Справа №483/1494/14-к 02.02.2015 02.02.2015 02.02.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄДДР за № 0000433,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 листопада 2014 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1- 21.09.1998 року Донецьким обласним судом за ст. ст. 93 п. «а», 93 п. «и», ч. 3 ст. 142 КК України до 14 років позбавлення волі;

2-30.06.2011 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ст. 391 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільненому 27.06.2012 року у зв`язку із відбуттям покарання;

3-15.10.2013 року вироком апеляційного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 187 ч.4, 353 ч.2 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, який проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1-15.11.2002 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений із іспитовим строком 2 роки;

2-21.04.2003 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі, звільнений 04.01.2012 року у зв`язку із відбуттям покарання,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник просить вирок змінити, перекваліфікувати дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з ч. 4 на ч. 3 ст. 187 КК України та пом`якшити призначене їм покарання, а у задоволенні цивільного позову відмовити.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 листопада 2014 року засуджені:

ОСОБА_6 за ст. 187 ч. 4 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ст. 353 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_6 покарання у виді 12 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднане не відбуте покарання за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2013 року та остаточно визначено покарання у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_7 за ст. 187 ч.4 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди всього 51775 грн., а також на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 15 273 грн. 72 коп.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає вирок незаконним і необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, а також вважає призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та їх особам.

Вважає, що кваліфікація дій обвинувачених за ст. 187 ч. 4 КК України є безпідставною, а їх дії слід кваліфікувати за ст. 187 ч. 3 КК України. В обґрунтування цих доводів апелянт зазначила, що внаслідок вчинення злочину потерпілі не отримали тяжких тілесних ушкоджень, а обвинувачені не мали умислу на їх спричинення. Крім того, вважає безпідставним обвинувачення у розбійному нападі з метою заволодіння майном в особливо великому розмірі, оскільки хоча обвинувачені дійсно бажали отримати від потерпілих гроші в сумі 500000 грн, та запитували таку суму у потерпілих, але ж фактично заволоділи грошима в сумі 2000 грн.

На думку апелянта, сума майнової шкоди явно завищена та безпідставна а розмір шкоди, який заявлений в цивільному позові в сумі 51775 грн., не знайшов свого підтвердження, оскільки потерпілі не надали доказів, які підтверджують належність їм золотих виробів та їх викрадення обвинуваченими. Як зазначає апелянт, деякі золоті прикраси, зазначені в цивільному позові, обвинувачені не викрадали, а тому, на її думку, це є підставою для відмови у задоволенні цивільного позову.

Обґрунтовуючи доводи стосовно призначеного обвинуваченим покарання, яке вважає занадто суворим, захисник вказує, що судом не враховані наступні дані стосовно кожного з обвинувачених, а саме: вчинення злочину внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, їх щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що обвинувачені стали на шлях виправлення, та, крім того, стосовно ОСОБА_7 те, що він має постійне місце проживання, одружений.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
12 травня 2014 року приблизно о 17 год. 20 хв. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, маючи умисел на заволодіння майном родини ОСОБА_10 в особливо великих розмірах, попередньо спланувавши свої злочинні дії, вчинили розбійний напад.

ОСОБА_6 , діючи згідно розподіленої ролі при вчиненні злочину, вдягнув форму працівника правоохоронного органу та під приводом знайомства нового дільничного інспектора міліції із родиною ОСОБА_10 , увійшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 .

Знаходячись біля будинку, ОСОБА_6 завдав кулаком один удар в область щелепи потерпілого ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_7 із невстановленою особою перелізли через паркан до території домоволодіння, де ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 один удар в область обличчя, схопив її та насильно завів до приміщення будинку.

В той ж час, ОСОБА_6 схопив ОСОБА_11 та, діючи всупереч волі останнього, затягнув його до іншого приміщення вказаного будинку, де ОСОБА_6 та ОСОБА_12 зв`язали мотузками руки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . Невстановлена особа направилась до іншого приміщення будинку, де перебував із ОСОБА_13 , не дозволяючи їй покинути приміщення.

Знаходячись в приміщенні будинку, ОСОБА_6 погрожував ОСОБА_11 , та заподіяв руками та ногами удари по всьому тілу для того, щоб змусити віддати гроші в сумі 500000 грн., які нібито мала родина ОСОБА_10 . ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_6 , що такої суми грошей він не має, після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, погрожував ОСОБА_11 нанесенням тілесних ушкоджень шляхом застосування ввімкненої праски.

В свою чергу, ОСОБА_11 , усвідомлюючи таку погрозу як небезпечну для життя та здоров`я, показав місце в приміщенні майстерні, розташованої на території домоволодіння, де в нього зберігались гроші в сумі 2000 грн. Також в приміщенні майстерні ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 за допомогою молотка, плоскогубців, в результаті чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, забиття губ, травматичної ампутації 4-х зубів, різаних ран голови і кінцівок, садна голови, синців кінцівок, спричинивши тілесні ушкодження легкої та середньої тяжкості.

В той час, коли ОСОБА_6 перебував з ОСОБА_11 в приміщенні будинку та майстерні, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні будинку, переслідуючи спільний умисел, направлений на заволодіння чужим майном в сумі 500000 грн, погрожував застосуванням насильства та наносив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , в результаті чого вона отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку родини ОСОБА_10 , зв`язали потерпілих мотузками, простирадлами та, користуючись безпорадним станом останніх, заволоділи майном потерпілих ОСОБА_10 , а саме: грошима в сумі 2000 грн.; золотим кільцем вартістю 3290 грн.; каменем «рубін» - 1000 грн.; золотим кільцем - 4575 грн., золотим кільцем -4360 грн., золотим кільцем - 2500 грн., золотими сережками у формі - 1550 грн., золотим ланцюжком - 10000 грн., золотим хрестиком - 2500 грн., а всього на загальну суму 31775 грн.

Після цього ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа з місця події зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом кваліфіковані (в межах обвинувачення, зміненого прокурором під час судового розгляду) за ч. 4 ст. 187 КК України як розбій, спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, а також дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 353 КК України як самовільне присвоєння звання службової особи, поєднане із вчиненням суспільно небезпечного діяння, пов`язане з використанням форменого одягу працівника правоохоронного органу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 за ст. ст. 187 ч. 4 , 353 ч. 2 КК України, а ОСОБА_7 за ст. 187 ч. 4 КК України, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Доводи апелянта про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 4 ст.187 КК України, та необхідність кваліфікації їх дій за ч. 3 ст. 187 КК України, позбавлені підстав з огляду на наступне.

В судовому засіданні потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 пояснили, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інша особа вчинили розбійний напад, застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я, з проникненням у житло, та вимагали гроші в сумі 500000 грн.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_14 вштовхнув її у будинок, наніс їй кілька ударів, а ОСОБА_6 затяг ОСОБА_11 в іншу кімнату будинку. Потерпілий ОСОБА_11 вибіг на двір, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наздогнали та побили потерпілого. Пояснила, що ОСОБА_7 вимагав у неї 500000 грн та викрав золоті вироби.

Потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_6 погрожував застосуванням ввімкненої праски. Намагаючись втекти, він вибіг на вулицю, проте ОСОБА_7 та ОСОБА_6 його наздогнали, ОСОБА_6 вдарив його праскою по голові, а ОСОБА_7 закривав ОСОБА_11 рота. Вони затягли потерпілого у будинок, де ОСОБА_6 порізав йому вухо. Потім ОСОБА_6 заподіяв йому удари із застосуванням молотка та плоскогубців, та викрав з кишені куртки 2000 грн.

Пояснення потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 узгоджуються, є послідовними та об`єктивно підтверджуються висновками судово-медичних експертиз,згідно яким згідно з яким у потерпілої ОСОБА_11 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу обличчя, а у ОСОБА_11 - тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді травматичної ампутації 4-х зубів, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів обличчя, забиття губ, різаних ран голови, кінцівок, садна голови, крововиливів кінцівок.

Хоча апелянт оспорює наявність у обвинувачених умислу на заволодіння майном потерпілих в особливо великих розмірах, але ж з пояснень потерпілих слідує, що при вчиненні розбійного нападу обвинувачені вимагали гроші в сумі 500000 грн.

Ці пояснення потерпілих судовому засіданні не оспорювали обвинувачені. Зокрема, ОСОБА_6 пояснив, що від знайомого дізнався про наявність у ОСОБА_10 великої суми грошей в розмірі 500000 грн, і вже при вчиненні злочину він дійсно потребував у потерпілих гроші в цьому розмірі, але потерпілі повідомили, що такої суми немає. Тоді він в приміщенні майстерні викрав 2000 грн, а ОСОБА_7 заволодів золотими виробами.

Обвинувачений ОСОБА_7 теж пояснив, що від ОСОБА_6 дізнався, що в с. Парутине є заможна родина, в яких є значна сума грошей 500000 грн. З метою заволодіння цими грошима, ОСОБА_6 придбав формений одяг працівника міліції та вони приїхали до с. Парутине, де вони проникли до домоволодіння потерпілих: ОСОБА_6 зайшов, представившись дільничним інспектором, а він переліз через паркан. У потерпілої ОСОБА_9 він вимагав гроші, а коли та заявила про відсутність грошей, він з серванту викрав золоті вироби: золоту каблучку, пару сережок у формі пелюсток, одну сережку з рубіном, які поклав до кишені.

Отже, обвинувачені вчинили розбійний напад з метою заволодіння грошовими коштами в сумі 500000 грн, що підтвердили потерпілі, які пояснили про вимагання грошей саме у цьому розмірі. Таким чином, умисел обвинувачених був направлений на вчинення розбою в особливо великих розмірах, оскільки ця сума в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Відповідно до роз`яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

З огляду на наведене, з урахуванням доведеності тієї обставини, що умисел обвинувачених був спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах, їх дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, і підстав для перекваліфікації їх дій, як просить апелянт, немає.

Захисник, оспорюючи кваліфікацію дій обвинувачених, також зазначила про те, що потерпілим не були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а, отже, дії обвинувачених невірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України. Між тим, обвинувачення за кваліфікуючою ознакою - вчинення розбійного нападу, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, не пред`являлося, а тому доводи апелянта в цій частині не обговорюються.

Таким чином, безпідставні посилання апелянта про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, апелянт послалася на неповноту судового розгляду, але ж ця обставина не знайшла підтвердження, а апелянт не навела жодного доводу в обґрунтування цього твердження.

Доводи апелянта про неправильність вирішення судом цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 31775 грн позбавлені підстав, оскільки обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у заволодінні під час розбійного нападу майном потерпілих, а саме грошима в сумі 2000 грн та ювелірними виробами вартістю 29775 грн, а всього на загальну суму 31775 грн.

Крім того, судом в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 20000 грн, і в цій частині висновки суду апелянтом не оспорюються.

Хоча обвинувачені стверджували про те, що в меншому обсязі заволоділи ювелірними виробами, але ж їх доводи судом належним чином перевірені. Висновки суду в цій частині ґрунтуються на показаннях потерпілих, які пояснили суду, що під час розбійного нападу обвинувачені заволоділи грошима в сумі 2000 грн та ювелірними виробами на суму 29775 грн, вказали кількість на найменування цих виробів та підтвердили їх вартість, надавши до суду цінники на вироби, з зазначенням ваги золотих прикрас (т.1, а.п. 66, т.2, а.п. 93).

З огляду на наведене, є вірними висновки суду про стягнення в рахунок відшкодування майнової шкоди 31775 грн та моральної шкоди в сумі 20000 грн,а всього 51775 грн, а тому не знайшли підтвердження доводи апелянта про неправильне вирішення заявленого цивільного позову.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом врахована ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, а також дані щодо особи кожного обвинуваченого, наявність обставини, яка обтяжує покарання.

Зокрема, стосовно ОСОБА_6 врахована його активна роль у вчиненні злочину, а також дані про його особу: раніше судимий, характеризується задовільно, та рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано,що він раніше судимий, та рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання. Крім того, обвинувачений характеризується негативно.

Також, з матеріалів кримінального проведення слідує, що кожен з обвинувачених, будучи раніше судимим за вчинення особливо тяжких злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі через незначний проміжок часу вчинили особливо тяжкий злочин, що, на думку апеляційного суду, свідчить про їх небажання стати на шлях виправлення.

Не є слушними твердження апелянта про безпідставне неврахування судом як обставини, яка пом`якшує покарання обвинувачених вчинення ними злочину внаслідок тяжких особистих чи сімейних обставин, оскільки наявність таких обставин не доведена, а з огляду на вчинення ними особливо тяжкого злочину ця обставина не є такою, що пом`якшує покарання.

Відсутні і підстави вважати про щире каяття обвинувачених і активне сприяння розкриттю злочину, оскільки кожен з обвинувачених вину визнали частково.

Отже, покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, в межах санкції ст. 187 ч.4 КК України, з урахуванням ролі кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, даних про особу винних та обставин, які обтяжують покарання. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченим, судом не встановлені.

ОСОБА_6 остаточне покарання вірно визначено відповідно до вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків, оскільки злочин він вчинив під час невідбутого покарання за попереднім вироком.

На думку апеляційного суду, призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання є необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 листопада 2014 року у відношенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді: