Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/131/14-к
№ провадження
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2014 року Сколівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Микитина
В.Я.;

з участю секретаря Корнута
Т.Б.;

з участю прокурора Кіїв М.Р.;

обвинуваченого ОСОБА_1.;

та потерпілої ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області кримінальне
провадження по обвинуваченню ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця
та жителя АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з середньою
спеціальною освітою,
військовозобов'язаного, розлученого,
не працюючого, раніше судимого 03.12.2010
року Сколівським районним судом
Львівської області за ч. 1 ст. 164 КК
України до обмеження волі строком на
один рік із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК
України - звільнення від відбування
призначеного покаранням з іспитовим
терміном один рік та покладенням на
нього певних обов'язків, судимість
погашена; 06.12.2012 року за ч. 2 ст. 164 КК
України до двохсот годин громадських
робіт, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164
КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_1., будучи особою,
раніше судимою за злісне ухилення від
сплати аліментів на дітей, у період з
листопада 2012 року по грудень 2013 року,
отримуючи в середньому кошти у сумі від
800 за виконання різного роду робіт у
громадян, всупереч вимогам ст. 180 СК
України, згідно з якою він, як батько,
зобов'язаний утримувати своїх дітей,
порушуючи право дитини на повноцінне
життя та всебічний розвиток, надалі
злісно ухилявся від сплати призначених
рішенням Сколівського районного суду
Львівської області від 17.04.2008 року
аліментів на користь колишньої дружини
ОСОБА_2., тобто коштів на утримання
малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження у розмірі 300 грн.
щомісячно, починаючи з 06.02.2008 року і до
досягнення нею повноліття, чим
допустив заборгованість по сплаті
аліментів станом на 01.01.2014 року в сумі 4
200 грн., що сукупно складає суму виплат
більш ніж за шість місяців відповідних
платежів, а всього заборгованість по
сплаті аліментів з часу їх призначення
становить 21 250 грн. 00 коп..

У судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_1., після роз'яснення йому змісту
ч. 3 ст. 349 КПК України та переконання
суду у відсутності сумнівів щодо
добровільності позиції
обвинуваченого, вину визнав повністю
та пояснив, що дійсно з листопада 2012 по
грудень 2013 року не здійснював оплату
аліментів на свою малолітню дитину,
внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка у сукупності із вже
раніше існуючою заборгованістю по
сплаті аліментів становить 21 250 грн..
Такі його дії пов'язані з тим, що у нього
відсутні кошти через те, що немає
роботи. На даний час він кається у
скоєному, обіцяє влаштуватись на
роботу і погасити всю заборгованість
по аліментах на дитину і у подальшому
вчасно проводити їх оплату.

Враховуючи те, що обвинувачений
ОСОБА_1. свою вину у вчиненому
кримінальному правопорушенні визнав
повністю, інші учасники процесу не
оспорюють фактичні обставини справи і
судом встановлено, що обвинувачений
правильно розуміє зміст цих обставин,
відсутні будь-які сумніви у
добровільності та істинності його
позиції, заслухавши думку учасників
судового розгляду, які не заперечували
проти розгляду кримінального
провадження в порядку, передбаченому ч.
3 ст. 349 КПК України, та роз'яснивши їм
положення ч. 3 ст. 349 КПК України про
наслідки застосування обмеженого
дослідження доказів, а саме про
позбавлення їх у такому випадку права
подальшого оспорювання цих обставин
провадження в апеляційному порядку,
суд визнає недоцільним дослідження
інших доказів відносно тих обставин
провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вище наведеного, суд
допитавши обвинуваченого та
дослідивши матеріали кримінального
провадження, прийшов до висновку, що
вина обвинуваченого ОСОБА_1. у вчинені
ним кримінального правопорушення при
обставинах, викладених в
обвинувальному акті, доведена у
судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого
ОСОБА_1. вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 164
КК України, як злісне ухилення від
сплати встановлених рішенням суду
коштів на утримання дітей (аліментів),
вчинене особою, раніше судимою за таке
кримінальне правопорушення.

Обтяжуючих вину обвинуваченого
ОСОБА_1. у вчиненні кримінального
правопорушення обставин, передбачених
ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Пом'якшуючою вину обвинуваченого
ОСОБА_1. у вчиненні кримінального
правопорушення обставиною,
передбаченою ст. 66 КК України, суд
вбачає його щире каяття у скоєному та
активне сприяння у розкритті
кримінального правопорушення.

При визначенні міри покарання
обвинуваченому ОСОБА_1. суд враховує
суспільну небезпеку вчиненого
кримінального правопорушення, особу
обвинуваченого, який посередньо
характеризується за місцем проживання,
на «Д» обліку у лікаря нарколога та
лікаря психіатра Сколівської ЦРЛ
Львівської області не перебуває,
раніше притягався до кримінальної
відповідальності, був засуджений і
відбув міру покарання, судимість не
погашена, а також той факт, що він
повністю визнав свою вину, щиро
розкаюється у вчиненому кримінальному
правопорушенні та активно сприяв
розкриттю злочину. Суд враховує і те, що
обвинувачений ніде не працює.

З урахуванням наведених обставин, суд
під час вирішення питання про обрання
міри покарання обвинуваченому ОСОБА_1.
вважає за доцільне призначити його у
межах, установлених санкцією ч. 2 ст. 164
КК України у вигляді обмеження волі на
певний строк. Одночасно суд вважає за
можливе застосувати до обвинуваченого
ОСОБА_1. ст. 75 КК України - звільнення від
відбування покарання з випробуванням,
та покласти на нього певні обов'язки,
визначені у ст. 76 КК України.

Цивільного позову не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України,
суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України і
призначити йому покарання у вигляді
обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України
засудженого ОСОБА_1 звільнити від
відбування покарання з випробуванням,
якщо він протягом 1 (одного) року
іспитового строку не вчинить нового
кримінального правопорушення і
виконає покладені на нього обов'язки.

Згідно ст. 76 ч. 1 п. п. 2, 3, 4 КК України
зобов'язати засудженого ОСОБА_1 не
виїжджати за межі України на постійне
місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої інспекції,
повідомляти органи
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання або роботи та
періодично з'являтися у вказані органи
для реєстрації.

Міру запобіжного заходу засудженому
ОСОБА_1 до вступу вироку у законну силу
не обирати.

Копію вироку негайно, після його
проголошення, вручити засудженому та
прокурору.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після ухвалення рішення
судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
протягом тридцяти днів з моменту його
проголошення, або з моменту вручення
копії вироку засудженому, який
перебуває під вартою через Сколівський
районний суд Львівської області з
підстав, передбачених ст. 394 КПК
України.

Суддя
В.Я. Микитин