Справа № 314/1018/15-к
Провадження № 1-в/314/255/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просить його задовольнити, замінити невідбуту частину покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає частково, а саме не визнає факту вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, вважає, що необґрунтовано засуджений Ленінським районним судом

м. Запоріжжя за цей злочин, однак своєю працею він довів, що заслуговує пом`якшення покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 03 вересня 2010 року. Під час утримання у Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав три стягнення, заохочень не мав. З 05 серпня 2011 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги встановленого режиму відбування покарання порушував, за що мав одне стягнення, за сумлінну поведінку і ставлення до праці вісім разів заохочувався правами начальника установи та начальника відділення. На даний час працевлаштований в житловій зоні на посаді днювального на відділенні СПС, до праці ставиться сумлінно. На заходи виховного впливу реагує посередньо. У відношенні до представників адміністрації установи тактовний. Згідно ст. 118 КВК України, залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, до виконання цих робіт ставиться з розумною ініціативою, але потребує контролю. Приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення». У скоєному злочині вину не визнає, не розкаюється. Комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, тому відносно нього не можливо застосувати ст. 82 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_5 вину у скоєному злочині, передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України, не визнає, відповідних висновків для себе не зробив, отже, на шлях виправлення не став.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці. Рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за скоєння ним ряду злочинів, в тому числі злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням до житла).

У судовому засіданні засуджений пояснив, що вину у скоєному визнає частково, вважає необґрунтованим та незаконним його засудження за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про відсутність щирого каяття у вчиненому, оскільки визнання вини є складовою частиною щирого каяття, передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте визнання своєї провини, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Без усвідомлення засудженим факту вчинення суспільно-небезпечної дії, яка не притаманна правослухняній поведінці та підпадає під ознаки кримінального злочину, неможливо забезпечити настання найпершої та найголовнішої цілі призначеного покарання - виправлення засудженого.

Крім того, одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Запорізькому слідчому ізоляторі ОСОБА_5 вимоги режиму утримання порушував, за що йому тричі оголошено догану, на теперішній час стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

З 05 серпня 2011 року засуджений відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101), вимоги режиму утримання порушував, за що йому постановою від 13.12.2011 оголошено догану, на теперішній час стягнення погашено у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці вісім разів заохочувався правами начальника відділення та начальника установи.

Згідно з довідками, засуджений був працевлаштований протягом січня, березня-грудня 2013 року, січня-липня та вересня-жовтня 2014 року, залучався до роботи по благоустрою колонії. З листопада 2014 року по теперішній час ОСОБА_5 не працевлаштований.

Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, не була стабільно позитивною та активною.

На фоні невизнання вини за одним з епізодів злочину сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а його відношення до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою пом`якшення покарання.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) та не знаходить досить підстав для заміни ОСОБА_5 невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 82 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

23.03.2015

23.03.2015