В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2013 року
Дружківський міський
суд Донецької області у складі:

головуючого - судді
Лебеженко В.О.

при секретарі
Слободкіній Т.І.

за участю прокурора
Прончакова А.В.

захисника
ОСОБА_1

потерпілої
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Дружківки
Донецької області кримінальне
провадження №1-кп/229/152/2013 за
обвинуваченням

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.н., уродженець
м.Дружківка Донецької області,
громадянин України, освіта професійно -
технічна, не працює, не одружений,
раніше судимий:

1. 14.11.2011 року Дружківським міським
судом Донецької області за ст.185 ч.1 КК
України до 100 годин громадських робіт,

2. 11.05.2012 року Дружківським міським
судом Донецької області за ст.389 ч.2, 71 КК
України до 1 місяцю 3 днів арешту,

3. 05.12.2012 року Дружківським міським
судом Донецької області за ст.185 ч.2 КК
України до 3 місяців арешту,

4. 21.06.2013 року Дружківським міським
судом Донецької області за ст.185 ч.2 КК
України до 3 місяців арешту.

Зареєстрований та мешкає за адресою:
АДРЕСА_2

в скоєнні злочинів, передбачених
ст.ст.185 ч.2, 186 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И
В:

30 квітня 2013 року о 7 годині 30 хвилин,
обвинувачений ОСОБА_3, перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння, прийшов
до кімнати АДРЕСА_3, та почав стукати у
двері кликаючи потерпілого ОСОБА_4, з
яким збирався вжити спиртні напої.

Оскільки двері кімнати ніхто не
відкрив, обвинувачений ОСОБА_3 вдарив
ногою в двері, тим самим пошкодив
заслін з внутрішньої сторони двері, від
чого двері відчинились. В цей час
потерпілий ОСОБА_4, який спав у кімнаті,
прокинувся та запропонував
обвинуваченому ОСОБА_3 пройти до
кімнати.

Знаходячись у вказаній кімнаті,
обвинувачений ОСОБА_3 побачив
мобільний телефон, який лежав на столі,
та коли потерпілий ОСОБА_4 відвернувся,
він, будучи впевнений що за його діями
ніхто не спостерігає, діючи таємно,
умисно, повторно, з корисливих мотивів,
викрав мобільний телефон «Nokia X2-00»,
вартістю 450грн., з картою пам'яті
ємністю 1Гб., вартістю 20 грн., сім-картою
мобільного оператора МТС, вартістю 10
грн. та грошовими коштами на рахунку в
розмірі 73 коп., який належав
потерпілому ОСОБА_4, після чого з місця
скоєння злочину зник, розпорядившись
викраденим майном на свій розсуд,
заподіявши потерпілому ОСОБА_4
матеріальну шкоду на загальну суму 480
грн. 73 коп.

Продовжуючи свою злочинну діяльність,
обвинувачений ОСОБА_3 14 червня 2013 року о
12 годині разом з раніше знайомим ОСОБА_5
прийшли до квартири ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, під приводом ремонту пральної
машинки, яка належала останній.

Знаходячись в коридорі вищевказаної
квартири, обвинувачений ОСОБА_3, діючи з
урахуванням сприятливої для нього
навколишньої обстановки, умисно
повторно, з корисливих мотивів, вирвав
з рук потерпілої ОСОБА_2 гаманець, в
якому заходились грошові кошти, після
чого відкрито викрав одну купюру
номіналом 200 грн., яка знаходилася в
цьому гаманці та з місця скоєння
злочину зник, розпорядившись
викраденим майном на свій розсуд,
заподіявши потерпілій ОСОБА_2
матеріальну шкоду на вищезазначену
суму.

У судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_3 свою вину у скоєнні
інкримінованого йому злочину за ст.185
ч.2 КК України визнав повністю та
пояснив, що вранці 30 квітня 2013 року він
перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння прийшов до свого знайомого
ОСОБА_4, який мешкає в гуртожитку в
кімнаті АДРЕСА_3 м.Дружківка, з яким
вживали спиртні напої. В кімнаті на
столі лежав мобільний телефон, який
належав ОСОБА_4 Коли він перебував у
кімнаті, він скоїв крадіжку мобільного
телефону «Nokia X2-00», який належав
потерпілому, та в цей же день його
продав. Через деякий час він придбав
інший мобільний телефон та повернув
його потерпілому. Потерпілий ОСОБА_4
претензій до нього не має.

Враховуючи свідчення обвинуваченого
ОСОБА_3, його повне визнання своєї вини
в скоєнні злочину передбаченого ст.185
ч.2 КК України, а також те, що він не
оспорює фактичні обставини справи,
зазначені в обвинувальному акті,
правильно розуміє зміст цих обставин, і
не наполягає на дослідженні інших
доказів по справі, суд, переконавшись у
добровільності його позиції,
роз'яснивши йому, що у такому випадку
він буде позбавлений права оскаржити
ці обставини в апеляційному порядку, з
урахуванням вимог ст.349 КПК України,
визнав недоцільним дослідження
доказів стосовно тих обставин, які
ніхто не оспорює, обмеживши обсяг
доказів поясненнями обвинуваченого,
без дослідження інших доказів, що
стосуються фактичних обставин справи
за обвинуваченням за ст.185 ч.2 КК
України.

Суд, на підставі об'єктивно з'ясованих
обставин, вважає, що вина ОСОБА_3 у
скоєному злочині доведена, і його дії
правильно кваліфіковані органами
досудового розслідування, за ч.2 ст.185 КК
України, як таємне викрадення чужого
майна (крадіжка), вчинена повторно.

Що стосується обвинувачення за ст.186 ч.2
КК України, то обвинувачений ОСОБА_3 в
судовому засіданні свою вину в
вказаному злочині не визнав та пояснив,
що 14 червня 2013 року він зустрів свого
знайомого ОСОБА_5, який повідомив йому,
що продав свою пральну машинку ОСОБА_2
та попросив її подивиться, оскільки зі
слів останньої вона зламалося. Він
погодився та разом з ОСОБА_5 прийшов до
ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1. Пральна
машинка знаходилася в спальній
кімнаті, в неї лопнув шланг, він його
відремонтував. ОСОБА_5 вийшов з
квартири. В коридорі своєї квартири
ОСОБА_2 передала йому гаманець та
сказала: «візьми за ремонт пральної
машинки скільки треба». В гаманці була 1
купюра номіналом 200 грн. і дрібні гроші
номіналом 1,2 грн. Він взяв 200 грн. пішов
і розміняв її, а коли повернувся, то
ОСОБА_2 в квартирі вже не було. Він
приходив ще декілька разів до неї щоб
повернути гроші, однак її дома не було.

Незважаючи на зайняту обвинуваченим
ОСОБА_3 позицію, а саме повне невизнання
вини у скоєнні інкримінованого йому
злочину за ст.186 ч.2 КК України, його вина
підтверджується показами потерпілої
ОСОБА_2, свідка ОСОБА_6, протоколом
проведення слідчого експерименту та
протоколом пред'явлення особи для
впізнання.

Так, у судовому засіданні потерпіла
ОСОБА_2 пояснила, що у неї зламалася
пральна машинка. ЇЇ сусід ОСОБА_5, у
якого вона придбала цю пральну машинку,
привів майстра ОСОБА_6, який погодився
подивитись, що в неї зламалося. ОСОБА_6
відрізав шлангу і більш нічого не
робив. В цей час ОСОБА_5 знаходився у неї
в квартирі. Вона стояла в коридорі і
тримала в руках гаманець, в якому
знаходились гроші: 1 купюра номіналом 200
грн. і дрібні гроші. ОСОБА_6 підійшов до
неї і нічого не кажучи схватив її за
руку, в якій вона тримала гаманець, а
іншою рукою вихватив у неї з рук
гаманець з грошима, після чого втік з
квартири. ОСОБА_5 пішов за ним. Вона
стала кричати, кликати сусідів на
допомогу, після чого зачинила квартиру
і вийшла на двір. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5
сиділи на колоді. Вона почала кричати
та просити віддати їй гроші, після чого,
вони втікли. Вона сіла на колоду, їй
стало зле. До неї підійшла сусідка та
почала її заспокоювати. Сусіди почувши
її крик, викликали міліцію. Коли вона
повернулася до своєї квартири, то
побачила, що гаманець знаходиться на
холодильнику. Коли вона його відкрила,
то побачила, що в ньому відсутня 1
купюра номіналом 200 грн. Як гаманець
виявився на холодильнику вона пояснити
не може, оскільки не пам'ятає. Можливо
ОСОБА_6 сам положив туди її гаманець.
Вона не пам'ятає чи вибігав він з
квартири з гаманцем чи без нього. Через
деякий час батько ОСОБА_6 повернув їй
гроші. Оскільки гроші їй повернули,
претензій до ОСОБА_6 вона не має,
підстав для його обмови у неї не має.

Згідно протоколу пред'явлення особи
для впізнання від 1 липня 2013 року
потерпіла ОСОБА_7 впізнала
обвинуваченого ОСОБА_3, як особу яка в
неї викрала гроші (т.2, а.с.53-55).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6
пояснив, що він зустрічався з
потерпілою ОСОБА_2, яка розповіла йому,
що його син прийшов до неї, щоб
відремонтувати пральну машинку. Потім
він чекав, що вона заплатить йому за
ремонт. Вона не давала йому гроші, тоді
він взяв у неї гаманець з рук, витягнув
з нього 200 грн., а потім повернув їй
гаманець. Деталі потерпіла ОСОБА_2 йому
не розповідала. Він повернув їй гроші в
сумі 200 грн., претензій до його сина вона
не має.

Крім того в період досудового
розслідування обвинувачений ОСОБА_3
під час проведення слідчого
експерименту 4 липня 2013 року показав, як
зайшов до приміщення квартири АДРЕСА_1
у м.Дружківка та вихопив з рук
потерпілої ОСОБА_2 гаманець, взяв з
нього гроші в розмірі 200грн. та кинув
його на холодильник (т.2, а.с.56-58).

Дані покази ОСОБА_3 узгоджуються з
показами потерпілої ОСОБА_2 даних нею у
судовому засіданні та не суперечать
обставинам справи, встановленим у
судовому засіданні.

Суд, на підставі об'єктивно з'ясованих
обставин, підтвердженими дослідженими
у судовому засіданні доказами, вважає,
що вина ОСОБА_3 у пред'явленому
обвинуваченні доведена, і його дії
правильно кваліфіковані органами
досудового розслідування, за ч.2 ст.186 КК
України, як відкрите викрадення чужого
майна (грабіж), вчинене повторно.

Суд вважає, що в діях обвинуваченого
ОСОБА_3 є кваліфікуюча ознака -
«повторність», оскільки вироком
Дружківського міського суду від 05.12.2012
року ОСОБА_3 було засуджено за ст.185 ч.2
КК України до 3 місяців арешту та було
звільнено 05.03.2013 року у зв'язку з
відбуттям терміну покарання. Зазначена
судимість в установленому порядку не
знята та не погашена.

Суд не може погодитись з позицією
захисту, що дії обвинуваченого ОСОБА_3
по даному епізоду необхідно
кваліфікувати за ст.356 КК України як
самоправство, оскільки об'єктивна
сторона вказаного злочину передбачає
сукупність трьох ознак, а саме:
самовільне вчинення будь-яких дій,
оспорювання правомірності цих дій
іншими громадянами або юридичною
особою, заподіяння такими діями
значної шкоди інтересам громадянина,
державним чи громадським інтересам або
інтересам власників.

Суб'єктивна сторона самоправства
характеризується умисною виною, тобто
винний усвідомлює, що самовільно,
всупереч установленому законом
порядку, вчиняє дії, передбачає, що його
дії можуть завдати значної шкоди
інтересам громадянина, державним або
суспільним інтересам або інтересам
власника і бажає або свідомо допускає
настання такої шкоди.

В судовому засіданні було встановлено,
що жодних угод між потерпілою ОСОБА_2 та
обвинуваченим ОСОБА_3 щодо ремонту
пральної машинки не укладалось, умови
угоди чи вартість ремонту між ними не
оговорювалися. Більш того, як пояснила
в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2
фактично пральна машинка залишилася не
відремонтованою, тобто обвинувачений
ОСОБА_3 лише робив вигляд, що ремонтує
пральну машинку.

Враховуючи всі обставини по справі, які
були встановлені у судовому засіданні,
приймаючи до уваги, що обвинувачений
ОСОБА_3 ніколи не займався ремонтом
пральних машин, не має необхідної для
цього спеціальної освіти, суд
приходить до висновку, що
обвинувачений ОСОБА_3 використав
ремонт пральної машинки лише як привід,
щоб потрапити до квартири потерпілої, з
метою відкритого заволодіння іі
майном.

Зазначений висновок суду також
підтверджується показами потерпілої
ОСОБА_2, яка в судовому засіданні
пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3
мовчки підійшов до неї і всупереч її
волі вихватив у неї гаманець з грошима,
які вона тримала у руці, тому вона
почала кричати та кликати на допомогу.

У суду не виникло жодного сумніву щодо
правдивості свідчень потерпілої
ОСОБА_2, оскільки вони є послідовні,
логічні, відповідають дослідженим у
судовому засіданні доказам, підстав
для обмови обвинуваченого ОСОБА_3 судом
не встановлено.

Суд критично ставиться до показів
обвинуваченого ОСОБА_3 даних їм у
судовому засіданні щодо обставин, які
мали місце 14.06.2013 року, оскільки вони
суперечать показам потерпілої ОСОБА_2,
а також показам самого ОСОБА_3, які він
надавав під час проведення слідчого
експерименту, тому заняту їм позицію
суд розцінює, як засіб захисту від
пред'явленого обвинувачення з метою
уникнення покарання за скоєний злочин.

При визначенні виду та розміру
покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд
враховує ступінь тяжкості вчинених
злочинів, які згідно зі ст.12 КК України
відносяться до злочинів середньої
тяжкості та до тяжких злочинів
відповідно, особу винного, той факт, що
він раніше неодноразово судимий, в
тому числі і за вчинення корисних
злочинів, на обліку у лікаря психіатра
та нарколога не перебуває, його стан
здоров'я, те що його батько є інваліда
ІІІ групи, за місцем проживання
характеризується задовільно, не
працює, шкоду завдану своїми діями
потерпілим відшкодував.

В якості обставини, яка пом'якшує
покарання, судом визнано добровільне
відшкодування завданого збитку.

В якості обставин, які обтяжують
покарання, суд визнає рецидив злочинів,
вчинення злочину у стані алкогольного
сп'яніння, а також вчинення злочину
щодо особи похилого віку.

З урахуванням ступеня тяжкості
вчинених злочинів, обставин що
пом'якшують та обтяжують покарання,
даних про особу винного, суд вважає за
необхідне призначити обвинуваченому
ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення
волі.

На думку суду, такий вид покарання є
необхідним і достатнім для виправлення
засудженого і попередження вчинення
ним нових злочинів.

Згідно вироку Дружківського міського
суду від 21 червня 2013 року обвинувачений
ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні
злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК
України та засуджений до трьох місяців
арешту.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3
скоїв злочини за даним кримінальним
провадженням до винесення вироку за
вчинення попереднього злочину, то суд
вважає за необхідне остаточне
покарання за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.2 КК України
визначити на підставі ч.4 ст.70 КК
України за сукупністю злочинів,
використовуючи принцип повного
складання призначених судом покарань,
за правилами статті 72 КК України,
перевівши покарання у вигляді арешту в
позбавлення волі із розрахунку: одному
дню позбавлення волі відповідає один
день арешту.

Ухвалою слідчого судді Дружківського
міського суду від 5 липня 2013 рок
відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний
захід у вигляді тримання під вартою.
Суд вважає, запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою до набрання
вироком законної сили, залишити без
змін.

У кримінальному провадженні цивільний
позов заявлено не було.

Процесуальних витрат не має.

Речові докази до справи не долучались.

З урахуванням наведеного та керуючись
ст.ст. 368, 373-376 КПК України,

З А С У Д
И В:

ОСОБА_3 визнати винним у пред'явленому
обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та
призначити йому покарання у вигляді
позбавлення волі строком на два роки.

ОСОБА_3 визнати винним у пред'явленому
обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та
призначити йому покарання у вигляді
позбавлення волі строком на чотири
роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України
покарання за сукупністю злочинів
визначити шляхом часткового складання
покарань і призначити ОСОБА_3 покарання
у вигляді позбавлення волі строком на
п'ять років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України
остаточне покарання за сукупністю
вчинених злочинів за даним вироком і за
вироком Дружківського міського суду
від 21 червня 2013 року за ч.2 ст.185 КК
України визначити шляхом повного
складання призначених покарань,
призначивши ОСОБА_3 остаточне
покарання у вигляді п'яти років трьох
місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у
вигляді тримання під вартою, до
набрання вироком законної сили -
залишити без змін та тримати його в
Артемівському СІЗО УДПтСУ в Донецькій
області.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3
обчислювати з моменту його затримання,
тобто з 5 липня 2013 року.

Копію вироку після його проголошення
негайно вручити обвинуваченому та
прокурору.

На вирок може бути подана апеляція до
Апеляційного суду Донецької області
через Дружківський міський суд
Донецької області протягом тридцяти
днів з моменту проголошення вироку в
суді.

Суддя: