Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С. С.,суддів
Вільгушинського М. Й., Дембовського С.
Г., за участю прокуроразахисника
Саленка І. В.,ОСОБА_5розглянула в
судовому засіданні в м. Києві 14 серпня
2014 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженого
ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 на
вирок Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 29 квітня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 05 вересня 2013 року.

Вироком Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2013 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що судимостей не мав,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 15 років.

Згідно з цим вироком ОСОБА_6 14 травня 2004
року після

19.00 год. в будинку АДРЕСА_1 умисно з
метою позбавлення життя ОСОБА_7 на
ґрунті раптово виниклих неприязних
відносин, не менше 17 разів вдарив її по
голові невстановленим предметом,
завдавши їй тілесних ушкоджень, від
яких потерпіла померла на місці події.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 31 жовтня

2011 року цей вирок районного суду
залишено без зміни.

У касаційних скаргах засуджений та
його захисник просять скасувати
оскаржувані судові рішення і направити
кримінальну справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції через
істотні порушення процесуального
закону, унаслідок допущення яких було
постановлено незаконні рішення щодо
ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення касаційних скарг,
захисника, який просив їх задовольнити
і скасувати оскаржувані судові
рішення, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши
доводи, наведені у скаргах, колегія
суддів дійшла висновку, що у
задоволенні касаційних скарг слід
відмовити на таких підставах.

У своїх скаргах засуджений та його
захисник порушують питання про
перегляд судових рішень у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
однобічністю й неповнотою досудового
та судового слідства. Проте зазначені
обставини були предметом дослідження
судів першої та апеляційної інстанцій
і перегляду в касаційному порядку
відповідно до вимог ст. 398 КПК України
1960 року не підлягають, а отже, при
касаційному розгляді кримінальної
справи колегія суддів виходить із
фактичних обставин справи,
встановлених судом.

Як убачається з матеріалів справи,
доводи щодо невинуватості

ОСОБА_6 засуджений та його захисник
висловлювали під час розгляду справи
судами першої та апеляційної
інстанцій, які обґрунтовано визнали ці
доводи безпідставними. Свої висновки
щодо винуватості ОСОБА_6, з якими
погодилась і колегія суддів
касаційного суду, суд першої інстанції
належним чином умотивував у
постановленому судовому рішенні. Ці
висновки підтверджено доказами, які
суди ретельно перевірили та належним
чином оцінили.

Жодних даних, що ставили б під сумнів
достовірність наявних у справі
доказів, у тому числі показань
потерпілої чи свідків, даних, наявних у
висновках експертиз та у протоколах
інших слідчих дій у справі, під час
перевірки матеріалів справи не
встановлено. Ці докази узгоджуються
між собою, а підстав вважати їх
недостовірними з матеріалів справи не
вбачається.

Крім того, всі доводи сторони захисту
щодо сумнівів у винуватості ОСОБА_6 в
інкримінованому йому протиправному
діянні, допустимості чи достовірності
доказів, зібраних у ході досудового чи
судового слідства, належним чином було
перевірено судом першої інстанції.

Доводи про недопустимість ряду доказів
у справі, а також про недостовірність
показань потерпілої чи свідків
захисник наводив у своїй апеляції, їх,
як видно з матеріалів справи, ретельно
було перевірено судом апеляційної
інстанції, у результаті чого ухвалі
цього суду на підставі аналізу доказів
та норм процесуального закону наведено
детальні обгрунтування мотивів, з яких
ці доводи визнанні необгрунтованими.

Ухвала апеляційного суду повністю
відповідає вимогам ст. 377 КПК України, а
доводи наведені, у ній на спростування
апеляцій засудженого та його
захисника, - матеріалам справи, в
результаті перевірки яких встановлено,
що висновки апеляційного суду про
допустимість та належність доказів, на
підставі яких було постановлено вирок,
є правильними, а судові рішення щодо
ОСОБА_6 відповідають вимогам
процесуального закону та положенням
ст. 62 Конституції України.

Незадоволення судом клопотань сторони
захисту у справі не можна вважати
істотним порушенням процесуального
закону, оскільки позитивне вирішення
заявлених у ході судового розгляду
клопотань є правом суду, а не його
обов'язком.

Вказівка захисника про неврахування
районним судом строку, протягом якого
ОСОБА_6 перебував під вартою в ході
досудового та судового слідства, є
неактуальною, оскільки цю помилку суду
першої інстанції було виправлено
апеляційним судом шляхом внесення змін
до вироку суду щодо засудженого.

Що стосується покарання, призначеного
ОСОБА_6, то воно обрано судом відповідно
до вимог закону.

Як убачається з матеріалів справи, суд,
вирішуючи питання щодо виду й міри
необхідного покарання, врахував
тяжкість вчиненого злочину та дані про
особу засудженого. Зокрема, суд
урахував те, що ОСОБА_6 раніше до
кримінальної відповідальності не
притягувався, не працював, завданої
шкоди не відшкодував, а також урахував
негативну характеристику засудженого
за місцем проживання та особливості
його психічного здоров'я.

Обставиною, що обтяжує покарання
ОСОБА_6, було визнано вчинення злочину
щодо особи похилого віку, а обставин,
які би пом'якшували покарання, судом
встановлено не було.

З урахуванням наведеного, конкретних
обставин справи характеру та способу
вчинення злочину колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду про
призначення ОСОБА_6 покарання у виді
позбавлення волі на строк 15 років є
мотивованим і таким, що відповідає
вимогам ст. 65 КК України, оскільки таке
покарання ефективно сприятиме
виправленню засудженого та
попередженню вчинення ним нових
злочинів.

Підстав для пом'якшення призначеного
судом ОСОБА_6, навіть з урахуванням
доводів захисника, що позитивно
характеризують засудженого, колегія
суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
би перешкодили чи могли перешкодити
суду повно й усебічно розглянути
справу і постановити законне,
обґрунтоване та справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 29 квітня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 05 вересня 2013 року щодо
ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні
скарги засудженого та його захисника -
без задоволення.

Судді:

_________________С. С. Слинько_______________М. Й.
Вільгушинський________________С. Г.
Дембовський