Справа № 461/133/15-к
Провадження № 1-кс/461/108/15
УХВАЛА

14.01.2015 слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого ВРОВС та ЗУОГ і ЗО СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою до 4-ох місяців підозрюваному

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, непрацюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, одруженого,

в с т а н о в и в :

Слідчим управлінням ВРОВС та ЗУОГ і ЗО СУ ГУМВС України у Львівській області проводиться досудове розслідування, у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000685 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.185, ч.2 ст.15 - ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України.

По даному кримінальному провадженню підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в слідчому ізоляторі УДПтСУ у Львівській області.

Слідчий ВРОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 , за погодженням прокурора групи прокурорів прокуратури Львівської області, звернувся в суд з клопотанням про продовження ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, строку тримання під вартою до чотирьох місяців, мотивуючи це тим, що запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному не може бути замінено, останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, продовжувати злочинну діяльність, що свідчить про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної поведінки підозрюваного.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Крім цього, положення ст.5 Конвенції передбачають, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту с пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Разом з тим, суд вважає за необхідне відзначити, що достатніх гарантій з цього приводу суду не надано та не здобуто таких гарантій в ході розгляду справи.

Згідно ст. 183 ч. 2 п.4 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Наявність підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ Калашников проти Росії від 15 липня 2002 року).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочину перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Також, суд бере до уваги і правову позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Заслухавши думку прокурора та слідчого про доцільність продовження строку тримання під вартою до 4-ох місяців, думку підозрюваного та його захисника, які клопотання заперечили з мотивів безпідставності, враховуючи те, що строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 закінчується, а по справі необхідно вчинити усі дії для закінчення досудового розслідування, строк якого продовжено до 19.03.2015 року, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 не може бути замінено, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, продовжують існувати достатні підстави, вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, продовжувати злочинну діяльність, а тому приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та підозрюваному ОСОБА_6 слід продовжити термін тримання під вартою до 4 місяців, тобто в межах строку досудового розслідування.

З врахуванням вищенаведених обставин, особи підозрюваного, інших обставин встановлених в ході розгляду клопотання, в тому числі обставин визначених ст. 178, ч. 5 ст. 182 КПК України, матеріального становища підозрюваного, розміру інкримінованої шкоди, не підлягає зменшенню розмір застави, достатньої для забезпечення виконання процесуальних обов`язків підозрюваним ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст.197, 199 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

клопотання задоволити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , термін тримання під вартою на 60 днів, тобто до 18.03.2015 року включно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого ВРОВС та ЗУОГ і ЗО СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області на протязі п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1