Провадження № 11-кп/792/11/15
Справа №682/2394/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Славутського міськрайонного суду від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною базовою середньою освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Запобіжний захід ухвалено не обирати.

Долю речових доказів вирішено на підставі положень ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 16 травня 2014 року близько 01.00 години ночі вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 за наступних обставин.

15 травня 2014 року у другій половині дня, на городі домогосподарства, що по АДРЕСА_1 , обвинувачений ОСОБА_7 полов буряки. Поряд з обвинуваченим перебувала хвора дружина ОСОБА_10 .

На город до обвинуваченого ОСОБА_7 прийшов перебуваючий у стані алкогольного сп`яніння син ОСОБА_9 . Погрожуючи розправою ОСОБА_9 вигнав з дому хвору матір потерпілу ОСОБА_10 . Продовжуючи протиправну поведінку, погрожуючи розправою, коли обвинувачений ОСОБА_7 намагався годувати свиней, побив та вигнав з двору обвинуваченого ОСОБА_7 . Тікаючи, обвинувачений ОСОБА_7 сховався у хліві. Скориставшись темрявою, близько 1 години ночі 16 травня 2014 року обвинувачений ОСОБА_7 , узявши сокиру, прийшов у свій будинок, де наніс не менше двох ударів у голову сплячому на ліжку у спальні ОСОБА_9 .

Внаслідок отриманої від ударів сокирою відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, забоями головного мозку, крововиливами під оболонки головного мозку ОСОБА_9 помер на місці події між 1 та 3 годинами ночі 16 травня 2014 року.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного, із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, покарання у виді 5 років позбавлення волі, просить вирок суду у частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням скасувати та ухвалити свій, уважаючи, що від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 звільнено безпідставно, оскільки він вчинив особливо тяжкий злочин умисно позбавив життя іншої людини, а догляд за його хворою дружиною можуть здійснювати їх повнолітні діти.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку обвинуваченого та його захисника про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті сину ОСОБА_9 відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та ніким не оспорюються, як не оспорюється і кваліфікація його дій.

Як установлено колегією суддів, 15 травня 2014 року у другій половині дня, на городі домогосподарства, що по АДРЕСА_1 обвинувачений ОСОБА_7 разом з дружиною ОСОБА_10 пололи буряки, а коли до них прийшов син ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, то погрожуючи розправою, вигнав матір з дому, а пізніше з дому вигнав і батька ОСОБА_7 . Тікаючи, ОСОБА_7 заховався у хліві та приблизно о 01 годині ночі 16 травня 2014 року, взявши сокиру та прийшовши у свій будинок, наніс не менше двох ударів у голову сплячому на ліжку у спальній кімнаті ОСОБА_9 , який внаслідок отриманої від ударів сокирою відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, крововиливів під оболонки головного мозку помер на місці події між 1 та 3 годинами ночі 16 травня 2014 року.

Давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, особі обвинуваченого суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про вчинення ОСОБА_7 умисного протиправного заподіяння смерті сину ОСОБА_9 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України і призначив покарання за це кримінальне правопорушення, із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Водночас, колегія суддів не може погодитися із рішенням суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Так, в силу ч.1 ст.75 КК України при звільненні від відбування покарання з випробуванням суд повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

ОСОБА_7 умисно позбавив життя іншої людини, вчинений ним злочин в силу ст.12 КК України є особливо тяжким, а тому колегія суддів доходить висновку, що положення цієї норми закону судом першої інстанції застосовані неправильно.

Сама по собі та обставина, що обвинувачений досяг похилого віку, на думку колегії суддів, не є підставою у цьому провадженні для його звільнення від відбування покарання з випробуванням. У нього та дружини є четверо дорослих дітей, які зобов`язані та мають можливість доглядати й утримувати хвору матір.

Інших обставин, які б давали суду підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням судом першої інстанції не наведено, і такі відсутні.

Оскільки суд першої інстанції застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, то його вирок в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку, за яким призначене покарання він має відбувати реально.

Крім того, всупереч положень абзацу 12 п.2 ч.1 ст.374 КПК України, судом у вироку не вирішено питання про залік досудового ув`язнення ОСОБА_7 , якого 16 травня 2014 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення було затримано, а 19 травня 2014 року - обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту та звільнено з-під варти.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 засуджується до покарання, яке слід відбувати реально, то йому слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.407, ст.ст.418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Славутського міськрайонного суду від 28 жовтня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням скасувати.

Ухвалити свій вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.115 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, на 5 років позбавлення волі.

Обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, арештувавши його в залі суду.
Відбуття покарання обчислювати з 13 січня 2015 року та зарахувати в строк відбуття призначеного покарання час перебування його під вартою з 16 травня 2014 року по 19 травня 2014 року.
В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений протягом 3-х місяців з дня його проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2