Справа № 761/2903/15-к
Провадження №1-кп/761/368/2015
В И Р О К
іменем України
22 квітня 2015 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0014222 за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Першотравенська Баранівського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України до 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі, звільненого 03 липня 2014 року з Київського СІЗО по відбуттю строку покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Городня Чернігівської області, циганки, громадянки України, без освіти, не заміжньої, не працюючої, без реєстрації та постійного місця проживання, раніше засудженої вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2014 року за ч. 2 ст. 296 КК України до 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі, звільненої 03 липня 2014 року з Київського СІЗО по відбуттю строку покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_11 , будучи раніше засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України та ОСОБА_10 , будучи раніше засудженою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України на шлях виправлення не стали, належних висновків для себе не зробили та, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, скоїли нове умисне корисливе кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, 20 грудня 2014 року приблизно о 03 годині 30 хвилин, ОСОБА_11 разом зі своєю знайомою ОСОБА_10 перебували за адресою: АДРЕСА_2 , де вони побачили раніше невідомого їм чоловіка - ОСОБА_9 , що перебував у стані алкогольного сп`яніння, з яким розпочали розмову та почали спільно вживати горілку та пиво. В перебігу вказаного спілкування у ОСОБА_11 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_10 виникло бажання незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, внаслідок чого сформувався злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення особистого майна ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 , діючи повторно, попередньо змовившись з ОСОБА_10 та розподіливши злочинні ролі, наблизилися до громадянина ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_11 приставив, або викликав у потерпілого уяву, що приставив до його ребер якийсь предмет та почав погрожувати останньому фізичною розправою, а ОСОБА_10 , згідно розподілу ролей, діючи відкрито, почала перевіряти кишені одягу ОСОБА_9 на предмет наявності в них цінностей та грошей.

Таким чином, продовжуючи свою злочинні діяльність, ОСОБА_10 своєю рукою дістала з верхньої лівої кишені куртки ОСОБА_9 мобільний телефон марки LG mini D618 Dual Black, вартістю 3 551 гривню 96 копійок, в середині якого знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку "Київстар", вартістю 20 гривень, на рахунку якої було 110 гривень, а також друга сім-картка оператора мобільного зв`язку "Київстар", вартістю 20 гривень, після чого поклала зазначений телефон до кишені дублянки, в яку була одягнута. Крім того, діючи протиправно, ОСОБА_10 також дістала з лівої кишені брюк ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 350 гривень, які також поклала до кишені власної дублянки.

В подальшому, відкрито викравши майно ОСОБА_9 та незаконно обернувши його на свою користь, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залишили місце вчинення кримінального правопорушення, проте через деякий час були затримані співробітниками Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Всього ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 відкрито викрали належного потерпілому ОСОБА_9 майна, на загальну вартість 4 051 гривня 96 копійок.

Такі дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_11 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав та показав, що в ніч з 19 на 20 грудня 2014 року приблизно о 02 годині 30 хвилин він підійшов до центрального входу універмагу «Україна», який розташований на проспекті Перемоги, де зустрів ОСОБА_10 разом із двома чоловіками, одним з яких був потерпілий. ОСОБА_10 пила каву, а чоловіки пиво. Вони спілкувалися усі разом і він запропонував їм скинутися по 50 гривень та купити горілки. Після того як вони придбали горілку та випили, ОСОБА_10 відійшла від них з другим чоловіком, а він залишився спілкуватися з потерпілим. При цьому, потерпілий одразу почав запитувати у нього, де його мобільний телефон, та погрожував тим, що піде у міліцію, на що ОСОБА_11 відповів йому, що не заперечує проти цього. Після цієї розмови потерпілий пішов до міліції, а він знову зустрів ОСОБА_10 біля універмагу «Україна», яка на той час вже була сама. Він запропонував їй піти у напрямку Політехнічного інституту, вона погодилась і вони пішли разом. Раптом до них під`їхали автомобілі зі співробітниками міліції, які почали звинувачувати його у тому, що він вкрав мобільний телефон та грошові кошти потерпілого. Крім того, у його полувері, який висів у нього на руці, співробітники міліції вилучили мобільний телефон та грошові кошти, після чого його разом із ОСОБА_10 забрали у відділення міліції, а потерпілий неодноразово казав йому, він не має до нього претензій, а підозрює у крадіжці свого майна ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_11 спочатку подумав, що це співробітники міліції підкинули йому телефон потерпілого, а потім ОСОБА_10 зізналася, що це вона вкрала телефон у потерпілого та підкинула йому через те, що злякалася працівників міліції. При цьому він стверджує, що ніяких речей у потерпілого не брав, не сварився з ним та не застосовував до нього ніякого насильства.
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, не визнала та показала, що 20 грудня 2014 року приблизно о 02 годині 30 хвилин вона випадково зустрілася із потерпілим біля центрального входу універмагу «Україна» на проспекті Перемоги. Він запропонував їй чогось поїсти та випити, проте вона відмовилася та попросила купити їй каву. Потім він спитав у неї, чи не хоче вона підзаробити, вона сказала, що хоче, після чого він почав її обіймати, однак вона сказала, що так не може, оскільки вони ще не знайомі. Потім він знову почав залицятися до неї та цілувати, і в цей час у неї виник умисел викрасти його мобільний телефон та грошові кошти. При цьому зазначає, що вона завчасно помітила, куди саме він поклав свої гроші та мобільний телефон. У зв`язку з тим, що вона змерзла, потерпілий дав їй свою куртку, де лежав мобільний телефон та грошові кошти. При цьому, спочатку вона нічого нечипала, пішла у його куртці разом із іншим чоловіком до ларька, а потім повернулася назад. При цьому, вона зазначає, що таємно заволоділа мобільним телефоном та грошовими коштами з кишені його куртки та віддала йому куртку. Після того вона зустрілася з ОСОБА_11 , який запропонував піти у напрямку Політехнічного інституту, та пішла туди разом із ним. Раптом вона побачила автомобілі міліції, які наближалися до них з двох сторін, вона злякалася та підкинула ОСОБА_11 мобільний телефон потерпілого. Разом із цим, ОСОБА_10 відповідно зазначила, що ОСОБА_11 не сварився з потерпілим та не застосовував до нього ніякого насильства. Таким чином ОСОБА_10 зазначила, що у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 .

Показання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , щодо відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України суд вважає цілком зрозумілими, оскільки обвинувачені таким чином здійснюють свій захист та з метою уникнення відповідальності, намагаються створити уяву про те, що начебто ОСОБА_10 вчинила менш тяжке, за класифікацією в розумінні ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, тобто таємно викрала майно потерпілого ОСОБА_12 , а ОСОБА_13 в свою чергу взагалі не має відношення до заволодіння майном потерпілого та безпідставно притягнутий як обвинувачений в рамках даного кримінального провадження. Проте, провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, суд такі показання обвинувачених вважає неправдивими, не спроможними та такими, що суперечать іншим зібраним у справі доказам, що наведені далі у цьому вироку, а саме:
Показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , з яких вбачається, що у ніч з п`ятниці на суботу, тобто 20 грудня 2014 року приблизно після 24 години 00 хвилин він, будучи добре на підпитку, перебував у місті Києві на площі Перемоги біля універмагу «Україна» і пив каву. Незабаром до нього підійшли жінка циганської зовнішності та чоловік, як він з`ясував пізніше це були громадяни ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які стали пити каву разом із ним. Після того як бесіда між ними закінчилась, а він почав вже йти, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 почали його переслідувати. При цьому, ОСОБА_11 одною рукою приставив, або зробив вигляд що приставив до його тулуба в області ребер якийсь предмет, який саме потерпілий сказати не може, а іншою рукою начеб-то заламав йому руки за спину та почав їх утримувати, а ОСОБА_10 почала його обшукувати, шукаючи гроші та телефон. ОСОБА_11 при цьому погрожував, а ОСОБА_10 витягла з кишені його куртки мобільний телефон марки "LG" та з кишені брюк грошові кошти в сумі 350 гривень. Після цього, відкрито викравши майно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пішли в невідомому напрямку. ОСОБА_9 одразу попрямував до відділку міліції на вулицю Старовокзальну та повідомив співробітників міліції про вчинення щодо нього пограбування. Після цього працівниками відділу міліції за телефоном прикмети злочинців було повідомлено наряду міліції, що здійснював патрулювання вулиць Шевченківського району міста Києва. А ОСОБА_9 з іншими працівниками міліції в іншій машині також відправилися на пошук злодіїв. Через деякий час надійшла інформація, що іншим патрулем на проспекті Перемоги у місті Києві було затримано осіб, за прикметами схожих на грабіжників. Приїхавши на місце затримання потерпілий впізнав осіб, що його пограбували. Під час огляду в них було виявлено телефон та грошові кошти, які належать ОСОБА_9 . Громадяни ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в подальшому були затримані. Зокрема необхідно зазначити, що ОСОБА_9 в судовому засіданні чітко вказав на обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як на осіб які його пограбували. При цьому зазначив, що під час вчинення кримінального правопорушення вони діяли свідомо, спільно та злагоджено. Також ОСОБА_9 повідомив, що в момент пограбування він не сприймав погрози застосування насильства зі сторони ОСОБА_11 , як такі, що можуть становити небезпеку для його життя чи здоров`я.

Необхідно зазначити, що показання потерпілого в частині того, що ОСОБА_11 застосовував до нього ще й насильство у вигляді заламування та утримання рук за спиною, суд оцінює критично та вважає їх сумнівними, оскільки, враховуючи та співставляючи статуру, зріст, вагу та фізичну розвиненість потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_11 , суд дійшов до висновку про відсутність переконливості показань потерпілого в цій частині, оскільки обвинувачений явно поступається потерпілому за своїми фізичними параметрами та вірогідність його дій по заламуванню та утриманню однією своєю рукою обох рук ОСОБА_9 , видається суду малоймовірною. Таким чином, у зв`язку з дотриманням положень ст. 62 Конституції України, а саме тієї її частини, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд показання ОСОБА_9 в цій частині не приймає як доказ у даному кримінальному провадженні, та не покладає їх в основу даного вироку та у зв`язку з цим вважає правильним відсутність зазначення при формулюванні юридичної кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 такої кваліфікуючої ознаки, як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Щодо інших обставин, суд вважає показання потерпілого об`єктивними, послідовними та такими, що не викликають сумніву.
Показаннями допитаного у судовому засіданні оперуповноваженого Шевчкнківського РУ ГУ МВС України у місті Києві, свідка ОСОБА_14 , з яких вбачається, що 20 грудня 2014 року приблизно о 03 годині 30 хвилин до відділу міліції надійшло повідомлення про кримінальне правопорушення, а саме вчинення грабежу на площі Перемоги в місті Києві. Він, в складі слідчо-оперативної групи, виїхав на виклик. За отриманими прикметами, ним в районі будинку, розташованого по АДРЕСА_3 було виявлено громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Пізніше, через короткий проміжок часу, під`їхав інший патрульний автомобіль, з якого у тому числі вийшов і Потерпілий ОСОБА_9 , який чітко вказав на ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як на осіб, що його пограбували. Під час огляду, проведеного слідчим, у вказаних осіб, за участю понятих, було вилучено грошові кошти та мобільний телефон потерпілого ОСОБА_9 .

Аналогічними показаннями допитаного у судовому засіданні інспектора ПСШевченківського РУ ГУ МВС України у місті Києві, свідка ОСОБА_15 , який переконливо повідомив у тому числі, що він без сумнівів пам`ятає, що мобільний телефон потерпілого ОСОБА_9 було вилучено саме у ОСОБА_11 .

Такі послідовні показання допитаного потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які судом попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, суд вважає правдивими та такими, що в повному обсязі спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що він начебто не причетний до заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , оскільки потерпілий прямо вказав, що саме він 20 грудня 2014 року, діючи узгоджено та разом з ОСОБА_10 приймав безпосередню участь у вчиненні відкритого заволодіння грошима та телефоном марки LG mini D618 Dual Black. При цьому в судовому засіданні не встановлено наявності у ОСОБА_9 будь-яких мотивів оговорювати ОСОБА_11 чи ОСОБА_10 . Більш того, його показання підтвердили і свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а саме в тій частині, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся 20 грудня 2014 року до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві з відповідною заявою про вчинення щодо нього саме протиправного відкритого заволодіння належним йому майном, прямо зазначивши прикмети грабіжників. Крім того, свідок ОСОБА_15 чітко зазначив, що телефон потерпілого ОСОБА_9 було вилучено саме у ОСОБА_11 .
Дослідженими в судовому засіданні документами:
Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 грудня 2014 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся до ТВМ-1 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві з повідомленням про вчинення щодо нього близько 03 години 30 хвилин 20 грудня 2014 року на Площі Перемоги, 3 в місті Києві пограбування чоловіком та жінкою циганської зовнішності. (а.с. 45)
Даними протоколу огляду місця події від 20 грудня 2014 року та фототаблицею до нього, відповідно до яких під час проведення поверхневого огляду, виявлених у місті Києві по проспекту Перемоги, 7, громадян ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було вилучено майно потерпілого ОСОБА_9 , а саме грошові кошти та мобільний телефон марки "LG", який знаходився у ОСОБА_11 (а.с. 46-59)

Даними постанови про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 20 грудня 2014 року, відповідно до якої слідчим приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0014222 як речові докази мобільний телефон марки "LG" та грошові кошти в сумі 350 гривень, що були вилучені 20 грудня 2014 року з рук ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по проспекту Перемоги, 7 в м. Києві. (а.с. 64)
Копією долученого до матеріалів кримінального провадження товарного чеку, з якого вбачається що потерпілим ОСОБА_9 15 вересня 2014 року придбано мобільний телефон LG mini D618 Dual Black за 3 551 гривню 96 копійок. (а.с. 66)
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20 грудня 2014 року та фототаблицею до нього, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_9 , під час проведення зазначеної слідчої дії за участю понятих, серед пред`явлених йому жінок впізнав та вказав на ОСОБА_10 , як на особу, що заволоділа 20.12.14 його майном, шляхом грабежу. (а.с. 67-70)
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20 грудня 2014 року та фототаблицею до нього, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_9 , під час проведення зазначеної слідчої дії за участю понятих, серед пред`явлених йому чоловіків впізнав та вказав на ОСОБА_11 , як на особу, що заволоділа 20.12.14 його майном, шляхом грабежу. (а.с. 71-74)
Викладені обставини у даному вироку, характер дій обвинувачених в конкретній ситуації, спосіб вчинення кримінального правопорушення, вказує на прямий умисел ОСОБА_11 та ОСОБА_10 саме на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а за таких обставин суд приходить до переконання про правильність кваліфікації органом досудового розслідування дій обох обвинувачених.
Таким чином суд дослідив, оцінив та проаналізував зібрані по справі докази у їх сукупності та прийшов до висновку, що дійсно своїми умисними протиправними діями, які виразилися у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
Своїми умисними протиправними діями, які виразилися у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_10 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, позицію потерпілого ОСОБА_9 , який претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має, наявність факту повернення викраденого майна та усунення негативних наслідків кримінального правопорушення.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_11 є раніше неодноразово засудженою особою (а.с. 99-100), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 62-63), посередньо характеризується за місцем утримання. (а.с. 101-102)

Згідно ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 суд вважає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки, як сам обвинувачений так і ОСОБА_10 в судовому засіданні прямо вказали, що він вживав горілку безпосередньо перед вчиненням кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_11 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати міру покарання саме у вигляді позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі, але у розмірі, наближеному до нижньої межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Таке покарання на переконання суду є необхідним для виправлення ОСОБА_11 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_10 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного нею кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченої, вік та стан її здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання, позицію потерпілого ОСОБА_9 , який претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченої не має, наявність факту повернення викраденого майна та усунення негативних наслідків кримінального правопорушення.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачена ОСОБА_10 є раніше судимою особою (а.с. 99-100), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 62-63), посередньо характеризується за місцем утримання. (а.с. 101-102)

Згідно ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_10 судом також не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_10 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченій необхідно обрати міру покарання саме у вигляді позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі, але також у розмірі, наближеному до нижньої межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Таке покарання на переконання суду є необхідним для виправлення ОСОБА_10 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У кримінальному провадженні судові витрати відсутні. Арешт на майно обвинувачених не накладався. Цивільний позов заявлено не було.

Речові докази у кримінальному провадженні: мобільний телефон марки LG mini D618 Dual Black; грошові кошти в сумі 350 гривень 00 копійок (передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 ) підлягають залишенню у власності потерпілого ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_11 рахувати з 20 грудня 2014 року, зарахувавши до нього термін перебування останнього під вартою у Київському СІЗО.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 , до набрання вироком законної сили, залишити попередній тримання під вартою в Київському СІЗО.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити їй покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_10 рахувати з 20 грудня 2014 року, зарахувавши до нього термін перебування останньої під вартою у Київському СІЗО.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили, залишити попередній тримання під вартою в Київському СІЗО.

Речові докази у кримінальному провадженні: мобільний телефон марки LG mini D618 Dual Black; грошові кошти в сумі 350 гривень 00 копійок (передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 ) залишити у власності потерпілого ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) діб з моменту його проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що перебувають під вартою, в цей же строк, з часу отримання ними копії вироку суду.

Суддя Шевченківського районного
суду м. Києва ОСОБА_1