ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

29 січня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при секретарі ОСОБА_10,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2014 року щодо нього, за якими:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, востаннє: 22 листопада 2012 року за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту, звільнився 09 лютого 2013 року,

якого визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_11,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся засуджений ОСОБА_1 із касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про їх скасування та призначення нового розгляду у суді першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судами не перевірено доводи про застосування щодо нього фізичного та психічного насильства. Указує, що в ході досудового розслідування його змусили відмовитись від захисника, а в основу вироку покладені докази, отримані з порушенням його права на захист. На думку засудженого, кримінальне провадження, розпочате за ч. 2 ст. 309 КК України безпідставно перекваліфіковано на ч. 2 ст. 307 КК України. Зазначає, що суди необґрунтовано відхилили його клопотання про допит свідків, а свідки, показання яких враховані, є заінтересованими особами. Крім цього, фактично посилається на невідповідність висновків суду обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду.

За вказаним вироком ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення покарання за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року, ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

Вирішено питання про обчислення строків відбування покарання, судові витрати та речові докази.

Ухвалою апеляційного суду вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він, діючи повторно, у невстановлений час у невстановленому місці, з метою збуту незаконно придбав рідину, що містить особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований» загальним об'ємом 14 мл, яку перевіз на автомобілі таксі з м. Тернівка до с. Шахтарське Синельниківського району Дніпропетровської області. 25 вересня 2012 року приблизно о 22:00 год., ОСОБА_1, перебуваючи поблизу Синельниківської виправної колонії №94, діючи з метою збуту, наблизився до паркану колонії з західного боку, маючи намір перекинути наркотичний засіб, загальною масою у перерахунку на суху речовину 0,224 г, через огорожу, однак був затриманий працівниками колонії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який зазначив про безпідставність касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. З урахуванням вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота досудового та судового розгляду, про що також фактично посилається засуджений ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин справи, встановлених судом.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку наведено докладні мотиви.

Так, в основу вироку за фактом придбання, перевезення та зберігання наркотичного засобу з метою збуту обґрунтовано покладено дані, встановлені із показань засудженого ОСОБА_1, який не заперечував, що прибув на територію Синельниківської виправної колонії, маючи при собі наркотичний засіб, приєднаний у шприці до картоплини, свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 - працівників колонії, які повідомили, що спостерігали як засуджений перестрибнув через паркан перед складськими приміщеннями колонії, а коли він їх побачив, то викинув згорток у траву, ОСОБА_4, який приймав участь у затриманні ОСОБА_1, у ході якого той повідомив, що привіз наркотичну речовину для брата, який відбуває покарання, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які бачили як засуджений перестрибнув через паркан та наближався до огорожі колонії, а потім виступили понятими при проведенні огляду вилученого предмету у засудженого, під час якого той пояснив, що привіз вилучену речовину для брата.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, у тому числі протоколів огляду місця події, постановою про визнання речовими доказами, висновком судово-хімічної експертизи, протоколом проведення слідчого експерименту та інших детально наведених у вироку доказах.

Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 у темну пору доби проник на охоронювану територію, маючи при собі наркотичний засіб, упакований таким чином, щоб полегшити його перекидання через паркан, судом обґрунтовано встановлено, що злочин вчинено саме з метою збуту.

За встановлених судом фактичних обставин провадження дії засудженого ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, а підстав для перекваліфікації його дій на менш тяжке кримінальне правопорушення колегією суддів не встановлено.

Апеляційним судом ретельно перевірено та спростовано доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, зокрема про застосування незаконних методів слідства та порушення права на захист.

У ході перевірки матеріалів кримінального провадження істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б перешкодити ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення, чи таких, які були б безумовними підставами для їх зміни чи скасування, не встановлено.

Зокрема, посилання засудженого на порушення його права на захист у ході досудового розслідування є необгрунтованими, оскільки перед проведенням допиту як підозрюваного йому було своєчасно роз'яснено процесуальні права, у тому числі і право на захист, однак він вирішив захищати себе самостійно. У подальшому, у ході розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв захисник.

Зміну повідомлення про підозру, яка виявилась у зміні правової кваліфікації вчиненого діяння, проведено із дотриманням вимог статей 278, 279 КПК України.

Перевірялись судами і доводи ОСОБА_1 про застосування незаконних методів ведення слідства, які свого підтвердження не знайшли. З матеріалів провадження убачається, що ці показання перевірені судом шляхом допиту осіб, які затримували засудженого на місці злочину, працівників міліції, які проводили огляд виявленого на місці події наркотичного засобу. При цьому, суд зважив і на те, що ОСОБА_1 на досудовому слідстві зі скаргами у відповідні державні органи щодо якого-небудь тиску на нього не звертався.

Даних, що свідчать про заінтересованість свідків, як про це зазначається у касаційній скарзі, судами встановлено не було, яких-небудь обґрунтованих обставин на підтвердження цього не наведено і в касаційній скарзі.

Як свідчать дані журналу судового розгляду, клопотання учасників процесу вирішувались відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Залишити без змін вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_1, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9