Справа № 712/1-136/11
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями потерпілого ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2014 року.

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одружена, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працююча, не судима,

засуджена за ч. 4 ст. 190 КК на 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину й виконає покладені на неї судом обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді застави, до вступу вироку в законну силу - залишено без змін. Після набрання вироком законної сили постановлено заставу в розмірі 17 000 грн. повернути заставодавцю ОСОБА_7 .

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк перебування її під вартою з 11.01.2013 року по 07.05.2013 року.

Цивільний позов ОСОБА_12 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_12 100 (сто тисяч) грн. матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_14 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 100 (сто тисяч) грн. матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_15 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_15 55 438 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_8 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) грн. матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_16 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_16 85 282 (вісімдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_9 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_9 85 282 (вісімдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. матеріальної шкоди.

Речові докази: довідки Закарпатської регіональної філії ДП Центр Земельного Державного Кадастру постановлено зберігати при матеріалах справи.

За вироком суду, ОСОБА_6 з жовтня 2007 року по листопад 2008 року, з метою незаконного збагачення, шляхом обману та зловживання довірою громадян ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 під приводом обіцянки в сприянні через офіційні органи та офіційному порядку оформити їм земельні ділянки на території м. Ужгорода та Ужгородського району, умисно, повторно, незаконно заволоділа належними останнім грошовими коштами в загальній сумі 64 000 доларів США, що становить особливо великі розміри, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 31.10.2007 року, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння грошовими коштами громадянина ОСОБА_16 та громадянина ОСОБА_14 , шляхом обману та зловживанням довірою останніх, під приводом обіцянки в сприянні через офіційні органи та офіційному порядку оформити земельну ділянку площею 0.07 га. кожному на території м. Ужгорода в дійсності, не маючи наміру в такому сприянні, та переконавши їх у наділенні її такими можливостями, спонукала останніх у передачі їй грошей у сумі відповідно 10 000 і 5 000 доларів США, для нібито подальшої їх офіційної сплати у відповідні органи для оформлення та видачі земельного акту на право власності на земельні ділянки. З метою переконання ОСОБА_16 та ОСОБА_14 в правдивості своїх намірів, ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , договір позики зареєстрований за №4946 від 31.10.2007 року, серії ВКА 974441 фактично, не маючи намір використовувати отримані від них грошові кошти, за обумовленим з потерпілими призначенням та повертати їх власникам, приховала факт відсутності у неї можливостей та повноважень в такому сприянні в оформленні земельних ділянок.

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , будучи введені в оману, передали ОСОБА_6 гроші в сумі 10 000 та 5000 доларів США відповідно, якими остання шахрайським шляхом заволоділа та звернула на свою користь, чим спричинила ОСОБА_16 та ОСОБА_14 матеріальні збитки на вказані суми.

Крім того, аналогічним способом, шляхом обману та зловживанням довірою ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 під приводом обіцянки в сприянні через офіційні органи та офіційному порядку оформити їм земельні ділянки на території м. Ужгорода, площею по 0.07 га. кожному, ОСОБА_6 05.11.2007 року заволоділа грошовими коштами ОСОБА_12 в сумі 10 000 доларів США, а також 05.12.2007 року грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 10 000 доларів США та ОСОБА_14 в сумі 5 000 доларів США.

При цьому, з метою переконання потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 в правдивості своїх намірів, ОСОБА_6 05.11.2007 року уклала з ОСОБА_12 в особі ОСОБА_9 договір позики зареєстрований за № 5039 серії ВКА 974519, та 05.12.2007 року зі ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , в особі ОСОБА_9 договір позики зареєстрований за № 5627 серії ВКВ616106, фактично не маючи намір використовувати отримані нею від потерпілих грошові кошти за обумовленим з ними призначенням та повертати їх власникам, і приховала факт відсутності у неї можливостей та повноважень в такому сприянні в оформленні земельних ділянок.

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , будучи введені в оману, передали ОСОБА_13 гроші в сумі по 10 000 доларів США кожен, а ОСОБА_14 10 5 000 доларів США, якими остання шахрайським шляхом заволоділа та звернула на свою користь, чим спричинила ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 матеріальні збитки на вказані суми.

Також, аналогічним способом, шляхом обману та зловживанням довірою ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 під приводом обіцянки в сприянні через офіційні органи та офіційному порядку оформити їм земельні ділянки на території Баранинської сільської ради Ужгородського району площею по 0.10 га. кожному, ОСОБА_6 17.11.2008 року заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 та ОСОБА_17 по 6 000 доларів США кожного, а також 28.11.2008 року грошовими коштами ОСОБА_19 в сумі 12 000 доларів США.

При цьому з метою переконання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в правдивості своїх намірів, ОСОБА_13 17.11.2008 року уклала з ОСОБА_8 та ОСОБА_17 письмові розписки, а також 28.11.2008 року організувала укладення двостороннього договору позики №835, серії ВКМ 844468, який був укладений між ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , який діяв від імені ОСОБА_6 і був переконаним в законності намірів останньої. Водночас укладаючи вказані розписки та договір позики ОСОБА_6 фактично не мала наміру використовувати отримані нею грошові кошти від ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 за обумовленим із ними призначенням та повертати їх власникам, і приховала від останніх факт відсутності в неї можливостей та повноважень у такому сприянні в оформленні земельних ділянок.

Внаслідок вказаних дій, будучи введені в оману, ОСОБА_8 та ОСОБА_17 передали ОСОБА_6 грошові кошти в сумі по 6 000 доларів США кожен, а ОСОБА_18 12 000 доларів США, якими ОСОБА_6 шахрайським шляхом заволоділа та звернула на свою користь, чим спричинила ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 матеріальні збитки на вказані суми.

В апеляції представник потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить змінити рішення суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої ОСОБА_6 внаслідок м`якості та застосувати до останньої покарання пов`язане з позбавленням волі, надавши їй можливість працевлаштуватися на роботу в місцях позбавлення волі та повернути кошти. Вказує, що при призначенні покарання суд не обґрунтував свій висновок, чому саме вважає, що виправлення ОСОБА_13 можливе без реального виконання покарання, не врахував характер та тяжкість вчиненого нею злочину, характеризуючі її особу обставини, соціально значиму поведінку ОСОБА_6 до й після вчинення злочину. Суд не дав належну оцінку тому факту, що ОСОБА_6 не має місця роботи, не працювала й не працює по сьогоднішній день, впродовж трьох років ухилялася від суду, знаходилася в розшуку. Внаслідок її злочинних дій матеріально постраждали обмануті нею мешканці Ужгорода та Ужгородського району, вину не визнала й не покаялася. До цього часу отримані шахрайським шляхом кошти не повернула. Окрім того, посилається на кримінальне провадження по іншим епізодам шахрайства, вчиненого ОСОБА_13 , що знаходиться в суді.

В апеляції потерпілий ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, постановити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі на дванадцять років із конфіскацією всього належного їй майна. Вважає, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої через його м`якість. Призначаючи покарання ОСОБА_6 за вчинений нею злочин, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 65, 75 КК України. Зокрема, не врахував, що ОСОБА_6 повторно вчинила особливо тяжкий, корисливий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Будь - яких заходів по відшкодуванню завданої злочином шкоди не вчинила. Під час досудового слідства ОСОБА_6 вину не визнавала, змінювала покази, далі продовжувала обманювати потерпілих, зокрема, надавала їм підроблені документи про нібито позитивне вирішення питань, за які отримала від них кошти, з метою ухилення від досудового слідства та суду, на порушення підписки про невиїзд, виїхала за межі області, більше трьох років перебувала в розшуку та в подальшому була затримана на території АР Крим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову апелянтів - потерпілого ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , які підтримали вимоги з наведених в апеляціях підстав, потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , прокурора, які підтримали апеляції і просили призначити ОСОБА_6 суворіше покарання без застосування ст. 75 КК України, пояснення ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , які вважали вирок законним і обґрунтованим, просили залишити такий без змін, а апеляції без задоволення або скасувати вирок і повернути кримінальну справу на додаткове розслідування, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені в апеляціях доводи, провівши частково судове слідство і дослідивши докази, що характеризують особу ОСОБА_6 , провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 365 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляції з точки зору його законності та обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, дослідженим у судовому засіданні доказам.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нею злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч. 4 ст. 190 КК України апелянти, як видно зі змісту апеляцій, не оспорюють, а тому, відповідно до вимог частини першої статті 365 КПК України (в редакції закону 1960 року), такі апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції належним чином не виконав вимоги ст. 65 КК України, згідно якої при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання, суд не встановив і належним чином не мотивував, які саме обставини справи або дані про особу він визнає такими, що приводять до висновку про можливість виправлення обвинуваченої при обраному покаранні без застосування додаткового покарання та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Як правильно зазначено в апеляціях, при призначенні ОСОБА_6 покарання судом не враховано ступінь тяжкості скоєного нею злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, кваліфіковано як особливо тяжкий, направленість злочинних дій щодо шести потерпілих, заволодіння чужими коштами в сумі 64 000 доларів США, які не повернуті потерпілим, перебування протягом 3 років у розшуку, ухилення від слідства і суду.

З урахуванням заволодіння коштами у встановленому розмірі відшкодування коштів на користь потерпілого ОСОБА_8 на стадії апеляційного перегляду справи в сумі 4000 грн. та 1300 грн. є незначним.

А відтак такий висновок свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок його м`якості, таке покарання та звільнення від його відбування не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення нею нових злочинів.

Крім того, ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року касаційну скаргу потерпілого задоволено, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 травня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Суд касаційної інстанції вказав, що у разі встановлення тих самих фактичних обставин кримінальної справи, призначене покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України вважати таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженої.

Відповідно до ст. ст. 399, 400 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при повторному розгляді справи, а посилення покарання при новому розгляді справи апеляційним судом допускається тільки за умови, що вирок було скасовано за м`якістю покарання за скаргою прокурора або потерпілого чи його представника, а також коли при новому розслідуванні справи буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжкий злочин, або коли збільшився обсяг обвинувачення.

Отже, доводи апеляцій потерпілого ОСОБА_8 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 щодо виду та розміру покарання, а також про звільнення ОСОБА_21 від його відбування у зв`язку з невідповідністю тяжкості злочину та особі внаслідок його м`якості заслуговують на увагу. Вирок в цій частині підлягає скасуванню з наведених підстав.

Дані апеляції колегія суддів задовольняє частково, оскільки потерпілий ОСОБА_8 просить призначити ОСОБА_6 максимальне за своїм розміром покарання, а адвокат ОСОБА_11 змінити вирок і призначити інше більш суворе покарання, що не узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Вирішуючи питання про обрання іншого виду і розміру покарання колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувалася (т. 1 а.с. 106), за місцем проживання характеризується позитивно (т. 1 а.с. 115, т. 3 а.с.40), має на утриманні трьох неповнолітніх дітей (т. 1 а.с.116, 117, т. 3 а.с.37-39), вину у вчиненні злочину визнала, шкодує про вчинене.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин апеляційний суд визнає можливим призначити ОСОБА_6 найнижче за своїм розміром покарання в межах санкції ч. 4 ст. 190 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що на переконання колегії суддів є необхідним і достатнім для виправлення підсудної та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 приїхала до м. Ужгорода Закарпатської області з с. Бережанка Херсонської області з двома молодшими дітьми, які не мають місця проживання в м. Ужгороді і можуть залишитись без догляду, що обвинувачена не має наміру переховуватись від відбування покарання, колегія суддів змінює щодо неї запобіжний захід з тримання під вартою, який обраний ухвалою апеляційного суду від 12.02.2015 року (т. 3 а.с.162-163) і фактично не застосований до неї на попередній заставу у розмірі 17000 грн. до набуття вироку чинності.

Наведені адвокатом ОСОБА_7 доводи про суттєве порушення прав на захист ОСОБА_6 під час досудового слідства, які є на його думку підставою для скасування вироку і направлення справи на додаткове розслідування, що виразилось у зазначенні олівцем кількості аркушів томів кримінальної справи у протоколі про оголошення обвинуваченій про закінчення слідства і про пред`явлення їй та її захиснику матеріалів справи від 20.03.2010 року (т. 2 а.с.188) колегія суддів до уваги не бере як такі, що не впливають на законність та обґрунтованість вироку.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 18.04.2014 року щодо ОСОБА_6 колегія суддів враховує як доказ, який характеризує особу, але не застосовує його при визначенні міри покарання, оскільки при його ухваленні суд першої інстанції врахував вирок суду від 10.02.2014 року, який скасовується даним вироком апеляційного суду, що є підставою для його перегляду в майбутньому.

Керуючись ст. ст. 323 - 324, 365, 378 КПК України (в редакції 1960 року), апеляційний суд

постановив:

апеляції потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили змінити з тримання під вартою на заставу в розмірі 17000 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

На вирок апеляційного суду через цей суд до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ можуть бути подані касаційні скарги протягом одного місяця з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3