Справа № 1-12/2007 р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2007 року

Чигиринський
районний суд, Черкаської обл. в складі: головуючої: судді -
Ткаченко С.Є при секретарі - Пахомовій Н.І. з участю прокурора - Мироненка В.В.,
захисників - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
експерта - ОСОБА_3, потерпілого
-ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чигирині справу
про обвинувачення

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителяАДРЕСА_1, українця, громадянина
України, з середньою освітою, неодруженого,
не працюючого, не судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286
КК України

ВСТАНОВИВ:

7 квітня 2006 року близько 16 години ОСОБА_5, керуючи автомобілем "УАЗ-469",
державний номер НОМЕР_1, який відповідно до технічного
паспорту НОМЕР_2 належить ОСОБА_6, не маючи свідоцтва про право спільної власності і
тимчасового реєстраційного талону, чим порушив п.2.1 "б"
Правил дорожнього руху України, де сказано: "водій механічного
транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на
транспортний засіб, а у разі відсутності в транспортному засобі його власника,
крім того - свідоцтво про право спільної
власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талон" та
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9
"а" Правил дорожнього руху України, де вказано: " водію забороняється керувати транспортним
засобом у стані алкогольного сп'яніння "на 45 км + 500м автодороги Чигирин - Кам"янка поблизу с.Мельники
Чигиринського району на заокругленні дороги відволікся від керування транспортним
засобом, розмовляючи з пасажирами, чим порушив вимоги п.2.3 "б" Правил дорожнього руху України, де зазначено: "для
забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути
уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни, технічним станом транспортного засобу і не
відволікатися від керування цим засобом у дорозі", не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу, не
справився з керуванням,

2

перевищив швидкість, чим порушив
п.12.1 Правил дорожнього руху України, де сказано:" під час вибору в установлених межах
безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також
особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу
постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним ", п. 12.2 Правил дорожнього руху України, де
сказано:" у темну пору доби та в умовах
недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу
зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги " та п.12.6 "б" Правил дорожнього руху України,
де вказано: "поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що
проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: транспортним засобам,
якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.", допустив перекидання
автомобіля, внаслідок чого пасажир автомобіляОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження
у вигляді травми голови з забоєм головного мозку тяжкого ступеню, крововиливом
під м"які мозкові оболонки /субархноідальний крововилив/, переломом лівої
скроневої кістки /клінічно/, раною м'яких тканин голови, раною лівої вушної
раковини з дефектом вушної раковини, саднами обличчя та голови, травми шийного
відділу хребта з перелому дужок 2-го, 3-го шийних хребців та зміщенням 2-го шийного хребця, що відносяться до
категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя, а пасажир ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у лобних
долей,
крововиливу під м'які мозкові оболонки, травми
лівого вуха /лівобічний середенний посттравматичний
отит/, рани м"яких тканин голови, що відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя.

Будучи
допитаним в судовому засіданні, підсудний вину свою в пред'явленому йому обвинувачені не визнавав і пояснив суду, що 07.04.2006 року він з хлопцями, серед яких були ОСОБА_7 та ОСОБА_4, поїхали в Холодний Яр, де всі, крім нього,
вживали спиртні напої.

Через 1,5 години вони вирішили їхати додому. На заокругленні дороги з лівої сторони з
лісу виїхав червоний автомобіль марки ВАЗ, у зв"язку з чим він різко почав
гальмувати, а ОСОБА_4, який сидів праворуч від нього,
злякавшись, смикнув за кермо вправо, після чого машина перекинулась і що
відбулося надалі не пам'ятає, так як втратив свідомість.

Незважаючи на невизнання своєї вини
підсудним, його вина підтверджується слідуючими доказами:

-показами потерпілого ОСОБА_7 про
те, що 07.04.2006 року за пропозицією ОСОБА_5 він та
інші хлопці поїхали в ліс відпочивати. В лісі всі хлопці вживали спиртні напої,
але він горілку не пив.

Повертаючись
додому, вони їхали зі швидкістю близько 60 км/год., при цьому підсудний, включивши
нейтральну швидкість, розігнався і машина перекинулась.

Про те, що відбувалось надалі він
не пам'ятає, поскільки втратив свідомість.

На лікування
ним було витрачено коштів на суму 5250грн.50коп., які він просить стягнути з підсудного;

-показами потерпілого ОСОБА_4 про
те, що 07.04.2006 року вони, перед тим, як поїхати в ліс, в магазині купили дві пляшки горілки. В лісі спиртне
вживали всі хлопці, в тому числі і підсудний, порівну, крім ОСОБА_7.

Виїхавши з
лісу на дорогу, вони трохи проїхали і відбулося перекидання автомобіля. При цьому автомобіль рухався зі швидкістю 65-70 км/год. і перед перекиданням машини підсудний розігнався
і включив нейтральну передачу.

На лікування він витратив 3155грн.42коп.,які просить стягнути з підсудного;

3

-показами
свідка ОСОБА_8 про те, що він виїжджав на місце ДТП, де були зібрані первісні матеріали і встановлено, що свідком
дорожньо-транспортної пригоди була ОСОБА_9, про що він повідомив
слідчому ОСОБА_12.

Причиною ДТП став неправильний вибір безпечної швидкості руху на слизькій
дорозі. Гальмівного шляху не було. На
заокругленні дороги водій виїхав на смугу зустрічного руху, зробив різкий
поворот вправо і відбулося перекидання автомобіля;

-показами свідка ОСОБА_9 про те, що
вона з своїм водієм та бухгалтером на той час також була в лісі і бачила, як хлопці розпивали спиртні напої, а потім вони
їхали попереду них і машина рухалася по дорозі нерівно, ледве не в'їхала в
шлагбаум, з чого вони зрозуміли, що з водієм
щось неладне і на що водій їхнього автомобіля сказав, що хоч би ті хлопці
доїхали додому.

Через дві
хвилини вони під'їхали і побачили, що машина перевернута, а хлопці розкидані по
дорозі;

-показами
свідкаОСОБА_10 про те, що попереду них їхали хлопці в автомобілі УАЗ. Біля шлагбауму при виїзді на асфальтову
дорогу машина з'їхала з дороги і він, зрозумівши, що водій в нетверезому стані, пригальмував, сказавши, що нехай вони
краще проїдуть вперед, а через дві хвилини вони під'їхали і побачили,
що дана машина попала в аварію;

-показами
свідка ОСОБА_11 про те, що коли вони їхали з лісу, то попереду їхньої машини по дорозі рухався автомобіль, в якому були хлопці.
Автомобіль вихляв по дорозі, а згодом вони побачилиперекинутий
автомобіль і лежачих на дорозі хлопців;

-показами свідка ОСОБА_12 про те, що він проводив розслідування по даній
справі і обвинувачений спочатку не говорив, що його машину підрізав інший автомобіль. В нього було декілька
адвокатів, які захищали його права.

На його
думку, причиною ДНІ стало те, що водій, будучи при цьому в нетверезому стані,
не врахував небезпечність даної ділянки дороги, яка
мала заокруглення, і не справився з керуванням;

-показами
експерта ОСОБА_3 про те, що ним проводилось дві експертизи: первинна і додаткова у зв'язку з новими обставинами. Судячи з першої
експертизи, водій повинен був рухатися зі швидкістю не більше 70 км/год. А коли було визначено дійсний радіус заокруглення
дороги, то й встановлено, що за таких умов водій повинен був рухатися не
більше, ніж 57 км/год. Навіть, якщо взяти до уваги
виїзд іншого автомобіля, то водій повинен був лише зменшити швидкість і машина
не перекинулася б.

Причиною ДТП стало перевищення швидкості водієм.

-показами свідка ОСОБА_13, оголошеними в судовому
засіданні, даними ним на досудовому слідстві та в судовому засіданні від 23.10.2006 року, про те, що 07.04.2006 року він разом з братом ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, взявши три пляшки горілки, поїхали відпочивати в ліс. В лісі вони розпили горілку, але, чи
вживав спиртне ОСОБА_5, він не бачив. Повертались вони
додому, коли йшов невеликий дощ і асфальтове покриття дороги було мокре.
Автомобілем керував ОСОБА_5, який під час руху розмовляв з
ОСОБА_4 їхали вони зі швидкістю близько 60 км/год. Зустрічного транспорту не
було, а лише позаду на відстані 200м рухався автомобіль білого кольору. Потім автомобіль під керуванням ОСОБА_5 почався
перекидатися і, коли він піднявся, то побачив, що на дорозі лежать товариші.
Ніякого транспорту в цей час на дорозі не було, а згодом під'їхав автомобіль білого кольору/ а.с.87/ та в судовому засіданні
від 23.10.2006
року про те, що, коли вони
поверталися додому з лісу, то їх підрізав автомобіль і вони перекинулися
/а.с.224/:

4

-показами
свідка ОСОБА_13, оголошеними в судовому засіданні, про те, що під час відпочинку в лісі ОСОБА_5 спиртне не вживав. Додому вони
їхали зі швидкістю 50-60 км/год. і чому перекинувся автомобіль, він пояснити не може. До свідомості прийшов, коли
вже лежав на дорозі /а.с.90/;

-даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, де, крім
встановлення обставин дорожньо-транспортної
пригоди, зазначено, що автомобіль, яким керував підсудний, знаходився
в справному стані /а.с.З/;

-даними судово-токсилогічного дослідження № 1215, згідно яких в крові підсудного виявлено етиловий спирт в
концентрації 1,34 проміле
/а.с.30/;

-даними висновків судово-медичної
експертизи, згідно яких ОСОБА_13 /а.с.45/ та ОСОБА_15 /а.с.49/ під час
дорожньо-транспортної пригоди отримали легкі тілесні ушкодження;

-даними
висновку судово-медичної експертизи № 247 /а.с.53/, згідно якого підсудний в
результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав легкі тілесні ушкодження, що
спричинили короткочасний розлад здоров'я;

дайми
висновку судово-медичної експертизи № 249 /а.с.57/, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_4 мали місце слідуючі тілесні
ушкодження: перелом потилочної кістки, перелом піраміди лівої скроневої
кістки, геморагічний забій лобних долей, крововилив під м'які мозкові оболонки,
травма лівого вуха /лівобічний серединний посттравматичний отит/, рана м'яких тканин голови обох колінних суглобів, які виникли від дії
тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах, вказаних в постанові про призначення експертизи та
відносяться: перелом потиличної кістки, перелом піраміди лівої скроневої кістки, геморагічний
забій лобних долей, крововилив під м"які мозкові оболонки, травма лівого
вуха /лівобічний серединний посттравматичний отит/, рана
м"яких тканин голови-до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою
небезпеки для життя, а рани м"яких тканин обох колінних суглобів-до
категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад
здоров"я;

-даними висновку судово-медичної
експертизи № 350 /а.с.61/, згідно якого
потерпілийОСОБА_7 отримав слідуючі тілесні ушкодження: травма голови з забоєм
головного мозку тяжкого ступеню, крововиливом під м"які мозкові оболонки
/субархноідальний крововилив/, переломом лівої скроневої кістки /клінічно/, раною м"яких тканин голови, раною лівої
вушної раковини з дефектом вушної раковини, саднами обличчя та
голови; травма шийного відділу хребта з переломами дужок 2-го, 3-го шийних хребців та зміщенням 2-го шийного хребця, що відносяться до категорії тяжких тілесних
ушкоджень за ознакою небезпеки для життя;

-результатами
протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю підсудного
/а.с. 130/;

-даними додаткової судової інженерно-технічної експертизи № 89 /а.с.137/, де зазначено, що водій автомобіля УАЗ-469
повинен був рухатися із швидкістю не більшою за 57 км/год., тобто діяти відповідно до вимог п.п.12.1,12.2,12.6 "б" Правил дорожнього руху України.

Водій автомобіля мав технічну можливість уникнути перекидання автомобіля,
для чого повинен був рухатися з швидкістю не більшою за 57км/год.

Дії водія автомобіля при виборі
швидкості руху суперечили вимогам п.п.12.1,12.2,12.6 "б" Правил дорожнього руху України.

Покази водія автомобіля ОСОБА_5 в частині того, що
перекидання автомобіля виникло

5

внаслідок виїзду автомобіля на
пагорб, який знаходився на краю правого узбіччя, є технічно неспроможними і суперечать об'єктивним даним, які
встановлені і зафіксовані при огляді місця пригоди.

У разі
раптового виїзду автомобіля на смугу руху автомобіля УАЗ-469, водій автомобіля
УАЗ-469
повинен був негайно вжити заходів для зменшення
швидкості, оскільки автомобілі рухалися в попутному напрямку, тобто діяти
відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. Виконання інших дій
в даних дорожніх обставинах, вимоги Правил дорожнього руху України не передбачають.

У даному випадку автомобіль УАЗ-469
на праве узбіччя не виїжджав як до моменту перекидання, так і під час його
сковзання до місця зупинки. Перед початком утворення подряпин на покритті
проїзної частини дороги автомобіль УАЗ-469 рухався з виїздом на смугу
зустрічного руху. Під час утворення подряпин автомобіль УАЗ-469 рухався
сковзанням на лівому боці кузова автомобіля по асфальтному покриттю
проїзної частини, змішуючись від її середини до правого краю, але з
межі ширини проїзної частини не виїжджав /а.с.137/.

Оцінюючи
докази в їх сукупності шляхом повного, об"єктивного, всебічного
дослідження, суд вважає, що обвинувачення знайшло
своє підтвердження, поскільки порушення підсудним п.п.2.1"б", 2.9"а", 2.3"б", 12.1,12.2 та 12.6"б Правил дорожнього руху України"
перебувають в прямому причинному зв'язку з даною дорожньо-транспортною
пригодою та її наслідками і кваліфікує дії підсудного по ч.2 ст.286 ЮС України як порушення правил безпеки дорожнього
руху особою, яка керує транспортним засобом, що
заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

Разом з тим суд вважає необхідним
виключити з обвинувачення підсудного такі тілесні ушкодження у потерпілого
ОСОБА_4 як рани м"яких тканин обох колінних суглобів, так як вони
відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний
розлад здоров'я, а у потерпілого ОСОБА_7 - рана тильної поверхні лівої стопи
яка також відноситься до категорії легких
тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я та садна
колінних суглобів - до категорії легких тілесних
ушкоджень, поскільки в обвинуваченні дані тілесні ушкодження
помилково віднесені до тяжких тілесних ушкоджень.

Покази підсудного в частині того, що
він під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди . перебував в тверезому стані спростовуються як його ж
показами, даними в судовому засіданні від 28.09.2006 року /а.с. 193/, так і показами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про те, що
перед вчиненям ДТП підсудний в лісі вживав спиртні
напої, а також висновком судово-токсилогічного дослідження № 1215, згідно якого в крові підсудного виявлено етиловий спирт в
концентрації 1,34 проміле /а.с.30/.

Факт керування підсудним автомобілем
в стані алкогольного сп'яніння підтверджується також показами свідків ОСОБА_9,ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про небезпечний рух
автомобіля по дорозі.

Покази підсудного в частині того,
що однією з причин ДТП став раптовий виїзд з лісу червоного
автомобіля ВАЗ заперечуються показами потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_4, свідків ОСОБА_9,ОСОБА_10
та ОСОБА_11, які пояснили суду, що ніякої машини не було.

При цьому відповідно до висновку судової інженерно-технічної
експертизи в разі раптового виїзду автомобіля на смугу руху
автомобіля УАЗ-469, яким керував підсудний, останній повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху
України, тобто даний факт, якби й мав

6

висновку експерт ОСОБА_16 пояснив
суду, що в разі раптового виїзду автомобіля підсудний повинен був зменшити швидкість рух автомобіля, що не призвело б до його
перекидання.

До того ж підсудний з самого початку
на досудовому слідстві нічого не говорив про виїзд з лісу червоного автомобіля /протокол його допиту як підозрюваного -а.с.39/.

Крім того
судом встановлено з показів свідка ОСОБА_9, що дійсно в місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди проїжджав червоний
автомобіль, але марки "Таврія", а не ВАЗ, і вже після того, як
сталася аварія.

Покази
підсудного щодо смикання керма потерпілим ОСОБА_4 спростовуються показами останнього, який: заперечив даний факт, а також
викликає у суду сумніви щодо їх правдивості, поскільки на досудовому слідстві,
будучи допитаним в якості підозрюваного /а.с.39/ та обвинуваченого /а.с.96 і ах. 163/, підсудний не говорив, що ОСОБА_4
смикав за кермо управління автомобілем.

Суд також
критично відноситься до показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_13, які ними постійно змінювалися і, які на досудовому слідстві не
говорили про раптовий виїзд автомобіля.

Більше того свідок ОСОБА_12 пояснив,
що з врахуванням особливостей дороги, автомобіль ніяк не міг
виїхати раптово.

Виходячи з
цього, суд розцінює невизнання своєї вини підсудним як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного злочину та можливості
не відшкодовувати потерпілим шкоду, завдану його неправомірними діями.

Як вбачається
з акту судово-психіатричної експертизи № 321 від 19.05.2006 року, підсудний на період часу, до якого відносяться
інкриміновані йому діяння, не страждав на будь-яке хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад
психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки. Наявність у підсудного неврозоподібного неорганічного енурезу
з регредієнтним перебігом, з урахуванням непсихотичного рівня розладів,
збереженості інтелекту, пам'яті, критичних і прогностичних функцій, не
позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Перенесена ним в результаті ДТП /в період інкримінованих йому дій/ закрита черепно-мозкова
травма мала благо приємний регредієнтний
характер, не супроводжувалася розладами вищих психічних функцій чи будь-якими
психотичними розладами і на теперешній час не позбавляє підсудного здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Посилання підсудного на наявність на теперешній час непам"ятання періоду інкримінованих йому дій не свідчить про
наявність у нього в період інкримінованих йому дій будь-яких
психотичних розладів та не є свідченням на теперішній час будь-яких розладів у нього психотичного рівня. За своїм
психічним станом на теперешній час ОСОБА_5 здатний усвідомлювати свої дії та
керувати ними і застосування будь-яких примусових заходів медичного
характеру не погребує /ах. 118/.

При призначенні покарання суд
враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який вчинив з необережності особу винного, який вперше притягується до
кримінальної відповідальності, характеризується з позитивної сторони.

Обставин, які- пом"якшують
покарання підсудного, суд не вбачає.

Обставинами,
які обтяжують покарання, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані
алкогольного сп'яніння та тяжкі наслідки, завдані злочином.

З врахуванням викладеного суд вважає, що виправлення
підсудного можливе в умовах без ізоляції від суспільства і,
призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі, знаходить

7

можливим, згідно ст.75 КК України, звільнити його
від відбування покарання з випробуванням.

Також суд
вважає необхідним відповідно до ст.76 КК України зобов'язати підсудного повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання та періодично з'являтися для реєстрації в дані
органи.

Крім того суд вважає необхідним
застосувати до підсудного додаткову міру покарання у вигляді
позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7
та ОСОБА_4 підлягають задоволенню в повному обсязі, поскільки вони понесли
витрати, перебуваючи на лікуванні у зв'язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
винуватцем якої є підсудний.

Таким чином, з підсудного на користь
ОСОБА_7 слід стягнути витрати на лікування в сумі 5250грн.50коп.,
а на користь ОСОБА_4- в сумі 3155грн.42коп.

Міру
запобіжного заходу - підписку про невиїзд - до вступу вироку в законну силу залишити без
зміни.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного і, керуючись
ст.,
ст., 323,324 КПК України, суд

З А
С У Д И В:

Визнати винним
ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання - чотири роки позбавлення волі з
позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі
ст.75 ЮС України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням строком
в три роки.

На підставі п.п.3,4 ч.1 ст.76 КК
України зобов'язати засудженого повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та періодично
з'являтися для реєстрації в дані органи.

Строк відбування основного покарання
визначати з моменту проголошення вироку, а строк додаткового покарання вираховувати з моменту набрання вироком законної
сили.

Міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд - до вступу вироку в законну силу залишити без зміни.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7
та ОСОБА_4 задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користьОСОБА_7
витрати на лікування в сумі 5250/п"ять тисяч двісті
п'ятдесят /гривень 50коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 витрати на лікування в сумі 3155/три
тисячі сто п'ятдесят п"ять/ гривень 42коп.

Вирок може бути оскаржено до
апеляційного суду Черкаської області протягом 15 днів з моменту його проголошення

Головуюча

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО