АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 1
а - 668/2007 Головуючий
у суді І інстанції Яковлев
ст. 186 ч.2, 357 ч.3 КК Доповідач у суді II
інстанції Лещенко P.M.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2007
року. Колегія суддів судової палати
у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області
у складі:

головуючого -
судді Зубка К.А., суддів Лещенка P.M.,
Ремеза П.М. , за
участю прокурора Голубенко Г.П.,
адвоката ОСОБА_1, розглянула у
відкритому судовому засіданні
у м. Кіровограді
апеляцію прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2007 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець та мешканець с Богданівка
Знам'янського району, раніше не судимий,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 народ­ження, уродженець та мешканець с. Богданівка Знам'янського району, раніше не судимий,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3на­родження, уродженець та мешканець с Богданівна
Знам'янського району, раніше не судимий,

засуджені:
за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді
позбавлення волі строком на 5 років кожний,
за ч.3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження
волі строком на 2 роки кожний. Відповідно до
ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, остаточно ОСОБА_2 , ОСОБА_3
та ОСОБА_4 призначено . покарання
у виді позбавлення волі строком на 5 років кожному. На підставі ст. 75
КК України ОСОБА_2. , ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звільненні від відбування покарання з випробуванням з встановленням
іспитового строку на 3 роки кожному. Відповідно до ст. 76
КК України ОСОБА_2. , ОСОБА_3 та ОСОБА_4
зобов'язані не виїжджати за межі України на постійне місце
проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої

системи, періодично з'являтися для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_5 938 грн. матеріальної шкоди, та на користь потерпілої ОСОБА_6 5394 грн. 36
коп. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди.

Вироком
суду ОСОБА_2. , ОСОБА_3 та ОСОБА_4
визнані винними у відкритому викраденні 9 січня 2007 року близько 17
години 15 хвилин на вул. Полтавській у
м. Кіровограді майна потерпілої
ОСОБА_5 на загальну суму 1006 грн., поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілої, за попередньою змовою групою
осіб, та у відкритому викраденні того ж
дня о 20 годині на вул. Маяковського у
м. Кіровограді майна потерпілої ОСОБА_6
на загальну суму 6500 грн., поєднаному з
насильством, яке не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілої, за
попередньою змовою групою осіб,
повторно.

Крім
того, цим же вироком вказані особи
визнані винними у незаконному заволодінні при зазначених обставинах паспортом
потерпілої ОСОБА_6 та її іншим важливим особистим документом - пенсійним
посвідченням.

В своїй
апеляції та змінах до неї прокурор Бардиш О.В.,
яка приймала участь у судовому розгляді справи, просить скасувати вирок Ленінського райсуду м. Кіровограда відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв'язку з м'якістю призначеного покарання
та неправильним застосуванням кримінального закону, та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_2 , ОСОБА_3
та ОСОБА_4 за ч. 2 ст.
186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років
кожному, та виправдати їх за ч.3 ст.
357 КК України, мотивуючи це тим, що в порушення вимог ст.
ст. 65, 67 КПК України судом не враховано, що засудженими протягом одного дня скоєно два
епізоди тяжкого злочину, на виконання
якого засуджені, попередньо
домовившись, приїхали до м. Кіровограда,
та що вони вчинили злочини в стані алкогольного сп'яніння, відносно другого епізоду відносно особи
похилого віку, та що заподіяну
матеріальну та моральну шкоду потерпілим не відшкодовано. Крім того, прокурор вважає що суд необгрунтовано засудив
зазначених осіб за ч.3 ст. 357 КК України, оскільки їх умисел був направлений на
заволодіння майном потерпілої, а не її
паспортом та іншими особистими документами,
які знаходилися серед майна.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, яка підтримала змінену апеляцію, потерпілу ОСОБА_6, яка вважає що вирок суду необхідно залишити
без зміни, засуджених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та захисника - адвоката ОСОБА_1, які заперечують проти апеляції, перевіривши матеріали кримінальної справи та
доводи апеляції, колегія суддів
приходить до висновку, що вона підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Суд
першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 винними у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
186 КК України, що не оспорюється
учасниками судового розгляду справи, та
у

повному обсязі підтверджується дослідженими
під час судового
слідства доказами.

Разом з
тим, місцевий суд помилково визнав
зазначених осіб винними у скоєнні злочину,
передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, а саме у незаконному заволодінні будь-яким
способом паспортом та іншим важливим особистим документом.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи умисел засуджених під час скоєння
злочину відносно потерпілої ОСОБА_6 був направлений на відкрите заволодіння її
майном, а не її паспортом та іншим
важливим особистим документом - пенсійним посвідченням, які знаходились у неї в сумці. Суб'єктивна ж
сторона злочину, визначеного ч.3 ст.
357 КК України, передбачає
наявність прямого умислу, спрямованого
на викрадення паспорта або іншого важливого особистого документа, а при відсутності такого умислу зазначене
слід кваліфікувати як викрадення чужого майна громадян. Тому вирок суду в цій
частині підлягає скасуванню, а ОСОБА_2.
, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
- виправданню за ч.3 ст. 357 КК України.

Призначаючи
засудженим покарання за ч. 2 ст. 186 КК України суд першої інстанції у повному
обсязі врахував ступінь тяжкості скоєного ними злочину, особи винних,
обставини , що пом'якшують та
обтяжують покарання, через що правильно
призначив засудженим покарання у виді позбавлення волі, та у відповідності до ст. 75
КК України звільнив їх від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку.

З
урахуванням зазначеного, а також
того, що на час апеляційного розгляду
справи засуджені відшкодували потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заподіяну матеріальну та моральну
шкоду у повному обсязі, влаштувалися на
роботу, де займаються суспільно-корисною
працею, колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку та
призначення засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України більш суворого покарання, не має.

Керуючись ст.
ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
прокурора задовольнити частково.

Вирок
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 29 травня 2007 року стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Вивериці Олександра Миколайовича в
частині засудження їх за ч.3 ст. 357 КК України - скасувати.

Закрити
провадження по справі відносно ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за
відсутністю в їх діях складу злочину,
передбаченого ч.3 ст. 357 КК України.

Вважати
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засудженими
за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення
волі строком на 5 років кожного, із
звільненням, на підставі ст. 75
КК України, від відбування покарання з
випробуванням, з встановленням
іспитового строку на 3 роки, з
зобов'язанням, відповідно до ст. 76
КК України, не виїжджати за межі України
на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої

системи та періодично
з'являтися дня реєстрації
в органи кримінально-виконавчої системи.

В решті
цей вирок залишити без зміни.