УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати в кримінальних справах

Верховного
Судові України в складі:

головуючого - Філатова
В.М.,

суддів - Нікітіна
Ю.І. та Гриціва М.І.,

з участю прокурора - Глибченко
Т.Г.,

засудженого - ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 29 травня 2007 року справу
за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
захисників - адвокатів ОСОБА_3. та ОСОБА_4., захисника ОСОБА_5 на вирок
апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2007 року,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за:

- ч. 2 ст. 296 КК України до
позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- ч. 2 ст. 121 КК України до
позбавлення волі строком на 8 (вісім) років;

- пп. 8, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до
позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років;

- ч. 1 ст. 309 КК України до
позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне
покарання 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за:

- ч. 2 ст. 296 КК України до
позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- ч. 2 ст. 121 КК України до
позбавлення волі строком на 7 (сім) років;

- пп. 8, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до
позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне
покарання 13 (тринадцять) років позбавлення волі.

Ухвалено стягнути із засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2
солідарно на користь потерпілої:

- ОСОБА_6. 2 060 (дві тисячі шістдесят)
гривень та 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відповідно;

- ОСОБА_7. 1 800 (одна тисяча вісімсот) та 50 000 (п'ятдесят
тисяч) гривень на відшкодування матеріальної й моральної шкоди відповідно,

та

- з ОСОБА_1 211
(двісті одинадцять) гривень 85 копійок на користь експертної установи на
відшкодування судових витрат.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винними в злочинах, які в
хронологічному порядкові ними були вчинені за таких обставин.

15 грудня 2003 року біля 22 години неповнолітні ОСОБА_1.
та ОСОБА_2., будучи в стані алкогольного сп'яніння, без будь-яких причин зайшли
в будинок потерпілих ІНФОРМАЦІЯ_4, який розташований на АДРЕСА_1. Всередині
знаходились ОСОБА_8., який лежав на дивані через приступ радикуліту, та його
син ОСОБА_9. Перебуваючи в чужому будинку, ОСОБА_1. та ОСОБА_2. використали
нікчемний привід і удвох з хуліганських спонукань, тобто грубо порушуючи громадський
порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, у формі особливої зухвалості
стали завдавати численні удари руками та ногами по голові та тілу ОСОБА_9. Коли
за нього заступився ОСОБА_8., засуджені, незважаючи на немічність останнього та
його неспроможність себе захистити через хворобу, стали бити його руками та
ногами по голові та в інші частини тіла. Далі знову стали завдавати удари
ОСОБА_9. Побиття останнього припинили після того, які він знепритомнів.

Унаслідок побиття ОСОБА_8 були спричинені закрита
внутрішньочерепна травма із супровідним забоєм головного мозку, крововиливи під
тверду мозкову оболонку в лівій лобно-скронево-тім'яній частині та садно на
верхній губі, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень
небезпечних для життя в момент заподіяння, а ОСОБА_9. - легкі тілесні
ушкодження.

01 червня 2006 року близько 21 години ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. побачили ОСОБА_9., який виходив з крамниці “ІНФОРМАЦІЯ_5”,
розташованої в АДРЕСА_2. Знаючи, що ОСОБА_9. має свідчити в суді проти них у справі
про обвинувачення їх у хуліганстві та умисному спричиненні тяжких тілесних
ушкоджень ОСОБА_8, з метою примусити відмовитись від виконання цього
громадського обов'язку, вирішили побити його. Біля дитячого садка на тій же
вулиці вони наздогнали ОСОБА_9., ударами кулаків в обличчя звалили його на
землю й продовжили завдавати удари руками й ногами в різні частин тіла, від
яких останній знепритомнів. Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_1. та ОСОБА_2.
для того, щоб ОСОБА_9. взагалі не міг свідчити в суді, вирішили його вбити. З
цією метою перенесли тіло останнього, який був в непритомному стані, в парк
Новостепанівської школи, де продовжили завдавати удари по голові та тулубу.

ОСОБА_2. зняв зі своїх штанів ремінь, разом з ОСОБА_1накинули його на шию потерпілому
у вигляді петлі і, утримуючи за протилежні кінці, удвох стали затягувати її,
стискаючи таким чином шию. Коли ремінь порвався, ОСОБА_2. почав задушувати
ОСОБА_9. руками. ОСОБА_1. у цей час, відійшовши трохи вбік, знайшов у парку
силікатну цеглу, якою почергово з ОСОБА_2 стали бити ОСОБА_9. по обличчю та
голові, внаслідок чого останній помер.

Після вбивства ОСОБА_2. та ОСОБА_1. сховали труп у
колодязі водопроводу, а через декілька днів витягнули звідти, перевезли до
бойні й, прив'язавши до тіла шлакоблоки, скинули у водостічну яму.

03 липня 2006 року ОСОБА_1. у місті Дніпропетровську без
мети збуту незаконно придбав у невстановленої особи 9,5 грамів особливо
небезпечного наркотичного засобу - канабісу (маріхуани), перевіз до себе додому
в АДРЕСА_3 й зберігав там доти, поки 17 липня 2006 року її в цьому місці не
виявили й не вилучили працівники міліції.

В касаційному поданні прокурор просить вирок скасувати з
направленням справи на новий судовий розгляд. Свої вимоги мотивує тим, що суд
всупереч кримінально-процесуальному закону неповно виклав обвинувачення,
визнане ним доведеним, призначив засудженому ОСОБА_1покарання за тяжкий злочин
з перевищенням максимального строку, яке може бути призначено за скоєння цієї
категорії злочинів неповнолітній особі. Вважає призначене засудженим покарання
м'яким, оскільки суд не врахував конкретні обставини справи, тяжкість злочину,
його суспільну небезпечність та відомості про особу винних.

В касаційних скаргах:

- захисник ОСОБА_3., посилаючись на
аналіз зібраних у справі доказів, вважає, що вина ОСОБА_2 в умисному заподіяння
тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та умисному вбивстві ОСОБА_9. не доведена.
Фактично в діях засудженого наявні ознаки хуліганства та заздалегідь не обіцяне
приховування тяжкого злочину, за скоєння яких в межах санкцій цих статей
просить обрати йому відповідне покарання. Також мотивує тим, що суд обґрунтував
обвинувальний вирок показаннями засуджених, які були дані внаслідок
застосування фізичного та психічного тиску до них з боку працівників міліції.

- захисник ОСОБА_5., без наведення мотивів, зазначає, що
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить
перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з пп. 8,12 ч. 2 ст. 115 на ч. 1 ст. 115 КК
України, виправдати за ч. 2 ст. 121 КК України та обрати більш м'якше
покарання;

- захисник ОСОБА_4., посилаючись на аналіз показань
засуджених, потерпілого ОСОБА_9., свідків з числа мешканців ІНФОРМАЦІЯ_6 про
ймовірність отримання ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень за інших обставин, ніж
за тих, що поставлені в провину ОСОБА_1та ОСОБА_2., вважає, що обвинувачення
останніх за ч. 2 ст. 121 КК України не ґрунтується на фактичних обставинах
справи. Також зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про скоєння
ОСОБА_1вбивства при обтяжуючих відповідальність кваліфікуючих ознаках. На його
думку, в нього не було наміру вбивати ОСОБА_9. з метою завадити йому дати
показання в суді, оскільки на день вбивства ці показання ним вже були
висловлені. Немає в матеріалах справи й даних, які б доводили участь ОСОБА_2 в
умисному вбивстві ОСОБА_9. за попередньою змовою з ОСОБА_1Просить скасувати
вирок в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України із закриттям
провадження у справі, перекваліфікувати його дії з пп. 8,12 ч. 2 ст. 115 на ч.1
ст. 115 КК України та за сукупністю злочинів, передбачених цією статтею та ч. 2
ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням даних про особу винного, обрати
більш м'якше покарання;

- засуджений ОСОБА_1., аргументуючи свої вимоги доводами,
аналогічними до тим, що зазначені в касаційній скарзі його захисника адвоката
ОСОБА_4., з тих же підстав просить вирок змінити й пом'якшити йому покарання.

- засуджений ОСОБА_2. не погоджується з кваліфікацією
інкримінованого йому вбивства та обраним покаранням, яке вважає занадто
суворим. Твердить, що під час досудового слідства до нього застосувались
насильство з боку працівників міліції, внаслідок якого він обмовив себе та
ОСОБА_1 Просить вирок скасувати, а справу направити для додаткове
розслідування.

Заслухав доповідь судді Верховного Суду України, міркування
прокурора Глибченко Т.Г., яка частково підтримала доводи касаційного подання і
вважає, що засудженому ОСОБА_1слід зменшити розмір покарання за злочин,
передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, до максимальної межі обраного йому виду
покарання, яке за кримінальним законом може бути призначене особі у віці до
вісімнадцяти років, думку засудженого ОСОБА_1 про зміну вироку з підстав, які
зазначені в його та його захисника касаційних скаргах, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання та касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційне подання, касаційні скарги засудженого ОСОБА_1, захисника ОСОБА_5 та
адвоката ОСОБА_4. підлягають частковому задоволенню, а касаційні скарги засудженого
ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3. слід залишити без задоволення.

Висновок про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
хуліганстві, умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, умисному вбивстві
при обтяжуючих кримінальну відповідальність кваліфікуючих ознаках та ОСОБА_1 у
незаконних діях з наркотичними засобами підтверджується зібраними й
дослідженими в судовому засіданні доказами, які судом були оцінені на підставі
повного, всебічного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи.

З показань потерпілого ОСОБА_9., які наведені у вироку,
видно, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. прийшли до нього додому й удвох безпричинно
почали бити його. На його крики з проханням припинити побиття не реагували.
Коли за нього заступився його батько ОСОБА_8., який в цей час лежав на дивані
через приступ радикуліту, у відповідь на це вони почали завдавати йому удари
руками та ногами по голові та іншим частинам тіла.

Потім знову спрямували свої удари на нього, внаслідок
яких він втратив свідомість.

Коли опритомнів, виявив, що в будинку нікого немає.
Батько лежав на дивані й хрипів, на звертання до нього не реагував. На обличчі
була кров та сліди побиття.

Через деякий час, вибивши шибу у вікні, ОСОБА_1. знову
появився в будинку і пригрозив йому фізичною розправою у випадку, якщо він
комусь розкаже про обставини побиття.

Остерігаючись появи засуджених удруге, вирішив
переночувати в іншому місці.

Про час, місце, спосіб заподіювання ударів, коло осіб,
яким вони були спричинені, та характер ушкоджень потерпілий ОСОБА_9. пояснив та показав на місці події в
ході проведення відтворення обстановки та обставин події (т. 1 а.с. 86-87).

Те, що засуджені з хуліганських спонукань побили ОСОБА_9., а коли він сказав їм його не
бити, вони у відповідь стали завдавати йому удари, вбачається з показань
потерпілого ОСОБА_8. Ці показання потерпілий висловив під час досудового
слідства, які суд дослідив у судовому засіданні у зв'язку з його смертю (т.1
а.с. 23).

Про крики прохання “не бити” та “не зачіпати”, які
доносились з будинку ІНФОРМАЦІЯ_4, повідомила свідок ОСОБА_10., яка в цей час
проходила повз нього. Увійшовши всередину будинку, побачила там ОСОБА_1, який
стояв біля сидячого на стільцеві ОСОБА_9. і замахувався на нього, та ОСОБА_2,
який відчинив їй вхідні двері. В кімнаті також знаходився ОСОБА_8., який лежав
на дивані.

Із показань свідка ОСОБА_11. вбачається, що зранку
наступного дня після побиття її брат ОСОБА_9. розповів їй, що напередодні
увечері в їх будинок пробралися ОСОБА_1. і ОСОБА_2. та безпричинно побили його
та ОСОБА_8. Зайшовши в будинок, вона побачила батька, який нерухомо лежав на
дивані й не реагував на її звертання. Того ж дня ОСОБА_8. було доставлено у
лікарню з черепно-мозковою травмою.

Аналогічного змісту показання висловила й свідок ОСОБА_12., яка, окрім іншого,
підтвердила, що в будинок зайшла разом з ОСОБА_11., де побачила лежачого на
дивані ОСОБА_8. з невеликим набряком біля скроні. Останній хрипів і нічого не
говорив.

Про участь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заподіянні тілесних
ушкоджень ОСОБА_9. та ОСОБА_8 підтвердила потерпіла ОСОБА_6., якій про обставини
їх спричинення розповів ОСОБА_9. невдовзі після побиття. Зі слів останнього
вона також дізналась про погрози засуджених на адресу сина, якщо він комусь
розповість про їхні дії щодо нього та ОСОБА_8.

Те, що ОСОБА_1. пробрався удруге в будинок через вікно з
метою, як пояснив ОСОБА_9., примусити нікому не розповідати про його побиття,
свідчать дані огляду будинку останнього, під час якого біля вікна були виявлені
осколки розбитої шиби (т.1 а.с. 6).

Даними висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_8. підтверджується
відповідність між способом застосованого засудженими насильства та характером і
тяжкістю ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, їх локалізацією та
механізмом утворення (т.1 а.с. 45-46).

Як встановлено судово-медичною експертизою у ОСОБА_9. були
виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, які утворились
від дії тупих предметів, давність заподіяння яких відповідає зазначеній у
вироку даті спричинення (т.1 а.с.42).

У своїх показаннях під час досудового слідства та
судового розгляду справи ОСОБА_1. та ОСОБА_2. не заперечували свою участь у
вчиненні хуліганства групою осіб, поєднаного з спричиненням тілесних ушкоджень
потерпілому ОСОБА_9.

За таких обставин суд обґрунтовано визнав засуджених
винуватими в хуліганстві та в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень,
вчинених групою осіб й правильно кваліфікував їхні дії за ч. 2 ст. 296 та ч. 2
ст. 121 КК України.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1. та ОСОБА_2.
заперечували свою причетність до заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень
ОСОБА_8 Аналогічного характеру доводи наведені ними й в касаційних скаргах.

Про відсутність у справі доказів вини засуджених у цьому
злочині зазначається також у касаційних скаргах захисників ОСОБА_4. та ОСОБА_3.

Між тим суд, пославшись на аналіз зазначених доказів,
мотивовано спростував наведені твердження.

Колегія суддів вважає наведену у вироку мотивацію
правильною, оскільки вона об'єктивно випливає з встановлених судом фактичних
обставин справи. Адже достеменно було встановлено, що зухвала поведінка
засуджених, поєднана з побиття ОСОБА_9. відбувалась у присутності батька
останнього ОСОБА_8., чого власне вони й не заперечують. Намагаючись оборонити
сина, ОСОБА_8. крикнув їм припинити його побиття, що за даних обставин є
природною реакцією на означену подію. У відповідь, як видно з показань очевидця
злочину ОСОБА_9., засуджені почали його бити й мали намір заподіяти будь-які
тілесні ушкодження, в тому числі й ті, що фактично настали.

Про скоєні злочини ОСОБА_9. наступного дня розповів
ОСОБА_11., яка з урахуванням отриманої від нього інформації відразу звернулась
з заявою про злочин до місцевого райвідділу міліції (т. 1 а.с. 4).

Тому доводи засуджених про відсутність у їхніх діях ознак
умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та захисників про
недоведеність вини останніх у їх скоєнні є безпідставними.

В касаційній скарзі захисник ОСОБА_4. припускає, що ОСОБА_8. тяжкі тілесні ушкодження міг
отримати внаслідок падіння або під час побутової бійки з своїм сином ОСОБА_9.,
які між ними раніше неодноразово виникали. Обстоюючи цю версію, він посилаються
на показання свідків ОСОБА_13., ОСОБА_14, негативні характеристики потерпілих,
в яких відзначається їхня схильність до спиртного та влаштовування бійок на
цьому ґрунті, та хворобливий стан здоров'я ОСОБА_8.

Однак ці доводи не спростовують висновків суду. Як видно
з показань названих свідків, у них немає свідчень про отримання ОСОБА_8
тілесного ушкодження внаслідок падіння чи бійки саме в день злочину. В цих
показаннях фактично описуються обставини, які могли бути в інший день (т. 4
а.с. 44,45).

Не викликають сумнів у правильності висновків суду й
посилання на попередню поведінку потерпілих та стан здоров'я ОСОБА_8., як на
причини отримання ним тілесних ушкоджень, оскільки наведенні міркування не
ґрунтуються на фактичних обставинах справи і мають ймовірний характер.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
умисному вбивстві ОСОБА_9. за обставин зазначених у вироку, суд послався на
показаннями самих засуджених під час досудового слідства, у яких вони визнали,
що для того, щоб примусити ОСОБА_9. не давати у суді показань проти них по
обвинуваченню в хуліганстві та умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень,
вирішили спочатку побити його, а потім домовились вбити. З цією метою вони
наздогнали ОСОБА_9. біля дитячого
садка, де почали бити, потім перенесли непритомне тіло останнього в парк біля
місцевої школи і там, завдаючи численних ударів руками й ногами по голові та
інші части тіла, стисканням шиї ременем, а також ударами цеглою по голові,
умисно вбили його.

У цих показаннях засуджені також повідомили яким способом
та в якому місці ним був схований труп убитого.

Те, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. переслідували мету вбити
ОСОБА_9., щоб він не зміг давати показання в суді проти них, свідчить факт
наявності такої кримінальної справи, яка на день вбивства не була розглянута по
суті.

Про наявність у засуджених умислу на вбивство ОСОБА_9.
свідчать неодноразові погрози його скоєння, які ними виловлювались на адресу
останнього напередодні вчинення цього злочину. Про ці погрози ОСОБА_9.
розповідав своїм матері ОСОБА_6 та сестрі ОСОБА_7., які будучи допитаними в
якості потерпілих, підтвердили слова ОСОБА_9.

Аналогічного змісту показання в цій частині висловила й
свідок ОСОБА_12

Те, що ОСОБА_1. і ОСОБА_2. вчинили злочин за попередньою
змовою групою осіб, свідчать показання свідка ОСОБА_15, у розмові з якою
ОСОБА_1 зізнався їй у цьому. Крім того, за показаннями свідка, вона бачила на
його одязі та взутті плями схожі на кров.

Згідно з висновком судово-імунолоічної експертизи на
взутті ОСОБА_1 була виявлена кров, яка походить від потерпілого ОСОБА_9. (т. 2 а.с. 67-70).

Про спосіб та місце заховання тіла ОСОБА_9. засудженими,
свідчать дані огляду, під час якого в названому ними місці - водостічній ямі
біля бойні, було виявлено труп останнього з прив'язаними до шиї шлакоблоками.
Там же були виявлені й предмети одягу обох засуджених, які оглянуті та долучені
до справи як речові докази (т.1а а.с. 53-56, 102-104, 106).

Як встановлено судово-медичною експертизою причиною
смерті ОСОБА_9. є відкритий перелом костей склепіння та лицевої частини черепа
із супровідними розривами твердої мозкової оболонки та ушкодження головного
мозку, які утворились від дії ударів цеглою в ділянку голови та обличчя.

При проведенні експертизи також були виявлені тілесні
ушкодження, характер та локалізація яких відповідає названому ОСОБА_1та ОСОБА_2
механізму їх заподіяння, зокрема, завданій ними великій кількості сильних
ударів ногами та цеглою по голові, а також від стискання шиї ременем (т. 2 а.с.
21-23, 76-77).

Таким чином, оцінивши наведені докази в сукупності, суд
першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 ознак умисного вбивства ОСОБА_9., вчиненого за попередньою змовою
групою осіб та у зв'язку з виконанням ним громадського обов'язку, та правильно
кваліфікував їх за пп. 8,12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Як видно з матеріалів справи, в останніх показаннях під
час досудового слідства та в судовому засіданні ОСОБА_2. відмовився від своїх
первинних показань й пояснив, що був лише присутнім при вбивстві
ОСОБА_9.ОСОБА_1та допоміг останньому приховати сліди злочину. Такого ж змісту
показання висловив й засуджений ОСОБА_1. Давання викривальних показань під час
досудового слідства пояснюють застосуванням до них фізичного та психічного
насильства з боку працівників міліції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно
надав віри первинним показанням засуджених й поклав їх в основу обвинувачення,
оскільки у матеріалах справи немає об'єктивних даних, які б викликали сумніви в
їх достовірності та правдивості.

Зазначенні свідчення ОСОБА_1. та ОСОБА_2 висловлювали
неодноразово та в присутності своїх захисників і незацікавлених осіб, зокрема
понятих при проведенні відтворення обстановки та обставин події з участю
ОСОБА_1

Будь-яких скарг чи інших застережень про отримання цих
показань з порушенням вимог кримінально-процесуального закону ні від
засуджених, ні від їх захисників не надходило.

Наведені в них обставини скоєння вбивства узгоджуються
між собою та з іншими доказами, аналіз яких наведено вище.

У процесі судового розгляду справи були перевірені
показання засуджених про застосування до них насильства працівниками міліції й
обґрунтовано визнані безпідставними, оскільки були спростовані матеріалами
прокурорської перевірки. За наслідками цієї перевірки 12 січня 2007 року
винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи у зв'язку з
відсутністю складу злочину (т. 3 а.с. 22-23, 24-25).

Тому доводи касаційних скарг про непричетність ОСОБА_2 до
умисного вбивства ОСОБА_9., скоєння цього діяння лише ОСОБА_1та про
застосування до засуджених недозволених методів ведення слідства, під дією
якого вони оговорили себе, є безпідставними.

Не відповідають дійсності заперечення адвокатом ОСОБА_4
та засудженими зв'язку між вбивством ОСОБА_9. та виконанням ним громадського
обов'язку в суді, оскільки розгляд кримінальної справи по суті щодо них не був
завершений і ОСОБА_1. та ОСОБА_2. усвідомлювали, що до постановлення вироку
ОСОБА_9. своєю позицією потерпілого міг вплинути на прийняття негативного для
них рішення.

Обґрунтовуючи висновок про винність ОСОБА_1 в незаконних
діях з наркотичними засобами, вчинених за обставин описаних у вироку, суд
послався на викривальні показання самого засудженого, дані виявлення та
вилучення у нього вдома під час обшуку 9,5 грамів речовини, яка за висновком
судом-хімічної експертизи є особливо небезпечним наркотичним засобом -
канабісом (т.1а а.с. 169-170).

Фактичні обставини цього злочину, доведеність вини ОСОБА_1 та правильність кваліфікація його
дій за ч. 1 ст. 309 КК України в касаційному поданні та в касаційних скаргах не
оспорюються.

При перевірці справи не виявлено порушень вимог
кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального
закону, з огляду на які дії засуджених підлягали би перекваліфікації чи вирок
скасуванню з направленням справи на додаткове розслідування з наведених у
касаційних скаргах підстав.

Безпідставними є твердження касаційного подання прокурора
про невідповідність сформульованого обвинувачення обставинам справи, оскільки,
як видно з вироку, суд вказав, який саме злочин вчинили засуджені, і зазначив
всі його обставини - місце, час, спосіб скоєння та його наслідки.

Покарання засудженим призначено відповідно до вимог ст.
65 КК України з урахуванням характеру, ступеня тяжкості вчиненого злочину,
даних про особу винних, у тому числі й тих, що зазначені в касаційних скаргах,
та обставин, що впливають розмір і вид покарання.

Зокрема, суд врахував неповнолітній вік засуджений на час
скоєння злочинів у 2003 році, посередні характеристики, що раніше вони не були
судимі.

Обставиною, що обтяжує покарання, судом правильно визнано
вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Обране покарання є необхідним і достатнім для їх
виправлення та попередження нових злочинів, тому доводи касаційного подання про
невиправдану м'якість покарання та касаційних скарг про надмірну його суворість
є необґрунтованими.

Разом з тим, частково погоджуючись з доводами касаційного
подання прокурора, колегія суддів вважає, що суд при призначенні покарання
ОСОБА_1у виді 8 (восьми) років позбавлення волі за злочин, передбачений ч. 2
ст. 121 КК України, не врахував неповнолітній вік засудженого на час його
скоєння, належність поставленого йому в провину злочину до категорії тяжких
злочинів, а також вимоги ч. 3 ст. 102 КК України, відповідно до якої покарання
у виді позбавлення волі за скоєння тяжкого злочину неповнолітньому
призначається на строк не більше семи років.

З огляду на викладене обрану ОСОБА_1міру покарання за цей
злочин слід знизити до максимальної межі, передбаченої ч. 2 ст. 102 КК України,
та, зважаючи на те, що зазначене порушення кримінального закону не впливає на
обсяг обвинувачення та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, залишити без
змінити покарання призначене судом за сукупністю злочинів.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання прокурора та касаційні скарги
засудженого ОСОБА_1, його захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4. задовольнити частково,
касаційні скарги засудженого
ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3. залишити без задоволення.

Вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 22
січня 2007 року змінити: знизити призначене ОСОБА_1покарання за ч. 2 ст. 121 КК
України до семи років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за сукупністю злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121, пп. 8,12 ч. 2 ст. 115 КК України, до
покарання, призначеного судом першої інстанції.

У решті вирок залишити без зміни.

Судді:

Філатов В.М. Нікітін
Ю.І. Гриців М.І.