Справа № 11- 625/2008 р.
Головуючий у І інстанції - Ільченко О.І.
Категорія - ст. 121 ч. 2 КК України. Доповідач - Сердюк
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2008 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Чернігівської області в складі:
головуючого судді - Широян Т.А.
суддів - Сердюка О.Г., Зенченко
з участю прокурора - Надточій О.О.
адвоката - ОСОБА_1
потерпілої - ОСОБА_2
засудженого - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Чернігові
кримінальну справу за апеляціями адвоката ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_3 на вирок Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 01 вересня 2008 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
вироком:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1,
українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, інвалід ІІІ
групи, розлучений, в силу ст. 89 КК України не судимий,

- засуджений за ст. 121 ч. 2 КК
України до 8 років позбавлення волі.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_3 на користь держави 162 грн. 26 коп. судових
витрат за проведення експертиз.

Вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним і засуджений за те, що 30 квітня 2008
року, близько 22 год. 30 хв., за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1,
після спільного вживання спиртних напоїв, на грунті раптово виниклих неприязних
відносин, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, наніс своєму
племіннику ОСОБА_4, удар ножем в область черевної порожнини, заподіявши при
цьому тяжкі тілесні ушкодження за ознаками як небезпечні для життя, з якими
потерпілий був доставлений до Прилуцької ЦМЛ, де 01 травня 2008 року внаслідок
гострої крововтрати, яка виникла після отриманої колото-різаної рани з
пошкодженням печінки, помер.

Не погоджуючись з даним вироком суду засуджений ОСОБА_3 подав апеляцію, в
якій просить його змінити, застосувати ст. 69 КК України та на підставі ст. 75
КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Вказує, що діяв з метою захисту від посягань з боку потерпілого. Звертає увагу
на ряд пом'якшуючих обставини по справі, а саме: з'явлення із зізнанням, щире
каяття, активне сприяння розкриттю злочину, незадовільний стан свого здоров'я
та те, що добровільно намагався відшкодувати завданий збиток і має тільки
позитивні характеристики.

В
апеляції адвокат ОСОБА_1 просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши
дії його підзахисного зі ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 124 КК України та
призначити покарання в межах санкції зазначеної статті. Зазначає, що вина
ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 121 ч. 2 КК України не доведена доказами, що містяться в матеріалах
справи, а також зазначає , що ОСОБА_3 захищався від нападу з боку потерпілого і
заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони.
Крім того, вважає, що при призначенні покарання засудженому ОСОБА_3 місцевий
суд не врахував пом'якшуючі покарання обставини.

Заслухавши доповідача, пояснення
засудженого ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_1, які підтримали апеляції, потерпілу ОСОБА_2, яка заперечувала
проти апеляцій, думку прокурора, який вважає вирок суду законним та
обґрунтованим, а апеляції адвоката ОСОБА_1 та
засудженого ОСОБА_3 безпідставними, перевіривши матеріали справи в
повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляціях, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляції задоволенню не підлягають, з слідуючих підстав.

Висновок
суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні зазначених у вироку діянь
за обставин, встановлених судом, ґрунтується на допустимих і достатніх,
ретельно досліджених в судовому засіданні доказах, детально викладених у
вироку, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Посилання в апеляціях адвоката ОСОБА_1 та
засудженого про те, що ОСОБА_3 діяв з метою захисту від посягань з боку
потерпілого, є безпідставними та спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, будучи неодноразово допитаним на початку досудового слідства, як
підозрюваний (а..с.49), при відтворенні обстановки та обставин події
(а.с.58-59) ОСОБА_3 добровільно і докладно розповів про те, що він в ході суперечки,
яка виникла із-за вживання алкогольних напоїв ОСОБА_4, наніс останньому удар
ножем в живіт. Як стверджував ОСОБА_3, він лише міркував, що ОСОБА_4 може його
ударити, тому він схопив ножа і першим ударив потерпілого.

Такі ж показання ОСОБА_3 дав і під час допиту його в якості обвинуваченого
(а.с.166-167).

Із наведених послідовних показань ОСОБА_3 слідує, що фактично ніякого
посягання на його здоров'я чи життя з боку потерпілого ОСОБА_4 не було здійснено, тому і вчинені
ОСОБА_3 дії, які виразилися в умисному заподіянні потерпілому тяжких тілесних
ушкоджень від яких настала смерть ОСОБА_4, не можуть розцінюватися як
заподіяння зазначених тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної
оборони.

Із перевірених та досліджених судом
комплексу наявних в справі доказів беззаперечно свідчить про скоєння
засудженим ОСОБА_3 злочину, за який він
був визнаний винними судом і його дії за ст. 121 ч.2 КК України кваліфіковані
вірно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_3, суд у відповідності з
вимогами ст. 65 КК України призначив його враховуючи ступінь тяжкості вчиненого
злочину, з врахуванням обставини, що
обтяжує покарання, а саме такої як скоєння злочину у стані алкогольного сп'яніння, та врахував, що
ОСОБА_3 являється інвалідом третьої групи і позитивно характеризується по місцю
проживання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно не врахував таку
обставину, що пом'якшує покарання ОСОБА_3, як з'явлення із зізнанням.

Але не дивлячись на це призначене засудженому покарання є
справедливим, достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових
злочинів і тому підстав для пом'якшення покарання,
засудженому ОСОБА_3, колегія суддів не
знаходить.

Істотних
порушень норм кримінально-процесуального законодавства, що б притягло за собою
безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.
365, 366, 379 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_3-
залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 01 вересня 2008 року щодо ОСОБА_3 - без змін.

С У Д Д І:

О.Г. Сердюк Т.А. Широян Т.С.Зенченко