І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2014 року червня 23 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,
за секретаря ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ у залі суду в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 1 2014 04 064 0001828, з розгляду кримінальної справи за висунутим обвинуваченням проти:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого у смт. Васильківці Дніпропетровської області, українця за національністю, з неповною середньою освітою, не одруженого, який за трудовим наймом не працює, приймає участь у вихованні двох малолітніх дітей, постійно мешкає на АДРЕСА_1 , раніше судимого 14.01.2013 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 186 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі, від відбування яких звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням,
у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , маючи не погашену і не зняту в установленому законом порядку судимість за грабіж, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і повторно вчинив злочинне посягання проти приватної власності за наступних обставин.
Так, 26 квітня 2014 року близько 12 години в АДРЕСА_2 , на Сурсько-Литовському цвинтарі, запросивши раніше незнайомого ОСОБА_5 до розпивання алкогольних напоїв, ОСОБА_4 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, став вимагати від нього передачі чоловічої барсетки. Реалізуючи раптовий умисел, ОСОБА_4 з корисливих спонукань, долаючи волю потерпілого до опору, стиснутою в кулак рукою двома ударами в обличчя завдав ОСОБА_5 фізичного болю, чим застосував насильство, яке не являло небезпеки для здоров`я останнього.
Доводячи свій умисел до кінця, ОСОБА_4 , маючи на меті легку наживу, відкрито відібрав у ОСОБА_5 чоловічу барсетку, після чого, почувши звук телефонного дзвінка, вихопив з руки ОСОБА_5 мобільний телефон «Samsung» вартістю в 199 гривень, яким розпорядився на власний розсуд, залишивши місце злочину.
Підсудний ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в скоєному діянні, щиросердно розкаявся і, будучи допитаним в судовому засідання, розповів про встановлені вище обставини злочину. Пояснив суду, що за станом алкогольного сп`яніння не пам`ятає всіх подробиць події, але пригадав як в суботу пасхальної седмиці на цвинтарі за встановлених обставин місця і часу він в компанії двох друзів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 дійсно випадково зустрів перехожого ОСОБА_5 , у якого відібрав чоловічу барсетку. За його власним зізнанням, підсудний двома ударами кулаком в обличчя потерпілого подолав його волю до опору, щоб відібрати цю барсетку. З його слів, телефон він відібрав, почувши його дзвінок. Як слідує з показань підсудного, речі потерпілому були повернуті наступного дня.
Окрім зізнання підсудного, його вина у вчинені злочину підтверджується сукупністю достатніх достовірних даних, здобутих за допомогою доказів, належність яких учасниками судового провадження не заперечується, на підставі чого фактичні обставини у судовому засіданні з`ясовані згідно з істиною у встановленому порядку за частиною третьою статті 349 КПК України.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_5 під присягою в судовому засіданні показав на зустріч на цвинтарі з раніше незнайомим підсудним і його товаришами, які відрекомендувалися йому працівниками цвинтаря, після чого ОСОБА_4 став вимагати передачі йому барсетки. Як слідує з показань потерпілого, правдивість і правильність яких підтвердив підсудний, у відповідь на відмову віддати річ підсудний двома ударами в обличчя завдав йому фізичного болю, відібравши її силоміць, після чого відійшов осторонь. Зі слів потерпілого, у нього раптом задзвонив телефон, що почув підсудний, який вихопив телефон з рук і з місця злочину зник.
Сторони обвинувачення і захисту не оспорюють дані огляду місця події під протокол від 26.04.2014 (том 1 а.с. 3-5), якими підтверджене місце і обстановка викрадення речей, а так само дані особистого огляду ОСОБА_4 під протокол від 27.04.2014 (т. 1 а.с. 6-8), який вказує на піймання його «на гарячому» з виявленням мобільного телефону, що за imei-кодом тотожний тому, який був придбаний потерпілим. ОСОБА_5 надав виписаний гарантійний талон на придбаний ним особисто мобільний телефон, вартість якого підтверджена доданим до талону фіскальним чеком (т. 1 а.с. 11, 12), що в сукупності доводить дійсність предмета злочину і причетність підсудного до злочину. У способі і характері насильницьких дій ОСОБА_4 викритий у підсумку слідчого експерименту, проведеного під протокол від 18.05.2014 (т. 1 а.с. 83-88), під час якого перевірені на місцевості показання потерплого, які він підтвердив в судовому засіданні.
Оцінивши показання ОСОБА_4 в суді в сукупності з відомостями про предмет злочину і обстановку його виявлення, належить дійти переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних підсудним добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно з ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
Суд за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх з`ясованих обставин в їх сукупності, дійшов висновку, що вина підсудного ОСОБА_4 і обставини ним скоєного знайшли своє підтвердження в судовому засіданні дослідженими достатніми доказами, а його умисні дії, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна із завданням побоїв особою, яка має судимість за грабіж, підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України грабежем, поєднаним з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненим повторно.
Призначаючи у відповідності до ст. 65 КК України вид і міру покарання, суд, керуючись правосвідомістю, враховує вчинення умисного злочину, віднесеного кримінальним Законом за формальною ознакою до тяжких злочинів, що посягає на відносини приватної власності, непорушність яких гарантована державою. Ступінь тяжкості злочину за матеріальною ознакою характеризується суспільною небезпечністю з огляду на раптовість виникнення умислу і його етіологію в сфері дозвілля, що визначає вчинений насильницькій грабіж як ситуативний.
Також суд приймає до уваги особу підсудного, який на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, робив спроби отримувати доходи із законних джерел, проте виявився не здатним створити сім`ю, засновану на законному шлюбному союзі. За повного визнання підсудним своєї вини до пом`якшуючих покарання обставин суд згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України відносить проявлене щире каяття, тоді як вчинення злочину на ґрунті пияцтва у стані алкогольного сп`яніння має обтяжувати покарання згідно з п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України.
Відповідно, з урахуванням обставин, які як обтяжують, так і пом`якшують покарання, з огляду на характер і ступінь тяжкості злочину, зважаючи на вік ОСОБА_4 , характер асоціальної спрямованості його особистості в дозвіллі, майновий і сімейний стан суд дійшов стійкого внутрішнього переконання про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, на підставі чого в силу ст. 65 КК України знаходить за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі, визначивши достатній для попередження нових злочинів строк, за якого мета покарання за ст. 50 цього Кодексу буде досягнута, а підсудного спіткає справедлива кара за скоєне за ст. 186 КК України.
Крім того, за визначенням ст. 165 КВК України ОСОБА_4 не витримав випробування і вчинив злочин до закінчення іспитового строку, встановленого йому Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, на підставі чого суд вважає достатнім на виконання ч. 3 ст. 78 КК України приєднати частково до призначеного покарання не відбуте покарання за попереднім вироком цього суду від 14.01.2013 за правилами ст. 71 КК України.
Для забезпечення належної поведінки підсудного відповідно до ст. 177 КПК України з метою запобігання процесуальним ризикам ухилення від суду і виконання вироку в рамках кримінального провадження доцільно продовжити згідно з ст. 331 цього Кодексу застосування до підсудного запобіжного заходу, обраного за ст. 183 КПК України під час досудового розслідування, що відповідно до ст. 132 КПК України має визнаватися виправданим.
Керуючись ст.ст. 331, 368, 374 КПК України,
ОСОБА_4 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчинені передбаченого за ч. 2 ст. 186 КК України грабежу з призначенням покарання у чотири роки позбавлення волі, до якого згідно з ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2013 року, остаточно призначивши ОСОБА_4 за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки один місяць.
Зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_4 під вартою, обчислюючи початок строку відбування остаточного покарання з 27 квітня 2014 року.
мобільний телефон «Samsung» imei НОМЕР_1 , переданий під розписку ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, вважати повернутим у законне володіння за належністю;
протоколи допитів свідків, очних ставок та інші документи про зафіксовані процесуальні дії, зберігати у кримінальній справі.
Тримання підсудного ОСОБА_4 під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, залишивши застосований запобіжний захід без змін.
Вирок, за виключенням підстав заперечення обставин, дослідження яких під час судового розгляду визнано недоцільним, підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом 30 днів, починаючи з наступного після його проголошення дня, а так само підсудним з наступного за днем вручення копії цього вироку, із плином яких набирає законної сили. Копію вироку після його проголошення вручити підсудному та прокурору негайно.
Головуючий