В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/613/15-к
Провадження № 1-кп/348/90/15

31 березня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000073 за обвинувальним актом від 13 березня 2015 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з базовою вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця виведеного в розпорядження командувача військ ОК ІНФОРМАЦІЯ_2 та на час перебування у розпорядженні зарахованого у списки особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 , несудимого, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -

Встановив:
Відповідно до обвинувального акту від 13.03.2015 року під час досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 11 травня 2014 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 на військову службу за мобілізацією на особливий період та згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 11 травня 2014 року № 3, зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення і призначений на посаду номера обслуги відділення охорони 5 батальйону територіальної оборони Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_5 у військовому званні

солдат .

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, обвинувачений

ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, військової Присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу , ст. 10 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей , ст.ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України всі військовослужбовці зобов`язані здійснювати забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак, обвинувачений ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, після завершення стаціонарного лікування, яке він проходив з 23 вересня по 10 жовтня 2014 року у ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_2 ) із діагнозом Гостра реакція на стрес, антено-невротичний синдром , 11 жовтня 2014 року у розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована в

АДРЕСА_1 вчасно не повернувся, а вибув до місця свого проживання в АДРЕСА_1 , де перебував до 10 лютого 2015 року і проводив час на власний розсуд.

У період з 11 жовтня 2014 року по 10 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем до місця несення військової служби у військове містечко № НОМЕР_3 АДРЕСА_1 та органів військового управління не прибував, обов`язків військової служби безпідставно не виконував, тобто тривалістю понад один місяць був відсутній за місцем несення служби та проводив службовий час на власний розсуд.

10 лютого 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону, де надав пояснення з приводу відсутності на службі та припинив вчиняти злочин.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 будучи на посаді номера обслуги відділення охорони 5 батальйону територіальної оборони Збройних Сил України

ІНФОРМАЦІЯ_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин та дозволу командування військової частини, 11 жовтня 2014 року після закінчення стаціонарного лікування вчасно не прибув та був відсутній за місцем несення служби до 10 лютого 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць і проводив службовий час на власний розсуд по місцю свого проживання, чим вчинив злочин передбачений ч.3 ст.407 КК України.

13 березня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч.3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість в обсязі підозри.

Також, вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , за ч.3 ст.407 КК України, а саме 2 роки позбавлення волі і на підставі ст.58 КК України застосувати до ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 (двох) років службового обмеження з відрахуванням щомісячно 10 відсотків від суми його грошового забезпечення в дохід держави.

В угоді також передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 ч.1 п.2 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із ст. 469 ч.4 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин передбачений ч.3 ст.407 КК України, в вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 і визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному актів та щиро розкаявся у вчиненому.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між старшим прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Враховуючи особу обвинуваченого та обставини при яких вчинений ним злочин те, що ОСОБА_4 бажає в подальшому проходити військову службу в Збройних Силах України, захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити у вигляді 2 роки позбавлення волі і підставі ст.58 КК України застосувати до ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 (двох) років службового обмеження з відрахуванням щомісячно 10 відсотків від суми його грошового забезпечення в дохід держави..

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд
З а с у д и в:
Затвердити угоду від 13 березня 2015 року про визнання винуватості укладеної між старшим прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону

ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання, а саме у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.58 КК України і призначити йому покарання у вигляді - 2 (двох) років службового обмеження з відрахуванням щомісячно 10 відсотків від суми його грошового забезпечення в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1