Дата документу Справа № 314/6446/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/395/15
Єдиний унікальний № 314/6446/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Василівським районним судом Запорізької області:

- 29.08.1995 року за ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців;

- 11.04.1996 року за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. ст. 42, 43 КК України (в ред. 1960 р.) до 4 років позбавлення волі. Звільнений 28.09.1999 року на підставі постанови Кіровського районного суду м. Макєєвка Донецької області умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 12 днів;

- 03.10.2000 року за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 43 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 20.06.2003 року за відбуттям строку покарання;

- 20.10.2004 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 -ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 19.06.2006 року на підставі постанови Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2006 року умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 26 днів;

- 09.10.2009 року за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилаючись на необґрунтованість викладених у оскаржуваній ухвалі висновків, зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні подання безпідставно послався на те, що він раніше був п`ять разів судимий та двічі звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, оскільки ці судимості не мають відношення до злочину, за який він на даний час відбуває покарання. Крім того, вказує, що за шість років відбування покарання він злісних порушень режиму відбування покарання не вчиняв, мав ряд заохочень з боку адміністрації установи, внаслідок чого остання порушувала питання щодо його умовно-дострокового звільнення, як такого що став на шлях виправлення. Більш того, він є інвалідом 3 групи та ВІЛ інфікованим 4 стадії, внаслідок чого просить розглянути питання щодо можливості звільнення його від відбування подальшого покарання умовно-достроково.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що ухвалу необхідно залишити без змін; колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні подання Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 101) щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Згідно ухвали, адміністрація Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 101) звернулася до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Приймаючи рішення за вказаним поданням, суд зазначив наступне.

Згідно до матеріалів подання та особової справи ОСОБА_6 , останній був засуджений вироком суду від 09.10.2009 року та відбуває покарання у вказаній установі у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна за скоєння умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Строк відбування покарання засудженому обчислюється з 17.01.2009 року. На день розгляду подання засуджений відбув більше двох третин призначеного судом покарання, тобто формально підпадає під пільгу, передбачену ст. 81 КК України.

Між тим, в судовому засіданні встановлено, що перебуваючи з 06.06.2014 року в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 101), засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання працевлаштований не був, а залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі. Протягом всього періоду відбування покарання, починаючи з 17.01.2009 року засуджений мав 2 стягнення, та лише 2 заохочення, останнє з яких він отримав в серпні 2014 року.

При цьому, 16.09.2014 року комісією Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 101) ОСОБА_6 було відмовлено в застосуванні пільги, передбаченої ст. 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення.

Після цього жодного заохочення засуджений не отримував, будь-яких зрозумілих та переконливих пояснень з приводу, що саме суттєво змінилось в поведінці ОСОБА_6 за 2 місяці в період з 16.09.2014 року до 11.11.2014 року (тобто дня звернення адміністрації установи з поданням до суду), ані представник адміністрації виправної установи, ані сам засуджений в судовому засіданні надати не змогли.

При цьому, суд критично поставився до посилань ОСОБА_6 щодо його поганого стану здоров`я, як на підставу застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України, мотивувавши свої висновки тим, що ОСОБА_6 незважаючи на те, що є інвалідом 3 групи у зв`язку з відсутністю зору на правому оці та слабому зору на лівому оці, між тим, раніше був судимий 5 разів, при цьому двічі звільнявся від подальшого відбування покарання з місць позбавлення волі умовно достроково на підставі ст. 81 КК України. Крім того, вказав, що у разі наявності у ОСОБА_6 тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню ним покарання, питання щодо звільнення засудженого від подальшого відбування покарання повинно вирішуватись в порядку, передбаченому ст. 84 КК України, а не ст. 81 КК України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що поведінка ОСОБА_6 за весь час відбування покарання не була стабільно позитивною та активною, засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, внаслідок чого у задоволенні подання відмовив.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглядаючи подання адміністрації виправної колонії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , належним чином врахував, що останній протягом всього періоду відбування покарання, починаючи з 17.01.2009 року, мав 2 стягнення, та лише 2 заохочення, останнє з яких він отримав в серпні 2014 року. При цьому, 16.09.2014 року комісією Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 101) ОСОБА_6 було відмовлено в застосуванні пільги, передбаченої ст. 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення. Після цього жодного заохочення засуджений не отримував, будь-яких зрозумілих та переконливих пояснень з приводу, що саме суттєво змінилось в поведінці ОСОБА_6 за 2 місяці в період з 16.09.2014 року до 11.11.2014 року (тобто дня звернення адміністрації установи з поданням до суду), ані представник адміністрації виправної установи, ані сам засуджений в судовому засіданні надати не змогли.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи останнього про те, що за шість років відбування покарання він злісних порушень режиму відбування покарання не вчиняв, мав ряд заохочень з боку адміністрації установи.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд, відмовляючи у задоволенні подання, безпідставно послався на те, що він раніше був п`ять разів судимий та двічі звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, оскільки ці судимості не мають відношення до злочину, за який він на даний час відбуває покарання, є необґрунтованими, так як ці обставини свідчать, що попередні звільнення останнього з місць позбавлення волі умовно-достроково фактично були помилковими, оскільки ОСОБА_6 на шлях виправлення не ставав, вчиняючи нові злочини.

Необґрунтованими є доводи засудженого ОСОБА_6 і про те, що підставою для умовно-дострокового звільнення є те, що він є інвалідом 3 групи та ВІЛ інфікованим 4 стадії, оскільки документально це не підтверджується, а крім того, як правильно вказав районний суд, наявність у останнього тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню ним покарання, повинно вирішуватись в порядку, передбаченому ст. 84 КК України.

Враховуючи наведене, а також доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів погоджується з рішенням районного суду, яким відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року, якою відмовлено в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: