Дата документу Справа № 332/5684/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/174/15
Єдиний унікальний № 332/5684/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 78 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, непрацюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2012 року за ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. ст. 69, 70, 75, 76 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладенням певних обов`язків;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , засудженої ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_6 посилається на незаконність ухвали через неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому зазначає, що суд розглянув подання КВІ без попередження її про його розгляд та запрошення до зали судового засідання, хоча вона перебувала в приміщенні суду, чим позбавив можливості надати пояснення, скористуватися правом на правову допомогу та надати докази на обґрунтування своїх заперечень. Крім того, необґрунтовано послався на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2014 р., як на підставу направлення для відбування покарання, оскільки вчинення протягом іспитового строку нового злочину не є правовою підставою для скасування звільнення засудженої від відбування покарання, а лише підставою для призначення судом, який розглядає справу про вчинення нового злочину протягом іспитового строку, покарання за правилами ст. ст. 71, 72 КК України. Не дослідив певні докази, а саме, що вона притягувалась до адміністративної відповідальності ще до постановлення на облік в органах КВІ за вироком від 12.12.2012 року, має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та має статус одинокої матері по догляду за сином - ОСОБА_11 , позитивно характеризується за місцем проживання. Окрім цього, не надав уваги тому, що матеріали справи не містять даних, про те, що вона систематично протягом іспитового строку вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, та що вона отримувала виклики до КВІ та письмові попередження.

Тому просить дослідити додані нею до скарги докази та ухвалу скасувати, призначивши новий розгляд провадження у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та засуджену, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який просив рішення суду залишити без змін, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року задоволено подання Заводського МВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області та відносно ОСОБА_6 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного їй на підставі вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2012 року, і остання направлена в місця позбавлення волі для відбування покарання. Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з дня фактичного затримання.

Згідно ухвали, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2012 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. ст. 69, 70, 75, 76 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладенням певних обов`язків. Протягом іспитового строку ОСОБА_6 двічі притягувалась до адміністративної відповідальності та порушувала обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, покладені вироком від 12.12.2012 року. Крім того, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2014 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень за злочин, скоєний 06.12.2013 року. У зв`язку з тим, що засуджена протягом іспитового строку продовжила протиправну діяльність, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення, КВІ звернулася до суду із поданням про скасування випробування, призначеного вироком від 12.12.2012 року та направлення засудженої для відбування покарання до місць позбавлення волі. Перевіривши в судовому засіданні наведені у поданні доводи, суд першої інстанції погодившись із ними, скасував відносно засудженої ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного їй на підставі вироку від 12.12.2012 року пославшись на те, що притягнення останньої протягом іспитового строку до адміністративної відповідальності та скоєння кримінального правопорушення, є свідченням небажання засудженої стати на шлях виправлення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за перевіркою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання у разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно до ч. 4 ст. 166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року, систематично вчиненими правопорушеннями, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення є ті правопорушення, що вчинені три і більше разів. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК.

Аналіз вищевказаного законодавства України та роз`яснень Верховного Суду України свідчить про те, що кримінально-виконавча інспекція має право внести до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання, тільки при наявності наступних правових підстав:

- якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки;

- систематично вчинює правопорушення (три і більше), що потягли за собою адміністративні стягнення,

і це свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Крім того, вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, не може бути підставою для кримінально-виконавчої інспекції - внесення до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання, а є тільки підставою для районного суду призначення йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду про задоволення подання КВІ про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженої для відбування призначеного покарання тільки на підставі того, що остання протягом іспитового строку двічі притягувалась до адміністративної відповідальності та вчинила кримінальне правопорушення, є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Згідно до частин 1 та 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 421 КПК України, ухвала суду першої інстанції може бути скасована з метою погіршення становища особи, щодо якої вона постановлена, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Керуючись вимогами цих законів, колегія суддів навіть при встановленні порушення засудженою вимог ст. 76 КК України покладених на неї судом, позбавлена процесуальних повноважень за наслідками розгляду подання Заводського МВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області погіршити становище останньої, оскільки прокурор апеляційної скарги на рішення районного суду не подавав.

Враховуючи, що остання має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та має статус одинокої матері по догляду за сином - ОСОБА_11 , позитивно характеризується за місцем проживання, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволені клопотання КВІ про скасування звільнення засудженої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки її поведінка під час іспитового строку не свідчить, що вона не бажає стати на шлях виправлення.

Між тим, прохання засудженої ОСОБА_6 про призначення нового розгляду у суді першої інстанції, не відповідають вимогам ст. ст. 412, 415 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року відносно засудженої ОСОБА_6 скасувати.

У задоволенні подання Заводського МВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області щодо скасування відносно засудженої ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного їй на підставі вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2012 року та направлення її в місця позбавлення волі для відбування покарання - відмовити.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: