Справа
№ 11- 284 2008 року
Головуючий в 1-й інстанції
ст.ст.143 ч.2 (1960 р.),
ч.2,3, 289 ч.2 КК України
УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

13
травня 2008 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

Головуючого-судді Шершуна В.В.,

суддів
Матущака М.С., Бойко Л.В.,

з участю
прокурора Войтюка М.П.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляціями
прокурора та засудженого ОСОБА_1. на вирок Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 12 лютого 2008
року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, громадянин України,
українець, з середньою освітою, не працює, одружений, на утриманні двоє
неповнолітніх дітей, несудимий,

засуджений:

- за
ч.2 ст.143 КК України 1960 року на 4
роки позбавлення волі без конфіскації майна;

- за
ч.2 ст.190 КК України на 3 роки
позбавлення волі;

- за
ч.3 ст.190 КК України на 5 років
позбавлення волі;

- за ч.2
ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених
покарань остаточно призначено 5 років 6 місяців позбавлення волі без
конфіскації майна.

Утримується під вартою. Строк відбування покарання постановлено рахувати з
12 лютого 2008 року, в який зараховано
строк перебування під вартою з 13 квітня 2007 року по 12 лютого 2008
року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1. на користь:

- ОСОБА_2.
- 21 750 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_3.
- 4 260 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_4
- 2 100 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_5
- 2 100 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_6
- 2 100 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_7
- 2 100 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_8
- 1 950 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_9
- 4 272 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_10
- 2 318 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_11
- 1 950 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_12
- 5 480 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_13
- 3 850 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_14
- 5 400 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_15
- 16 340 грн. майнової шкоди та 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_16
- 14 235 грн. майнової шкоди та 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_17
- 12 059,26 грн. майнової шкоди та 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_18
- 2 000 грн. та ОСОБА_19. - 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено відповідно до закону.

За вироком суду ОСОБА_1. визнано винним у вчиненні ряду шахрайств у період
з весни 2000 року по квітень 2007 року.

Навесні 2000 року в м. Кам'янці-Подільському шляхом обману та зловживання
довірою, під приводом перевезення своїй сім'ї продуктів харчування ОСОБА_1.
заволодів належним потерпілим ОСОБА_20. та ОСОБА_21. автомобілем „Шкода Форман”
вартістю 1 900 доларів США, який знаходився на автостоянці по вул. Жукова. У
подальшому він продав вказаний автомобіль ОСОБА_22. за 1 500 доларів США, які
витратив на власні потреби.

Протягом серпня 2000 року шляхом обману та зловживання довірою потерпілої
ОСОБА_2., пообіцявши їй оформити документи для виїзду до США, ОСОБА_1.
заволодів її коштами на суму 21 754,40 грн., що є значною шкодою, не маючи
наміру виконувати обіцяне.

У період з 14 січня 2004 року по 20 лютого 2004 року ОСОБА_1. шляхом обману
та зловживання довірою потерпілих, пообіцявши їм отримати візи для виїзду за
кордон та працевлаштуватись в Італії та не маючи на меті виконувати дані
зобов'язання, заволодів коштами наступних громадян:

- 14
січня 2004 року в с. Слобідка-Рихтецька Кам'янець-Подільського району в
домоволодінні ОСОБА_3. та ОСОБА_23 заволодів коштами останніх в сумі 800
доларів США, що за курсом НБУ становить 4 265,04 грн. та їхніми паспортами
громадян України;

- 25
січня 2004 року в с. Слобідка-Рихтецька Кам'янець-Подільського району в
домоволодінні ОСОБА_4. заволодів коштами останнього в сумі 150 грн. та 300
євро, що за курсом НБУ становить 1 992 грн. та його паспортом громадянина
України;

- на
початку лютого 2004 року в квартирі АДРЕСА_2 заволодів коштами потерпілого ОСОБА_5
в сумі 400 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 132,52 грн. та його
паспортом громадянина України;

- 10
лютого 2004 року в с. Рихта Кам'янець-Подільського району в домоволодінні
потерпілої ОСОБА_6 заволодів коштами останньої в сумі 400 доларів США, що за
курсом НБУ становить 2 132,52 грн.;

- того
ж дня в квартирі АДРЕСА_3 заволодів коштами потерпілої ОСОБА_7 в сумі 400
доларів США, що за курсом НБУ становить 2132,52 грн.;

- 11
лютого 2004 року в с. Рихта Кам'янець-Подільського району в домоволодінні
потерпілої ОСОБА_24 заволодів коштами останньої в сумі 300 євро, що за курсом
НБУ становить 1 989,75 грн. та її паспортом громадянина України;

- того
ж дня поблизу приміщення банку „Аваль”, що по вул. Францисканська в м.
Кам'янці-Подільському заволодів коштами ОСОБА_9 та ОСОБА_12. в сумі 2136 грн.
та 400 доларів США, що за курсом НБУ становить 2132,52 грн., та їхніми
паспортами громадян України;

- 13
лютого 2004 року в с. Кудренцях Кам'янець-Подільського району неподалік
домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 заволодів коштами останнього в сумі 186 грн.
та 400 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 132,44 грн.;

- 20
лютого 2004 року в квартирі АДРЕСА_4, заволодів коштами потерпілої ОСОБА_11 в
сумі 300 євро, що за курсом НБУ становить 1 989,75 грн., та її паспортом
громадянки України.

У період з квітня по серпень 2004 року шляхом обману та зловживання довірою
потерпілого ОСОБА_12, під приводом придбання йому автомобіля в Польщі, ОСОБА_1.
заволодів його коштами на загальну суму 5 475, 11 грн. та його паспортом
громадянина України, не маючи на меті виконувати обіцяне.

Із червня по грудень 2004 року шляхом обману та зловживання довірою
потерпілого ОСОБА_15, під приводом придбання йому автомобіля в Польщі, ОСОБА_1.
заволодів його коштами на загальну суму 16 391,12 грн., що є великим розміром,
не маючи на меті виконувати обіцяне.

Із 22 серпня 2004 року по 21 червня 2005 року шляхом обману та зловживання
довірою потерпілого ОСОБА_13, під приводом придбання йому автомобіля в Польщі,
ОСОБА_1. заволодів його коштами на загальну суму 3 693 грн., не маючи на меті
виконувати зобов'язання.

Протягом серпня-вересня 2006 року шляхом обману та зловживання довірою
потерпілого ОСОБА_14, під приводом придбання йому автобуса у м. Львові та
автозапчастин у Польщі, він же заволодів його коштами на загальну суму 5 400
грн., не маючи на меті виконувати обіцяне.

Із 20 червня 2006 року по 17 січня 2007 року шляхом обману та зловживання
довірою потерпілого ОСОБА_16, під приводом придбання йому в Польщі вантажного
автомобіля та запчастин до нього,
ОСОБА_1. заволодів його коштами на загальну суму 12 217,50 грн. та
мобільним телефоном „Нокіа-3310”, вартістю 550 грн., а всього на загальну суму
12767,50 грн. та його паспортом громадянина України, не маючи на меті
виконувати обіцяне.

У період з 18 червня 2004 року по березень 2007 року шляхом обману та
зловживання довірою потерпілого ОСОБА_17, під приводом придбання йому в Польщі
мікроавтобуса, він же заволодів його коштами на загальну суму 22 541,51 грн.,
що є великим розміром, не маючи на меті виконувати зобов'язання.

У квітні 2007 року шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_25.,
пообіцявши придбати йому щебінь, не маючи на меті виконувати зобов'язання,
ОСОБА_1. заволодів його коштами на загальну суму 610 грн.

Крім цього, 20 серпня 2005 року в АДРЕСА_5, за місцем проживання
потерпілого ОСОБА_26 - громадянина Польщі, ОСОБА_1. шляхом обману та
зловживання довірою потерпілого, під приводом перевезення товару, заволодів
його автомобілем „Мерседес-Бенц L508DG” н/з НОМЕР_1,
вартістю 10 000 злотих, що за курсом НБУ становить 15 361, 31 грн., завдавши
потерпілому значної матеріальної шкоди.

В апеляції прокурор просить скасувати вирок суду та постановити новий
вирок, за яким ОСОБА_1 призначити покарання за сукупністю злочинів - 8 років
позбавлення волі з конфіскацією майна. Посилається на те, що призначене
покарання не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого
внаслідок його м'якості.

Засуджений ОСОБА_1. в апеляції просить скасувати вирок, уважаючи його
незаконним і необґрунтованим у зв'язку з невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам та упередженим ставленням до нього. Указує, що суд
розглянув справу необ'єктивно та однобічно, взяв до уваги показання потерпілих
та свідків, які зацікавлені в результатах розгляду справи. При цьому суд
неправильно визнав його винним за ч.2 ст.289 КК України та за епізодами
заволодіння грошима ОСОБА_27, ОСОБА_2, ОСОБА_18 та ОСОБА_21, бо його вина не
доведена, а тому в цій частині просить справу направити на новий судовий
розгляд. Також зазначає, що неправильно кваліфіковані його дії за ч.3 ст.190 КК
України за епізодом заволодіння майном ОСОБА_15, як таке, що вчинене у великих
розмірах, та за епізодом заволодіння автомобілем ОСОБА_26, бо неправильно
вказано, що воно завдало значної шкоди. Оскільки він щиро розкаявся у
вчиненому, має незадовільний стан здоров'я, а злочини вчинив під збігом тяжких
особистих обставин, тому ставить питання про пом'якшення призначеного йому
покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора та засудженого, які
підтримали свої апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляцій, колегія суддів уважає, що
апеляція прокурора не підлягає задоволенню, а апеляція засудженого підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1. у заволодінні чужим майном
шляхом обману чи зловживання довірою та незаконному заволодінні транспортним
засобом за обставин, зазначених у вироку, відповідають фактичним матеріалам
справи, підтверджуються зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні
доказами і є обґрунтованими.

Засуджений повністю визнав свою вину за епізодами заволодіння коштами
ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

За іншими епізодами вини не визнав. Пояснив,
що грошей у ОСОБА_2. не брав, автомобілем ОСОБА_18 та ОСОБА_19. не заволодівав,
а продав його на прохання першого.

Зобов'язання
ж перед ОСОБА_28 не встиг виконати, оскільки його затримали працівники міліції.

Заперечив
заволодіння автомобілем ОСОБА_26. Уважає, що той його обмовляє, щоб отримати
страхове відшкодування.

Щодо
інших потерпілих указує, що отримав від них гроші та паспорта з метою допомогти
їм оформити документи для виїзду за кордон, але 17 лютого 2004 року вони були
викрадені з автомобіля на автозаправці у Чернівецькій області.

Незважаючи на часткове визнання вини засудженим, його вина підтверджується
показаннями потерпілих та свідків, які в судовому засіданні підтверджували
численні факти передачі документів та грошей ОСОБА_1. під розписку та
невиконання з його боку своїх зобов'язань.

Жодних переконливих доводів того, що ОСОБА_1. зобов'язання перед потерпілим
ОСОБА_28 не встиг виконати, бо був затриманий працівниками міліції, засуджений
суду не навів. Навпаки, показаннями самого потерпілого та свідка ОСОБА_29.
встановлено, що засуджений повідомивши потерпілому неправдиву інформацію про
його роботу в кар'єрі, не вжив жодних заходів щодо придбання для нього щебеню і
не повернув грошей.

Твердження в апеляції засудженого про те, що він не
виконав узятого на себе зобов'язання щодо оформлення потерпілим виїзних
документів за кордон та їх
працевлаштування в Італії у зв'язку з викраденням цих документів,
всебічно перевірено місцевим судом, спростовано наведеними у вироку доказами, а
тому обґрунтовано не взято до уваги, бо розцінено як намагання уникнути
відповідальності за вчинені злочини.

Доводи в апеляціях про неправдивість показань потерпілих ОСОБА_18 та
ОСОБА_19., ОСОБА_2., ОСОБА_17 та свідків ОСОБА_27 С. ОСОБА_30, безпідставні, оскільки вони є тільки
припущеннями самого засудженого без наведення доказів на їх обґрунтування. Такі
показання вони давали упродовж досудового слідства з перших показань, які потім
лише уточнювалися слідчим, і підтвердили їх
при зводинах віч-на-віч із ОСОБА_1. При перевірці справи не встановлено
даних, які б свідчили про можливу обмову
цими потерпілими та свідками
засудженого.

Ретельно проаналізувавши докази, суд дав їм належну оцінку в їх сукупності,
в тому числі й показанням засудженого на досудовому слідстві, й дійшов висновку
про винуватість ОСОБА_1. у вчиненні злочинів, що ставилися йому в провину
органом досудового слідства. Тому посилання в апеляції засудженого про
неправильну оцінку судом доказів є необґрунтованими.

Дії ОСОБА_1. правильно кваліфіковані за ч.2 ст.143 КК України в редакції
1960 року за епізодами стосовно потерпілих ОСОБА_18, ОСОБА_19. та ОСОБА_2. як
заволодіння індивідуальним майном громадян шляхом обману та зловживання
довір'ям, що завдало значної шкоди, а за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_2. ще
й як учинене повторно.

За епізодами стосовно потерпілих ОСОБА_3. та ОСОБА_23, ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_6., ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9., ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_16 та ОСОБА_28 дії ОСОБА_1. правильно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК
України як заволодіння чужим майном
шляхом обману та зловживання довір'ям.

Разом з тим, установлено, що ОСОБА_1. у період з червня по грудень 2004
року заволодів коштами потерпілого ОСОБА_15 на суму 16 391 грн. 12 коп., що на
думку органу досудового слідства склало 267 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Його дії були кваліфіковані за ч.3 ст.190 КК України як шахрайство,
вчинене у великих розмірах.

Відповідно до примітки 3 до ст.185 КК України у статтях
185-191 КК України у великих розмірах визнається злочин, вчинений однією особою чи групою осіб на
суму, яка в двісті п'ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум
доходів громадян.

Згідно з положеннями п.22.5 Закону України „Про податок з
доходів фізичних осіб” від 22 травня 2003 року (з наступними змінами та
доповненнями) в частині кваліфікації злочинів чи адміністративних правопорушень
неоподатковуваний мінімум доходів громадян установлюється на рівні податкової
соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 цього Закону
для відповідного року з урахуванням
положень пункту 22.4 статті 22 Закону. Починаючи з 01 січня 2004 року цей
розмір становив 61,50 грн., а з 01 вересня 2004 року - 71,10 грн.

Тому з урахуванням окремо усіх епізодів з червня по
вересень 2004 року та з вересня по грудень 2004 року, сума грошей, якими
заволодів ОСОБА_1. у ОСОБА_15 у розмірі 16 391 грн. 12 коп., склала 249,5
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, його дії за цим епізодом слід перекваліфікувати з
ч.3 на ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та
зловживання довірою, вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.

Відповідно до примітки 2 до ст.289 КК України під
повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила
незаконне заволодіння транспортним засобом або злочин, передбачений ст.ст.185,
186, 187, 189-191, 262, 410 КК України. Відповідно ж до примітки 3 до цієї статті матеріальна шкода визнається
значною у разі заподіяння реальних збитків на суму від ста до двохсот
п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За
епізодом незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_26 дії ОСОБА_1. слід
кваліфікувати за ч.2 ст.289 КК України, як вчинення злочину повторно,
виключивши з обвинувачення кваліфікуючу ознаку - заподіяння значної матеріальної
шкоди. При цьому потрібно виходити з того, що на час учинення злочину в серпні
2005 року вартість транспортного засобу потерпілого складала 15361,31 грн.,
тобто 99,1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян (з 01 липня 2005 року цей
розмір установлено в сумі 155 грн.), а не 117,3 як указано в обвинуваченні та у
вироку суду.

Разом з
тим, обґрунтовуючи висновок про доведеність вини ОСОБА_1. у цьому злочині, суд
посилався на показання самого потерпілого ОСОБА_26 та свідка ОСОБА_31,
зазначивши, що підстав сумніватися в їх достовірності немає. Не спростовують
цього висновку суду й доводи в апеляції засудженого про недопустимість та
сумнівність цих доказів, упереджене ставлення до нього з боку суду.

Покарання
обрано відповідно до вимог ст.65 КПК України з урахуванням ступеня тяжкості
злочинів, даних про особу винного та обставин, що впливають на покарання.
Зокрема, суд зважив на позитивні характеристики засудженого, перебування на
його утриманні двох неповнолітніх дітей, часткове визнання ним вини.

Разом з
тим урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, тривалість їх скоєння та
наслідки цих діянь, відсутність будь-яких дієвих заходів з його боку,
спрямованих на зменшення розміру завданої шкоди.

Щодо
перелічених в апеляції засудженого доводів, то попри їх сукупність та зміст,
вони не применшують ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_1. злочинів настільки, щоб
можна було прийняти рішення про призначення більш м'якого покарання, ніж
передбачено законом, та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, перекваліфікація дій засудженого з ч.3 на ч.2 ст.190
КК України та виключення з обвинувачення за ч.2 ст.289 КК України однієї
кваліфікуючої ознаки, на думку колегії суддів, не може істотно вплинути на
покарання, яке призначено в межах строку, передбаченого цими статтями.

Обране
ОСОБА_1 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі є
справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових
злочинів, у зв'язку з чим доводи в апеляції прокурора про його м'якість та
доводи в апеляції засудженого про надмірну його суворість є необґрунтованими.

Не встановлено й суттєвих порушень
кримінально-процесуального закону при розгляді справи у місцевому суді, які б
тягли за собою скасування вироку щодо ОСОБА_1., зокрема щодо правомірності
здобуття доказів, про що зазначає в апеляції засуджений.

Як свідчать матеріали досудового слідства і дані
протоколу судового засідання, органи слідства і суд повно дослідили всі ті
обставини, які могли мати значення для прийняття правильного рішення у справі.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,
-

у х в а л и л а:

Апеляцію
прокурора залишити без задоволення.

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1. задовольнити частково.

Вирок
Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 12 лютого 2008 року стосовно
ОСОБА_1 змінити. Його дії за епізодом заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_15
на суму 16 391 грн. 12 коп. у період з червня по грудень 2004 року перекваліфікувати
з ч.3 на ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та
зловживання довірою, вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.

Виключити
з обвинувачення за ч.2 ст.289 КК України кваліфікуючу ознаку - заподіяння
значної матеріальної шкоди.

У решті
вирок залишити без зміни.

Головуючий
/підпис/

Судді
/підписи/

З
оригіналом згідно: суддя апеляційного суду
М.С.Матущак