11-кп/775/143/2015(м)
266/4485/14-к

Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1 11-кп/775/143/2015(м)
Доповідач: ОСОБА_2 266/4485/14к

У Х В А Л А
іменем У к р а ї н и
09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка с.Черкаське Фрунзенського району Луганської області, не одружена, маюча середню освіту, не працююча, раніше судима: 25.11.2010 р. Приморським райсудом м. Маріуполя за ст. 121 ч.2 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі. 22.10.2013 р. звільнена умовно достроково на не відбутий строк 2 роки 3 місяці 4 дні, мешкаюча за адресою: АДРЕСА_1 , -
визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та засуджена до покарання у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково приєднана не відбута частина покарання за вироком Приморського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 25.11.2010 р. та остаточно призначене покарання у виді 7 років позбавлення волі, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 січня 2015 р. ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, вчиненого за наступних обставинах.
14 вересня 2014 р. приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_9 , діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , в ході сварки, яка виникла на ґрунт і особистих неприязних відношень, нанесла ножем один удар у живіт потерпілому ОСОБА_7 , чим спричинила йому тілесне ушкодження в виді поранення черевної стінки в області пупкового кільця ліворуч, проникаюче в черевну порожнину з наскрізним пораненням брижі тонкої кишки і кореня брижі, яке ускладнилося розвитком внутрішньочеревної кровотечі, яке по ступеню тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент його заподіяння.
Не погодившись з вироком суду, обвинувачена подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, перекваліфікувати її дії на ст. 123 або ст.124 або ст.118 КК України та призначити більш м`яке покарання.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що не мала умислу заподіяти тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 , а лише захищалася від його нападу та агресивних дій. Обвинувачена зазначає, що 14.09.14 р. ініціатором сварки був саме ОСОБА_7 , який знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , почав нецензурно висловлюватися на її адресу, наносити їй удари по голові, по тулубу, в неї була вивихнута рука. Вона, як жінка, що зазнала нападу, сильно злякалася, була ображена та схвильована висловлюваннями потерпілого, змушена була захищатися за допомогою кухонного ножа, що був у неї. На думку обвинуваченої, цим обставинам, наведеним нею на свій захист, судом не було дано належної правової оцінки, висновки суду, наведені у вироку, не спростовують її тверджень про самозахист від дій ОСОБА_7 .
В апеляції обвинувачена оспорює і висновки судово-медичної експертизи про характер та тяжкість тілесних ушкоджень потерпілого, оскільки він всього сім днів, тобто нетривалий час, перебував у лікарні. Вважає експертизу недостовірною та такою, що не підтверджує висунутого проти неї обвинувачення про заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Вказує, що пояснення сусідки - свідка ОСОБА_10 , про те, що вона 14.09.14 р. бачила її з ножем в крові, на які послався суд у вироку, є неправдивими, суперечливими, та потребують ретельної перевірки. Вважає, що суд безпідставно не викликав в судове засідання експерта, який, на її думку, мав роз`яснити свій висновок, справа була розглянута неповно, внаслідок чого вирок суду підлягає зміні, а обвинувачення перекваліфікації.
Вислухавши доповідача, вислухавши обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційні вимоги, прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченої, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає за наступними підставами.
Колегія суддів вважає, що органами досудового слідства та судом була дана належна правова кваліфікація діям обвинуваченої ОСОБА_9 , яку обґрунтовано визнано винною в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння потерпілому ОСОБА_7 за ст. 121 ч.1 КК України.
Вирішуючи питання про апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_9 в яких вона оспорює правову кваліфікацію її дій, вважає, що їх необхідно кваліфікувати за ст. 123 або за ст. 124 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, або у разі перевищення меж необхідної оборони, колегія суддів вважає їх безпідставними.
За рекомендаціями викладеними в п.23 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 07.02.03 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» необхідною умовою кваліфікації дій винного за ст. 123 КК України є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого.
Обставини, за яких обвинуваченою ОСОБА_9 було вчинено кримінальне правопорушення, зважаючи зокрема на те, що обвинувачена 14.09.14 р. сама прийшла до сусідів в б. АДРЕСА_2 з ножем з метою повернути борг, була видворена потерпілим ОСОБА_7 з будинку та двору, проте повернулася назад, після чого вдарила потерпілого ножем, на думку колегії суддів, не дають підстав вважати, що під час його вчинення ОСОБА_9 перебувала в такому емоційному стані, який значною мірою знижував її здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.
Наведені обставини, вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою, не дають підстав вважати, що вона діяла при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки у діях потерпілого ОСОБА_7 , який намагався вигнати обвинувачену з будинку та подвір`я б. АДРЕСА_2 не було реальної загрози заподіяння шкоди ОСОБА_9 , про що свідчить відсутність у нього під час конфлікту знарядь для заподіяння тілесних ушкоджень, обстановка конфлікту, під час якого він вивів обвинувачену з двору, але вона через деякий час повернулася та вдарила його ножем. Колегія суддів вважає надуманими і апеляційні твердження ОСОБА_9 щодо заподіяння їй потерпілим в момент конфлікту тілесних ушкоджень, зокрема вивіху руки, оскільки ці обставини не підтверджуються висновком СМЄ № 449 від 27.10.14 р., з якого виходить, що визначити час та механізм заподіяння легких тілесних ушкоджень, гематом на запястьях, виявлених у ОСОБА_9 , не можливо.
Враховуючи наведене, вимоги ст.36 КК України, регламентуючі вимоги до стану необхідної оборони, рекомендації п. 2 постанови Пленуму ВСУ №1 від 26.04.04 р. «Про судову практику по справах про необхідну оборону», колегія суддів вважає, що підстав для кваліфікації дій обвинуваченої за ст. 124 КК України, не встановлено.
З наведених доказів, зібраних слідством та досліджених судом вбачається, що тяжке тілесне ушкодження було заподіяно обвинуваченою потерпілому ОСОБА_7 вже після закінчення конфлікту між ними, тому дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 121 ч.1 КК України.
У колегії суддів також нема підстав, ставити під сумнів висновок проведеної по справі судової медичної експертизи № 410 від 17.09.14 р., за висновками якої тілесні ушкодження виявлені у потерпілого ОСОБА_7 , заподіяні дією колюче-ріжучого предмета по ступіню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння. Данні, наведені обвинуваченою в апеляції в частині того, що вона ставить під сумнів ступінь тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому через нетривалий час його лікування, не мають правового значення для кваліфікації її дій.
Колегія суддів також вважає правдивими, обєктивними та такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі, пояснення свідка ОСОБА_10 , яка є сусідкою сторін, з яких вбачається, що 14.09.14 року після сварки, що трапилася між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , вона бачила обвинувачену з ножем в крові в правій руці, а апеляційні твердження обвинуваченої, в яких вона вважає свідчення ОСОБА_10 суперечливими, надуманими, обумовленими позицією захисту та такими, що не мають правового сенсу.
Інші обставини, наведені обвинуваченою в апеляційній скарзі, були предметом ретельної перевірки, аналізу судом при розгляді кримінальної справи та підстав для скасування або зміни вироку суду не містять.
На підставі викладеного, керуючись стст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду г. Маріуполя Донецькой области від 20 січня 2015 р., постановлений щодо ОСОБА_9 - залишити без зміни.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її прогоолошення безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгялу цивільних та кримінальних справ, а особою, що перебуває під вартою протягом цього строку з дня отримання копії ухвали.

Судді: