Справа № 345/776/15-к
Провадження № 11-кп/779/331/2015
Категорія ч.2ст 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарі судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

номер кримінального провадження, внесеного 31.07.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 120 140 900 000 002 11,

про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 на вирок Калуського міськрайонного суду від 08 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 вважають вирок суду незаконним та необґрунтованим через суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, зазначають, що судом першої інстанції не враховано тяжкості злочину, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, неправомірно враховано як обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, в неповному обсязі враховано обставини, що пом`якшують покарання.

Просять вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк менше трьох років та на підставі ст.. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційні скарги, вказуючи на те, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є обґрунтованим і законним, а покарання - справедливим. Потерпіла зазначає, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, не попросив у неї вибачення за вчинене. Просить суд апеляційну скаргу відхилити, а вирок суду залишити без змін.

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим за ст. 286 ч.2 КК України та призначено покарання 4 роки позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Запобіжний захід обвинуваченому змінено з домашнього арешту на тримання під вартою до вступу вироку в законну силу. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 10.00 год. 08. 06. 2015 року. Цивільний позов задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 1738, 83 грн. матеріальної шкоди та 70 000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому що він 30 липня 2014 року близько 21 год. 50 хв., в порушення пунктів 2.3(б), 2.9 (а), 10.1, 11.2, 11. 4, 12. 1, 12. 3, 12. 4 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи мотоциклом марки «YAMAHA FZ6-N реєстраційний номер НОМЕР_1 , без посвідчення водія, рухаючись по вул. Євшана в м. Калуші у напрямку перехрестя із вул.. Європейською та бульваром Незалежності по смузі свого руху зі швидкістю біля 71 80 км / год, тобто з перевищенням встановленої в населених пунктах швидкості 60 км/год, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін. Під час наближення мотоцикла під керуванням ОСОБА_7 до перехрестя, проїзну частину вулиці Євшана справа наліво відносно напрямку руху мотоцикла, на заборонений сигнал світлофора переходили пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху у вигляді пішоходів на відстані, яка була достатньою для зупинки мотоцикла шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, зманеврував мотоциклом на смугу зустрічного руху, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_13 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер під час транспортування з місця події до медичного закладу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги, пояснення потерпілої ОСОБА_9 та її представника, які підтримали подане ними заперечення на апеляційні скарги, просять вирок суду залишити без змін, пояснення прокурора, який заперечив доводам апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши в апеляційному засіданні докази та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відмову у їх задоволенні з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, у результаті чого настала смерть потерпілого за встановлених у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними та оціненими судом доказами в їх сукупності та є обґрунтованим.

Правильність кваліфікації злочинних дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України сумнівів не викликає та в апеляційних скаргах не оспорюється.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій та визначення міри покарання колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційних скарг щодо неправильного встановлення такої обтяжуючої обставини як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та неналежної оцінки судом наданих доказів, які спростовують дану обставину, є необґрунтованими.

Частиною 1 ст. 94 КПК України встановлено правила оцінки доказів, відповідно до яких суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час оцінки судом першої інстанції доказів, наданих сторонами кримінального провадження щодо перебування обвинуваченого в стані спяніння, судом дотримано вимоги ст. 94 КПК України та зроблено правильний висновок, що обвинувачений ОСОБА_7 в момент керування транспортним засобом і вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння. Так, судом першої інстанції досліджено висновок експерта №1333 від 13.10.2014 року, згідно якого у крові обвинуваченого було виявлено етиловий спирт в кількості 0,59 проміле, показання спеціаліста ОСОБА_14 щодо придатності крові для дослідження та надано їм належну оцінку.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що судово-токсикологічна експертиза крові від 13.10.2014 року була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки кров була непридатною для проведення експертизи є безпідставними.

Відповідно до вказаного висновку судового експерта, який у встановленому законом порядку попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, дослідження крові на наявність етилового спирту, проведено методом ГРХ, та виявлено етиловий спирт в кількості 0,59 проміле.

Показаннями спеціаліста ОСОБА_14 підтверджено, що описані цим судовим експертом у висновку властивості досліджуваної крові, а саме: колір, запах та РН = 6 по універсальному індикатору, свідчать про придатність для дослідження крові ОСОБА_7 , яка зберігалась у вакутайнері та була надана експерту для проведення токсикологічної експертизи. У письмовій відповіді Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 08.08.2014 року № 01-7/1038, наданої на запит слідчого, при токсикологічному дослідженні крові обвинуваченого також було виявлено етиловий спирт в кількості 0,15 проміле. Оцінюючи сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції врахував як допустимий доказ щодо кількості етилового спирту, виявленого в крові обвинуваченого висновок судового експерта, а не письмову відповідь щодо результатів токсикологічного дослідження. Такий висновок колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційних скарг про те, що наявність постанови судді про закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 130 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, підтверджує відсутність факту його перебування в стані сп`яніння під час вчинення злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції надав належну оцінку постанові судді від 20 березня 2015 року, про що зазначив у мотивувальній частині вироку. Колегія суддів, задовольнивши клопотання апелянтів та дослідивши під час апеляційного розгляду матеріали справи про адміністративне правопорушення №345/920/15-к, встановила, що в протоколі № 695986 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 130 КУпАП від 02.03.2015 року та у постанові судді від 20.03.2015 року за результатами розгляду цього протоколу, зазначена інша дата вчинення адміністративного правопорушення, яка не відповідає даті вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Крім того, докази і фактичні обставини у даному кримінальному провадженні не були предметом дослідження та оцінки у справі про адміністративне правопорушення, тому зазначена постанова судді не має для кримінального провадження преюдиціального значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання відповідно до вказаних вимог закону, при цьому з достатньою повнотою враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, дані про його особу, каяття та часткове відшкодування завданої шкоди в розмірі 15 000 грн. та інші обставини, що впливають на покарання, зокрема, стан його здоров`я, думку потерпілої, а також вчинення цього діяння в стані сп`яніння.

Сукупність цих обставин у поєднанні із тяжкістю злочину, що визначена законом, вказують на можливість виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів при обранні покарання, пов`язаного із ізоляцією від суспільства в межах санкції частини 2 ст. 286 КК України. З огляду на викладене, доводи скарг про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, необхідність застосування ст. 75 КК України, колегія суддів розцінює як необґрунтовані.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2