Справа № 750/1348/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/544/2015
Категорія - ч.2 ст. 125 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2015 року, -

з участю прокурора ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Чернігів, українки, громадянки України, з середньою технічною освітою, незаміжньої, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 -

- засуджена за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді двох місяців арешту.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту її фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1237,52 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 6000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 11.11.2014 року, близько 23 години 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, нанесла п`ять ударів палкою в область тім`яної ділянки голови ОСОБА_8 , чим спричинила тілесні ушкодження, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани тім`яної ділянки голови, гострого правобічного після травматичного середнього отиту, гострої сенсоневральної туговухості на обидва вуха 1 ст., котрі виникли від дії тупих предметів, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 1166 від 15.12.2014 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з даним вироком суду обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції від 28 квітня 2015 року відносно неї скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вважає, вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, який винесений з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що показання потерпілої різняться від тих, які вона надавала на досудовому слідстві. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив її показання, взявши до уваги та поклавши в основу вироку лише показання потерпілої та зацікавлених свідків.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що потерпілу вона не била, звідки у потерпілої з`явились тілесні ушкодження пояснити не може.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, позицію потерпілої, думку прокурора, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами, дослідженими судом першої інстанції.

На думку колегії суддів апеляційного суду, винуватість ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованому їй злочину підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , а також свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , висновком експерта та іншими доказами, дослідженими у суді першої інстанції. Усі ці особи були ретельно допитані під час судового розгляду, з їхніх показань слідує, що обвинувачена навмисно заподіяла тілесних ушкоджень потерпілій 11 листопада 2014 року, за обставин, встановлених судом. Колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано поклав показання вказаних осіб в обґрунтування вироку та надав їм правильної оцінки.

Так, згідно показань обвинуваченої ОСОБА_6 , остання у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України не визнала та показала, що 11 листопада 2014 вона на прохання ОСОБА_11 приїхала на зупинку громадського транспорту по вул. Толстого, останній показав їй, як відремонтував свій автомобіль, після чого вони поїхали до неї додому. Близько о 22 годині в двері її квартири почали сильно стукати, ОСОБА_11 відкрив двері, ОСОБА_8 відштовхнула його і зайшла до квартири разом з сином ОСОБА_10 , не спитавши дозволу зайти. Вона сиділа на кухні і на її прохання залишити квартиру, ОСОБА_10 почав бити її кулаками по голові, наніс декілька ударів, від чого вона втратила свідомість. Опритомнівши, побачила розбите скло та половину цеглини на кухні. Цивільний позов потерпілої не визнала.

Спростовуючи доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про відсутність у її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд посилався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі не встановлено.

З показань потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що 11 листопада 2014 року, вона разом з сином поїхала до ОСОБА_6 , щоб забрати у чоловіка свій паспорт, оскільки побувши на стоянці та у знайомого свого чоловіка, вона зрозуміла, що він може бути у ОСОБА_6 . Стоявши біля під`їзду будинку, в якому проживає ОСОБА_6 , вона почула голос свого чоловіка ОСОБА_11 через вікно та зайшовши до під`їзду вона з сином близько п`ятнадцяти хвилин дзвонили у двері. Двері відчинив її чоловік. Вона взяло його пальто з вішаку, який стояв відразу за дверима, чоловік потягнув пальто на себе і в цей час вийшла з кухні ОСОБА_6 та дерев`яною палицею нанесла їй удар в тім`яну частину голови, та із-за спини чоловіка нанесла ще декілька ударів в область тім`яної частини голови, від чого у неї потекла кров, було близько п`яти ударів. Після чого вона з сином поїхали в міськвідділ міліції, де їй викликали швидку медичну допомогу.

Такі показання потерпілої повністю узгоджується з показаннями свідків у кримінальному провадженні.

Так, свідок ОСОБА_10 показав, що 11 листопада 2014 року близько 22 години йому зателефонувала його мати і повідомила, що ОСОБА_11 у нетверезому стані знаходиться у ОСОБА_6 . Близько 22.30 він з матір`ю зі стоянки на автомобілі поїхали до будинку, в якому проживає ОСОБА_6 , щоб забрати у ОСОБА_11 документи. Двері відкрив ОСОБА_11 , але не відразу. Матір сказала ОСОБА_11 , щоб він йшов додому, але він відмовився, тоді вона взяла його пальто з вішаку, ОСОБА_11 теж взявся за пальто. В цей час вийшла ОСОБА_6 і почала матері наносити удари 2-3 по голові, ймовірніше, дерев`яною скалкою. Він почав захищати матір, але ОСОБА_11 йому завадив, бо ОСОБА_6 стояла за ним. У матері була на обличчі кров, вона забрала документи у ОСОБА_11 і вони поїхали до міліції.

Колегія суддів за клопотанням обвинуваченої ОСОБА_6 допитала свідка ОСОБА_11 , який в суді апеляційної інстанції пояснив, що він не бачив хто наніс потерпілій тілесні ушкодження. До даних показів свідка колегія суддів ставиться критично, оскільки за його показами між ним і потерпілою 24-25 червня 2015 року стався конфлікт, крім того потерпіла подала на розлучення, а сам свідок проживає на даний час з обвинуваченою, що також впливає на достовірність показів свідка. Колегія суддів оцінюючи покази свідка ОСОБА_11 також враховує, що за його показами коли він 11 листопада 2014 року відчинив двері в квартирі обвинуваченої, то побачив свою дружину на якій тілесних ушкоджень не було. Коли ж після конфлікту між обвинуваченою та потерпілою він вийшов з будинку то від потерпілої йому стало відомо, що в неї розбита голова.

Всі ці обставини на думку судової колегії свідчать про те, що тілесні ушкодження потерпілій були заподіяні під час конфлікту між нею та обвинуваченою, що фактично і підтвердив в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_13 показала, що перебуває з обвинуваченою у сусідських відносинах і восени 2014 року, точної дати не пам`ятає, десь близько 22-23 години, вона почула стук в двері сусідньої квартири і подивившись у вічко побачила, що потерпіла стукала в двері ОСОБА_6 . Через деякий час вона побачила зі свого вікна, як потерпіла вийшла з під`їзду і кричала у телефон, що їй розбили голову, потім взяла пів цеглини та кинула у вікно ОСОБА_6 . Біля під`їзду вона бачила ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який залишився, а ті поїхали. Через 10-15 хвилин приїхали працівники міліції.

Колегія суддів вважає, що суд дав вірну юридичну оцінку показанням потерпілої та вказаних свідків, з урахуванням того, що вони попереджались про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань.

На думку колегії суддів, висновок суду в тій частині, що показання потерпілої та свідків можна вважати достовірним та допустимим доказом у кримінальному провадженні, є вірним і обґрунтованим.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла та свідки давали детальні та послідовні показання, які ними не змінювались та повністю узгоджуються між собою, доповнюючи одне одного та утворюючи цілісну картину інциденту.

На переконання колегії суддів, під час судового розгляду кримінального провадження, суд, відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, дотримався засад об`єктивності та неупередженості, створив необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Не може колегія суддів погодитись з доводами апелянта про те, що показання потерпілої та свідків є непослідовними та суперечливими, тому не можуть бути прийняти судом до уваги.

Суд першої інстанції вірно проаналізував показання свідків та визнав їх належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.

Крім вищевикладених показань вина обвинуваченої ОСОБА_6 повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1166 від 23.12.2014 року у потерпілої ОСОБА_8 малися тілесні ушкодження у вигляді:закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани тім`яної ділянки голови, гострого правобічного після травматичного середнього отиту, гострої сенсоневральної туговухості на обидва вуха 1 ст., котрі виникли від дії тупих предметів і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Посилання апелянта на те, що під час досудового слідства та судом першої інстанції не були допитані свідки брат сусідки ОСОБА_14 та сестра обвинуваченої ОСОБА_15 , які є нібито очевидцями події, є безпідставними, оскільки, ні під час досудового слідства, ні в суді першої інстанції обвинуваченою та її захисником не було заявлено про це клопотання.

Не може колегія суддів прийняти до уваги доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що її показання є послідовними і переконливими, оскільки її свідчення суперечать показанням потерпілої та свідків, а також зібраним у кримінальному провадженні доказам.

За таких підстав, вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена і її діяння вірно кваліфіковані судом за ч.2 ст.125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Міру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд обрав у відповідності до ст.65 КК України, у межах санкції інкримінуємої статті, з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин, при яких були нанесені тілесні ушкодження потерпілій, відношення обвинуваченого до вчиненого, те, що завдана потерпілій шкода не відшкодована, при цьому прийняв до уваги особу винного, його вік, сімейний стан, матеріальний стан обвинуваченої, яка не працює, а також те, що вперше притягується до кримінальної відповідальності та раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.

Пред`явлений у даному кримінальному провадженні цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_6 вирішений судом першої інстанції за правилами, встановленими в главі 9 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав такого рішення.

Отже, призначене ОСОБА_6 покарання у виді двох місяців арешту є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 колегія суддів не знаходить.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги.

Порушень норм кримінально-процесуального законодавства, які були б безумовною підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігів від 28 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4