У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Косарєва В.І. і Нікітіна Ю.І.,

з участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 15 квітня 2008 року кримінальну справу
за касаційним поданням прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок
Бродівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

раніше судимого: 28.03.2003р.

за ч.1
ст.296, ст.75 КК України на 1 рік

обмеження
волі з іспитовим строком на 2 роки,

19.07.2006р. за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України

на 1 рік
10 днів обмеження волі з іспитовим

строком
на 2 роки 6 місяців,

засуджено

- за ч.1 ст.186 КК України до штрафу в розмірі 1 700 грн.

На підставі ст.70
КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання 1 рік 10 днів обмеження волі з штрафом в розмірі
1 700 грн.

На підставі ст.75
КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з іспитовим
строком на 2 роки 6 місяців та покладено на нього певні обов'язки відповідно до
ст.76 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області
від 13 березня 2007 року вирок залишено
без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що він 31.07.2005р., знаходячись в с. Дуб¢є Бродівського району Львівської області, з мотивів помсти,
помиляючись щодо фактичного власника майна,
відкрито заволодів мотоциклом “МТ-10-36”, який належить ОСОБА_2, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 1 148 грн.

У касаційному поданні прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, просить вирок і ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_1 у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання
тяжкості злочину і особі засудженого скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.
Вважає, що суд
безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_1 з ч.1 ст.289 на ч.1 ст.186 КК України, оскільки об'єктом
злочину ст.289 КК України є право власності на авто-мототранспортні засоби, і питання
справності чи несправності транспортного засобу на час вчинення злочину, передбаченого
ч.1 ст.289 КК України значення не має. Посилається
на те, що судом не враховано достатньо особу ОСОБА_1, який тричі вчинив
злочини на протязі нетривалого часу, характеризується посередньо, не працює і не
навчається. Посилається на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам
ст.377 КПК України, оскільки апеляційний суд не навів відповідних мотивів залишення
апеляції без зміни.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що подання підлягає
задоволенню з таких підстав.

Суд встановивши, що ОСОБА_1 вчинив
відкрите викрадення мотоцикла належного
ОСОБА_2, дав не вірну юридичну оцінку його діям за ч.1 ст.186 КК України, якою
передбачена відповідальність за відкрите викрадення чужого майна.

Перекваліфіковуючи дії засудженого з ч.1
ст.289 на ч.1 ст.186 КК України суд послався на те, що умисел ОСОБА_1 який
відкрито забирав мотоцикл з подвір'я ОСОБА_3, був направлений не
на заволодіння транспортним засобом, а на вилучення чужого майна.

Однак, з такими
висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст.289
КК України об'єктивна сторона цього злочину виражається в незаконному заволодінні
транспортним засобом, з будь-якою метою, тобто
протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника
чи користувача в супереч їх волі.

Питання справності
чи несправності транспортного засобу на час вчинення злочину значення не має, тому що об'єктом посягання є транспортний
засіб як спеціальний вид майна.

Тому висновки
суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_1 на ч.1 ст.186 КК України є непереконливими.

Крім того, призначаючи засудженому
покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України судом при цьому
порушено вимоги ч.3 ст.72 КК України, відповідно до якої основне покарання у
виді штрафу при призначенні за
сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягає і
виконується самостійно.

Із матеріалів справи
видно, що ОСОБА_1 неодноразово раніше притягувався до кримінальної
відповідальності, остання судимість не погашена і не знята, тричі вчинив злочини
протягом нетривалого часу, раніше до
нього застосовувалось звільнення від покарання з іспитовим строком, після чого
він на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин (а.с.40,140).

За таких обставин рішення суду про звільнення ОСОБА_1 від покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів не може визнати
обґрунтованим.

Апеляційний суд перевіряючи
справу не звернув уваги на помилки суду першої інстанції і залишив вирок без зміни.

Тому колегія
суддів вважає, що вирок та ухвала
апеляційного суду у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання
тяжкості злочину і особі засудженого підлягають скасуванню, а справа
направленню на новий судовий розгляд.

Якщо при новому розгляді справи буде
доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні такого ж чи більш тяжкого злочину,
то призначене йому покарання із застосуванням ст.75 КК України слід визнати
м'яким.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційне подання
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, задовольнити.

Вирок Бродівського районного суду
Львівської області від 20 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати,
а справу направити на новий судовий
розгляд у той же суд в іншому складі.

Судді:

Федченко
О.С. Косарєв В.І. Нікітін Ю.І.