АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/157/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю : прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, одруженого, з неповною середньою освітою, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, згідно ст.89 КК України раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Згідно з вироком в обвинуваченого ОСОБА_8 , 10 серпня 2014 року о 22 год. 30 хвилин, який перебував на загальному коридорі третього поверху під`їзду №3, у будинку АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту із ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, направлений на заподіяння останньому тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний умисел, 10 серпня 2014 року о 22 год. 30 хв., перебуваючи на загальному коридорі третього поверху під`їзду №3 у будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 умисно наніс один удар переднім кінцем предмета, схожого на пістолет в область правої частини шиї ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинив йому синець шиї, який за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати і кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях її підзахисного складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. Захисник стверджує, що в ОСОБА_8 не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, і він не був ініціатором конфлікту. Словесний конфлікт спровокував сам потерпілий і він перший застосував до обвинуваченого фізичне насильство. Конфлікт припинила сусідка, яка не була встановлена, і вона не допитувалася в суді. Захисник вважає, що цим порушено право обвинуваченого на захист. Також, на думку захисника, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та думку його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника потерпілого ОСОБА_7 , який вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважає вирок суду першої інстанції обґрунтованим та законним, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали судового провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, за яких ОСОБА_8 умисно спричинив ОСОБА_10 легке тілесне ушкодження, і висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, визнаними судом доведеними, грунтуються на сукупності досліджених в судді, належно оцінених доказів і є правильними.

Згівдно вироку в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнав та суду показав, що в серпні 2014 року він прийшов на АДРЕСА_2 , де проживає його знайома ОСОБА_12 , для того, щоб поговорити з нею. Однак двері квартири відкрила її дочка ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та повідимили, що ОСОБА_12 вдома немає. Після цього, із квартири вийшов потерпілий ОСОБА_10 і в нього з ним розпочався словесний конфлікт, під час якого він витягнув муляж пістолета, який приніс із собою. В цей час, ОСОБА_10 та ОСОБА_15 різко притиснули його до стіни у загальному коридорі, при цьому, ОСОБА_15 тримав кисті обох його рук, а ОСОБА_10 стояв за плечима останнього. У зв`язку з тим, що вони голосно говорили, на коридор вийшла сусідка та сказала, що викличе міліцію, якщо вони не заспокояться. Після цього, він пішов додому. За час конфлікту він не намагався вдарити ОСОБА_10 та не наносив йому жодних тілесних ушкоджень, а походження синця на шиї потерпілого йому не відоме. Крім цього, свідок ОСОБА_13 не могла бачити момент нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки на самому початку конфлікту вона пішла за собакою, яка вибігла на вулицю.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, доводиться показаннями потерпілого ОСОБА_10 , показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні та іншими документами, дослідженими під час судового розгляду.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що він перебуває у близьких відносинах із ОСОБА_12 , яка переписувалася у мережі Інтернет із ОСОБА_8 . Перебуваючи разом із ОСОБА_12 в Італії, від обвинуваченого почали надходили в його в сторону повідомлення із погрозами розправи. 10 серпня 2014 року, коли він, потерпілий, разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 знаходилися в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , вони почули дзвінок в двері та ОСОБА_13 пішла подивитися хто прийшов . Через декілька хвилин вона повідомила, що прийшов ОСОБА_8 і вони вирішили сказати, що його, потерпілого, немає вдома, щоб не провокувати конфлікт. ОСОБА_15 пішов за нею. Однак, коли він вийшов з кухні, то побачив, як ОСОБА_16 намагається закрити двері, а ОСОБА_8 штовхає двері в протилежному напрямку. В той момент, коли обвинувачений побачив потерпілого, то одразу навів на нього пістолет, який тримав у руці. ОСОБА_15 , який також знаходився біля дверей, побачивши це, різко підняв руки обвинуваченого вверх та вийшов в коридор. На коридорі ОСОБА_17 в його сторону виражався нецензурними словами та погрожував йому, однак ОСОБА_15 намагався тримати обвинуваченого. Не зважаючи на це, ОСОБА_8 вдарив його пістолетом, який тримав у руці, в ділянку шиї. Після цього, на коридор вийшла сусідка із квартири АДРЕСА_4 , яка зробила зауваження, та сказала, що викличе міліцію, після чого ОСОБА_8 почав спускатися в низ по сходах При цьому, погрожуючи йому. Удар пістолетом в шию, який йому наніс ОСОБА_8 , був умисним, оскільки до цього руки в обвинуваченого були опущені, а в момент нанесення удару він їх підняв. Свідками нанесення удару були ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала, що 10 серпня 2014 року, близько 22 год. 30 хв., коли вона разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 перебували вдома, за адресою: АДРЕСА_3 , пролунав дзвінок в двері. Вона пішла їх відкрити і побачила ОСОБА_8 , який просив покликати її матір ОСОБА_12 , на що вона відповіла, що матері немає. В цей час в коридор вийшов ОСОБА_10 .. Побачивши його, обвинувачений витягнув із штанів пістолет та наставив його на потерпілого. Тоді вона хотіла закрити двері, але ОСОБА_8 тримав їх та намагався зайти в квартиру. ОСОБА_15 , побачивши у руках обвинуваченого пістолет, виштовхав його в загальний коридор, де конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 продовжився. ОСОБА_15 стояв між ними, а вона знаходилася біля вхідних дверей у квартиру. Під час конфлікту обвинувачений намагався вдарити потерпілого і наніс йому удар дулом пістолета, який тримав у правій руці, в шию. В процесі конфлікту потерпілий та обвинувачений виражався нецензурною лайкою та голосно розмовляли, у зв`язку з чим вийшла сусідка та сказала, що викличе працвників міліції. Після цього ОСОБА_8 пішов з будинку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що 10 серпня 2014 року, близько 22 год. 30 хв., коли він разом із ОСОБА_18 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 перебували вдома, за адресою: АДРЕСА_3 , та знаходилися на кухні пролунав дзвінок в двері. ОСОБА_13 пішла подивитися хто прийшов і побачила ОСОБА_8 , який просив покликати ОСОБА_12 , на що вона відповіла, що її матері немає. В цей час в коридор вийшов ОСОБА_10 . Побачивши його, обвинувачений витягнув із штанів пістолет та наставив його на потерпілого. Тоді він, побачивши у руках обвинуваченого пістолет, виштовхав його в загальний коридор, де конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 продовжився. Він стояв між ними та не дозволяв зблизитися. Під час конфлікту обвинувачений намагався вдарити потерпілого і наніс йому удар дулом пістолета, який тримав у правій руці, в шию. В процесі конфлікту потерпілий та обвинувачений виражалися нецензурною лайкою та голосно розмовляли у зв`язку з чим вийшла сусідка та сказала, що викличе працівників міліції. Після цього, конфлікт припинився і ОСОБА_8 пішов з будинку. Чи бачила ОСОБА_13 момент нанесення ОСОБА_8 потерпілому удару пістолетом в шию він чітко сказати не може, оскільки в цей час вся його увага була зосереджена на потерпілому та обвинуваченому.

Оголошеними в судовому засіданні протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11 серпня 2014 року, відповідно до якого, ОСОБА_10 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , який 10 серпня 2014 року, близько 22 год. 30 хв., наніс йому удар в ділянку шиї на загальному коридорі будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , чим спричинив йому тілесні ушкодження.

Оголошеним в судовому засіданні висновком експерта №1192 від 11 серпня 2014 року, відповідно до якого, при судово-медичній експертизі у ОСОБА_10 виявлений синець на шиї. Зазначенне вище ушкодження утворилося від дії тупого предмета приблизно за добу до експертизи, що підтверджується його характером і властивостями. Утворення вказаного вище ушкодження за повідомлених ОСОБА_10 при експертизі обставин не виключається. Зазначене вище ушкодження не властиве для виникнення при падінні з висоти власного росту (на площині). Виявлене у ОСОБА_10 тілесне ушкодження, відповідно до п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995 року), належить до легких.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 відносно того, що свідок ОСОБА_13 не могла бачити факту нанесення ним потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень спростовуються показаннями самої ОСОБА_19 та показаннями потерпілого ОСОБА_10 , які чітко ствердили, що ОСОБА_13 була очевидцем нанесення потерпілому удару в область шиї ОСОБА_8 . Тому, вищевказані твердження обвинуваченого ОСОБА_8 суд підставно до уваги не взяв.

Таким чином, суд першої інстанції вірно обґрунтував показаннями потерпілого, свідків та іншими доказами, дослідженими і оціненими в судовому засіданні свої висновки в цьому кримінальному провадженні і це спростовує доводи сторони захисту про відсутність доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Тому, стверджування захисника в апеляційній скарзі про те, що судом не було встановлена і допитана сусідка, яка припинила конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, не грунтуються на вимогах закону.

Адже сторона захисту могла сама встановити цього свідка і ставити питання про його допит в судовому засіданні, що нею зроблено не було.

Згідно ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та не неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, за кримінально-процесуальним Законом суд не збирає докази, а тому ставити йому в вину неповноту слідства, пов`язану з невстановленням свідка і пов`язувати це з порушенням права обвинуваченого на захист, є некоректним, оскільки таким чином сторона захисту надані їй законом права по збиранню і представленню доказів хоче перекласти на суд.

В суді першої інстанції строною захисту не піднімалося питання про виклик і допит конкретного свідка і таке судом не вирішувалося.

Конкретно про це не ставиться питання і в суді апеляційної інстанції, а тому стверджування захисника в апеляційній скарзі щодо порушень кримінально-процесуального Закону, є надуманими.

Також посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що в ОСОБА_8 не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, не відповідають матеріалам кримінального провадження, якими доведено, що обвинувачений умисно спричинив потерпілому ці тілесні ушкодження.

Обставини, пов`язані із виникненням словесного конфлікту, для правової кваліфікації дій ОСОБА_8 значення не мають. Вони враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому, а тому стверджування захисника з цього приводу в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не беруться.

Підстав скасовувати вирок суду і закривати кримінальне провадження, як про це просить захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального Закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження за цим обвинуваченням і дати правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді - три підписи:

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2