Справа № 159/2399/15-к Провадження №11-кп/773/309/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000350 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Чернівці, українець, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, тимчасово безробітний, мешканець АДРЕСА_1 , судимий:

- за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.12.2009 року за ст. 185 ч.2, ст.185 ч.3 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2010 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, 69, 186 ч.2, 69,70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.02.2011 року за ст.ст. 185 ч.2, 70 ч.4 ,71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 03.08.2012 року з невідбутою частиною покарання 1 рік 8 місяців 6 днів, засуджений:
- за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Барнаул Алтайського краю Російської Федерації, громадянин України, не одружений, з середньою освітою, тимчасово безробітний, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючий в АДРЕСА_2 , не судимий, засуджений:
- за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання з 15.00 год. 31 березня 2015 року .

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено обвинуваченим попередній: обвинуваченому ОСОБА_7 тримання під вартою; обвинуваченому ОСОБА_9 особисте зобов`язання.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 судові витрати на оплату автотоварознавчої експертизи у розмірі 245,52 грн. (двісті сорок п`ять грн. 52 коп.) солідарно.

Вирішено питання про речові докази.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 31 березня 2015 року, близько 14 год. 30 хв. за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 проник в нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 звідки таємно викрав належні ОСОБА_10 маховик до автобуса БАЗ та металевий буксирувальний трос загальною вартістю 3643,98 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляції, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, просить вирок щодо нього в частині призначеного покарання змінити, призначивши більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляції, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, думку прокурора, який заперечив останню, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.3 ст.185 КК України, що ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані, а тому твердження обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання є безпідставними.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який проживає разом з матір`ю інвалідом, за місцем проживання характеризується посередньо, те, що він будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, а тому суд прийшов до висновку, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, та призначив покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання, та попередження вчинення нових злочинів, та відповідатиме вимогам ст.65 КК України.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття.
До обставин, що обтяжують покарання, суд відніс рецидив злочинів, проте дане рішення суду є помилковим.
Так, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.19 постанови «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 4 червня 2010 року №7, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Як вбачається з вироку ОСОБА_7 , своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в приміщення, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.3 ст. 185 КК України.

Оскільки дії обвинуваченого кваліфіковані як повторні, що було враховано у вироку, то посилання суду на рецидив злочинів, як на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , є помилковим та, з врахуванням положень ст.404 КПК України, підлягає виключенню з вироку суду.
Хоча із вироку виключається обставина, що обтяжує покарання, але колегія суддів приходить до висновку, що її виключення не впливає на вид і розмір покарання, призначеного ОСОБА_7 .
Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відбуття покарання обвинуваченим саме у виді позбавлення волі реально.
З огляду на вищенаведене підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляції, апеляційний суд не вбачає, а тому керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку суду посилання на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, - рецидив.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий:

Судді: