АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/606/15 Справа № 182/8030/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
19 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, матеріали кримінального провадження № 0004024 за апеляційною скаргою старшого прокурора Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16 жовтня 2012 року Нікопольським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна. Відповідно ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2012 року та остаточно визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На зазначений вирок прокурором принесена апеляційна скарга, в якій останній просить його скасувати і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі, без конфіскації належного йому майна.

Провадження № 11-кп/774/606/15 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 289 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .
В обґрунтування доводів принесеної апеляції, її автор, вказує на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України є тяжким, та особі останнього, який незаконно заволодів транспортним засобом в період іспитового строку. Також в апеляції зазначається на неврахування судом суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Вироком суду встановлено, що 30 вересня 2014 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 367/4 по вул. Херсонській в м. Нікополі, маючи на меті умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно заволодів мопедом «Дельта», який стояв біля другого під`їзду вказаного будинку, вартістю 1700 гривень, який є транспортним засобом, власником якого є ОСОБА_9 ..

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала подану апеляцію та просила її задовольнити.

На думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 апеляція прокурора задоволенню не підлягає, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесена апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляції прокурора про м`якість покарання, призначеного ОСОБА_7 , колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України об`єктивно вказав на наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та обґрунтовано застосував ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

При цьому, суд врахував ті обставини, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем постійного проживання, має на своєму утриманні малолітніх дітей, активно сприяв розкриттю злочину та щиро покаявся, добровільно видав транспортний засіб, яким заволодів.

Призначене ОСОБА_7 покарання за правилами ст. 71 КК України у виді 4 років позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Таким чином, суд призначив обвинуваченому покарання у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, а підстав вважати, що призначене покарання є несправедливим внаслідок м`якості, по справі не має.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 414 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу старшого прокурора Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області