встановив:
Вироком Макарівського районного суду Київської області від 25.01.2013 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 22.11.2013 року ОСОБА_4 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, та направлено його для відбування покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, призначеного вироком Макарівського районного суду Київської області від 25.01.2013 року.

Згідно вищевказаного вироку засуджений відбуває покарання в Бориспільській ВК №119.

12.02.2015 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, мотивуючи його тим, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області на підставі ст. 6 ЗУ "Про амністію у 2014 році" йому було скорочено строк призначеного покарання. Також зазначив, що він працевлаштований, має два заохочення та не має стягнень. Підтримує зв`язок з родиною шляхом листування. У разі звільнення з БВК-119 збирається працевлаштуватися. Ще вказав, що за період відбування покарання зрозумів свою провину та щиро розкаявся, і зобов`язується в майбутньому вести законослухняний спосіб життя. Враховуючи все вищезазначене просив суд звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Суд, заслухавши засудженого, який клопотання підтримав та просив його задовольнити, думку представника адміністрації БВК та думку прокурора, які клопотання не підтримали, дослідивши матеріали клопотання та особової справи в їх сукупності, вважає клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування звільнення, згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно вироку суду Макарівського районного суду Київської області від 25.01.2013 року, ОСОБА_4 засуджено до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 22.11.2013 року ОСОБА_4 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, та направлено його для відбування покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, призначеного вироком Макарівського районного суду Київської області від 25.01.2013 року. Строк покарання рахується з 22.11.2013 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2014 р. засудженому ОСОБА_4 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі 2 роки 7 місяців 3 дні скорочено наполовину в силу ст. ст. 6, 11 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року, та встановлено йому невідбуту частину покарання 1 рік 3 місяці 17 днів.

Відповідно до п. 11 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 р., при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Таким чином, на момент розгляду клопотання ОСОБА_4 відбув 2/3 строку призначеного покарання, оскільки засуджений за тяжкий злочин.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до коментованої ст. 81 КК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки засудженого, яка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Виходячи з приписів ст. 81 КК України, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_4 знаходиться в місцях позбавлення волі з 22.11.2013 р. Під час утримання в Київському слідчому ізоляторі вимог режиму утримування не порушував. Стягнень та заохочень не мав. З 14.12.2013 р. засуджений відбуває покарання в БВК № 119.

З характеристик засудженого ОСОБА_4 від 23.09.2014 р., затвердженої в.о. начальника Бориспільської виправної колонії № 119 майором внутрішньої служби ОСОБА_6 (а.с.12) та від 28.10.2014 р., затвердженої в.о. начальника Бориспільської виправної колонії № 119 майором внутрішньої служби ОСОБА_7 (а.с.13), вбачається, що за період відбування покарання в БВК № 119, порушень режиму відбування покарань не допускав, стягнень не має. Працевлаштований на виробництві установи на дільниці деревообробки. Виробничі завдання виконує без відповідально та не завжди якісно та вчасно. Допускає порушення техніки безпеки. За виконання термінового виробничого завдання отримав одне заохочення правами начальника установи. До ради колективу відділення не входить, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. В побуті не завжди охайний. До майна установи відноситься не завжди бережно. Роботи по благоустрою території установи та інші допоміжні роботи не виконує, не розуміє їх необхідності. У відношенні до представників адміністрації колонії намагається бути ввічливим та виконувати їх законні вимоги, з метою поблажливого відношення до себе.

Також відповідно до довідок про нарахування заробітної плати (а.с.16, 17), засуджений ОСОБА_4 за період відбування покарання з 14.12.2013 р. по 30.09.2014 р. працював на оплачуваних роботах лише один місяць, а саме в травні 2014 р., і почав постійно працювати лише з жовтня 2014 р.

Крім того, як вбачається з матеріалів особової справи, до ОСОБА_4 при проведенні оцінок ступеня виправлення засудженого 28.10.2014 р. (а.с.15) зазначено, що особа за період відбування покарання не стає на шлях виправлення, у зв`язку з чим комісією установи було прийнято рішення про відмову у застосуванні відносно нього вимог ст. 82 КК України.

З характеристики засудженого ОСОБА_4 від 29.01.2015 р., затвердженої в.о. начальника Бориспільської виправної колонії № 119 майором внутрішньої служби ОСОБА_7 (а.с.20), вбачається, що ОСОБА_4 змінив свою поведінку на позитивну. На даний час працевлаштований на виробництві установи на дільниці деревообробки № 3, поставленні завдання виконує сумлінно, правила техніки безпеки не порушує. За сумлінну поведінку і ставлення до праці має два заохочення правами начальника установи від 23.09.2014 р. (а.с.18) та 09.01.2015 р. (а.с.19). Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу "Духовне відродження". Приймає участь у громадському житті колективу відділення. Бере участь у суспільно-корисній праці по благоустрою установи. До майна установи відноситься бережно. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічливий та тактовний, виконує їх законні вимоги. Входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість.

Таким чином, засуджений не був схильний до виправлення і лише безпосередньо перед можливістю бути умовно-достроковим звільненим почав ставати на шлях виправлення. У зв`язку з цим, суд приходить до переконання, що сумлінна поведінка засудженого повинна бути не лише у період, коли настає право засудженого на умовно-дострокове звільнення, а засуджений повинен вести себе належним чином протягом всього періоду відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Згідно ст. 12 КК України злочин, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 є тяжким злочинами.

Таким чином, матеріали особової справи не містять відомостей про те, яким чином засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки засуджений ще остаточно не став на шлях виправлення.

За таких обставив, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 злочину, дані про особу засудженого, те, що він лише почав ставати на шлях виправлення, і пройшло ще недостатньо часу для його виправлення, суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, ст. ст. 12, 81 КК України, суд
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1