Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Шевченко Т.В., Мороза М.А.
засудженого
розглянула у судовому засіданні 27
березня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи апеляційним судом та касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Полтавської області від
11 січня 2008 року щодо ОСОБА_1
Вироком
Хорольського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця і жителя м. Київ,

судимості не має,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на 4 роки без
позбавлення волі керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання, з
випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування
матеріальної - 2 268 грн. та 50 000 грн. моральної шкоди.

Також постановлено стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 139 087 грн.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 11 січня 2008 року вирок
місцевого суду щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання скасовано. Цим же
вироком ОСОБА_1 із застосуванням ст. 69 КК України за ч. 2 ст. 286 КК України
призначено обмеження волі строком на 3 роки із позбавленням права керувати
транспортними засобами на 3 роки.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Як визнав місцевий суд, ОСОБА_1, 18 травня 2007 року, приблизно о 8 годині,
керуючи автомобілем “Опель Вектра”, НОМЕР_1, рухаючись автошляхом Київ-Харків на
ділянці дороги 220 км., на відрізку з обмеженою оглядовістю, за наявності
дорожнього знаку 3.25 “Обгін заборонено”
та суцільної розмітки 1.1, при спробі виконати маневр обгіну автомобіля, виїхав
на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення із автомобілем “Мерседес”,
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, грубо порушивши п.п. 10.1, 14.2-6, 14.6-2,
3.25, розділу 33 та п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а
ОСОБА_3 спричинено матеріальну шкоду на суму 139 087 грн. 91 коп.

На вирок апеляційного суду прокурором принесено касаційне подання, а
засудженим подано касаційну скаргу.

У поданні прокурора поставлено питання
про скасування вироку апеляційного суду за м'якістю призначеного
покарання, а також у зв'язку із
наявністю суперечностей у мотивувальній частині вироку.

Засуджений ОСОБА_1, за змістом його касаційної скарги, просить скасувати
вирок апеляційного суду і залишити в силі вирок місцевого суду, яким його
засуджено до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав свою
касаційну скаргу, міркування прокурора про незаконність судового рішення, яке
просив скасувати, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені
у поданні та скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить підстав для їх
задоволення.

Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху
внаслідок чого потерпіла ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_3
заподіяна матеріальна шкода, є правильним, належним чином обґрунтованим і ніким
не оспорюється. Суд апеляційної інстанції погодився із доводами місцевого суду
щодо доведеності винності ОСОБА_1 і правильність його рішення сумнівів не
викликає.

Що стосується доводів прокурора про м'якість покарання, призначеного
апеляційним судом, і суворість вироку, на думку засудженого , то колегія суддів
знаходить рішення суду апеляційної інстанції обґрунтованим, а призначене
покарання - достатнім і необхідним.

Призначаючи покарання, апеляційний суд у достатній мірі урахував всі
обставини справи, у тому числі й тяжкість наслідків ДТП. Разом із тим, суд у
вироку навів низку обставин, які, на думку суду, у своїй сукупності істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на міру і вид
покарання.

Своє рішення суд належним чином умотивував і ніяких суперечностей при цьому
допущено не було.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про
те, що винний повинен бути підданий покаранню, яке слід відбувати реально.

При цьому апеляційний суд підставно застосував і додаткове покарання у виді
позбавлення винного права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів ураховує також і те, що протягом січня -лютого 2008 року
винний особисто відшкодував потерпілим 58 277 грн. Страховою компанією
“Провідна” ОСОБА_2 виплачено 2 268 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю і 2 550 грн. на відшкодування моральної шкоди, а ОСОБА_3 - 25 500 грн.
на відшкодування шкоди, завданої його майну. З листа потерпілої до Верховного
Суду України вбачається, що вона ніяких претензій до засудженого не має і просить суворо не
карати винного.

Таким чином, сукупність наведених обставин дають підстави вважати вирок
апеляційного суду обґрунтованим і законним.

Доводи, наведені у касаційних скарзі та поданні, правильність рішення суду
не спростовують.

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення подання прокурора і
скарги засудженого.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, що тягнуть зміну чи
скасування вироку апеляційного суду не виявлено.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні
подання прокурора і скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
вирок Апеляційного суду Полтавської області від 11 січня 2008 року щодо ОСОБА_1
- без зміни.

судді:

Кравченко К.Т. Шевченко Т.В.
Мороз М.А.