АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
Головуючий у суді І інстанції Кучеренко О.П.
Доповідач у суді ІІ інстанції Лещенко Р.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
серпня 2008 року. Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Кіровоградської області
у складі :

головуючого - судді Ремеза
П.М.,

суддів Лещенка Р.М., Нікітіна О.С.,

за участю прокурора Чабанюк Т.В.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді апеляції прокурора який брав участь у розгляді справи
в суді першої інстанції, засудженого ОСОБА_1 та захисника засудженого ОСОБА_2 -
адвоката ОСОБА_3 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської
області від 27 березня 2007 року, яким:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець с. Бортничі

Бориспільського району Київської області,

мешканець
м. Київ, раніше судимий 18.12.1997 року

Дніпровським райсудом м. Києва за ст.
86-1 КК

України до
10 років позбавлення волі, постановою

Богунського
райсуду м. Житомира від 30.12.2004

року покарання у виді позбавлення волі
замінено

на виправні
роботи строком на 2 роки з відрахуванням

щомісячно
15% заробітку в доход держави,

засуджений:
за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, за ст. 15 ч. 2, ст. 186
ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На
підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань,
остаточно визначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 8 років. На підставі ст. 71, 72 КК України частково
приєднано покарання за попереднім вироком від 18.12.1997 року у виді 3 місяців
позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення
волі строком на 8 років 3 місяці.

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Комсомольська

Полтавської
області, мешканець м. Київа, раніше

не судимий,

засуджений
за ст. 15 ч. 2, ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на 6 років.

Стягнуто з засуджених ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 солідарно: на користь потерпілого ОСОБА_4 543 грн. матеріальної шкоди
та 10000 грн. моральної шкоди, на користь потерпілих ОСОБА_5. та ОСОБА_6. по
2500 грн. моральної шкоди кожному, та на
користь агрофірми «Світанок» 836 грн. майнової шкоди.

Зазначеним вироком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані винними в тому, що
за попередньою змовою між собою та невстановленими слідством особами 24 вересня
2005 року приблизно о 3 годині 15 хвилин в с. Тишківка Добровеличківського району
Кіровоградської області вчинили замах на відкрите викрадення майна потерпілих
ОСОБА_4, ОСОБА_5. та ОСОБА_6., поєднане із насильством, яке не є небезпечним
для життя та здоров'я потерпілих, з проникненням у їх житло. В ході скоєного
замаху вказані особи спричинили: потерпілому ОСОБА_4. легкі тілесні ушкодження, які потягнули за собою розлад
здоров'я, та потерпілій ОСОБА_5. - легкі тілесні ушкодження, а потерпілому
ОСОБА_6 спричинили фізичний біль.

Крім того ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 23 вересня 2005 року близько 20 години
біля приміщення магазину - кафе «Смак» в с. Нерубайка Новоархангельського
району Кіровоградської області під час
бійки, що виникла за ініціативи місцевих жителів на ґрунті особистих неприязних
стосунків під час вживання спиртних
напоїв, наніс місцевому мешканцю ОСОБА_7. три удари кулаком: один удар кулаком
правої руки в область голови, другий удар кулаком лівої руки в область шиї, та
третій удар кулаком правої руки в область грудей, від чого зазначений
потерпілий впав навколішки. Інші двоє невстановлені слідством особи - один на
ім'я ОСОБА_13 та другий на прізвище ОСОБА_8, які прибули разом з ОСОБА_1, також
нанесли по кілька ударів ногами в область голови та інші частини тіла
потерпілого ОСОБА_7. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_1, разом з двома невстановленими
слідством особами, спричинив потерпілому ОСОБА_7. тяжкі тілесні ушкодження як
небезпечні для життя у вигляді
черепно-мозкової травми: рани, саден голови, крововиливу під тверду та м'яку
мозкові оболонки, забою головного мозку, перелому кісток склепіння черепа, від
яких останній помер 26 вересня 2005 року в Новоархангельській районній лікарні.

В своїй апеляції прокурор просить
змінити зазначений вирок суду та пом'якшити призначене ОСОБА_2 покарання, яке
за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого,
посилаючись на те, він до кримінальної відповідальності притягується вперше,
позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, щиро розкаявся та
сприяв органам слідства у розкритті злочину, вживав заходів по відшкодуванню
потерпілим завданих злочином збитків.

Захисник засудженого ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_3, не оспорюючи кваліфікації дій його підзахисного, також просить
змінити вирок суду, звільнивши
останнього на підставі ст. 75 КК України
від відбування покарання з випробуванням, посилаючись на те, що ОСОБА_2
щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно
відшкодував потерпілому ОСОБА_4. матеріальні збитки, позитивно
характеризується, вперше притягується до
кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, та що
представник державного обвинувачення у судових дебатах запропонував обрати
ОСОБА_2 міру покарання не пов'язану з позбавленням волі.

Засуджений ОСОБА_1 в своїй зміненій
до початку розгляду справи в апеляційній інстанції апеляції просить скасувати
вирок суду в частині засудження його за ч. 2 ст. 121 КК України, а в частині
засудження його за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України вирок залишити без
зміни, у зв'язку з відкликанням своєї апеляції в цій частині, мотивуючи це тим,
що суд не врахував по епізоду ст. 121 ч.
2 КК України те, що нападників було не четверо як зазначено в матеріалах
справи, а шестеро, двоє з яких слідством не встановлені, що суд послався на
показання свідків ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11. та ОСОБА_12 які різняться між
собою. Також зазначає, що суд в обґрунтування його провини за ч. 2 ст. 121 КК
України безпідставно послався у вироку лише на висновок експерта на а.с. 138
т.№1, а інший висновок експерта, який знаходиться на а.с. 160 т.№3, про те, що
його удари не могли бути причиною смерті потерпілого суд взагалі до уваги не
взяв.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області, яка підтримала свою
апеляцію, засудженого ОСОБА_1, що підтримав свою змінену апеляцію, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що
змінена апеляція засудженого ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а апеляції
прокурора та захисника засудженого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 підлягають
задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано
визнав винними - засудженого ОСОБА_1 у скоєні злочинів, передбачених ч. 2 ст.
121 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, а засудженого ОСОБА_2 у скоєні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, що в повному обсязі
підтверджується дослідженими під час судового слідства доказами, що
узгоджуються між собою, а саме:

- показаннями
самого засудженого ОСОБА_1 в судовому засіданні, з яких вбачається, що під час
бійки 23 вересня 2005 року він наніс потерпілому ОСОБА_7. три удари
кулаком, з яких один удар в область
щелепи, після чого ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також нанесли потерпілому декілька
ударів ногами, та що він разом з вказаними особами приймав участь у скоєнні
замаху на відкрите викрадення майна потерпілих ОСОБА_5 з проникненням у їх
будинок в ніч на 24 вересня 2005 року, в ході якого застосовував насильство до
потерпілого;

- показаннями
засудженого ОСОБА_2 в судовому засіданні, згідно яких він бачив як під час
бійки в с. Нерубайка 23 вересня 2005 року ОСОБА_13 та ОСОБА_14 наносили удари
потерпілому ОСОБА_7., та що в ніч на 24 вересня 2005 року в с. Тишківка він
разом з ОСОБА_1, ОСОБА_14 та ОСОБА_13, в масках, намагалися із застосуванням
насильства відкрито заволодіти майном потерпілих ОСОБА_5

- протоколами
відтворення обстановки та обставин події за участю засуджених, в ході яких вони
розповіли та показали на місці про обставини скоєння замаху на відкрите викрадення
майна потерпілих ОСОБА_5, а засуджений ОСОБА_1, крім того, показав на місці як і куди він наносив удари
кулаком потерпілому ОСОБА_7., в тому числі і в область щелепи (т.№1
а.с.124-128, 246-247, 249-250);

- висновком
судово-медичної експертизи №3148/190/І, згідно якого у ОСОБА_7. були виявлені
тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: рани, саден
голови, крововиливу під тверду та м'яку мозкові оболонки, забою головного
мозку, перелому кісток склепіння черепа, які стосовно живих осіб несіть ознаки
тяжких, як небезпечні для життя і знаходяться у прямому причинному зв'язку з
настанням смерті, вказані тілесні ушкодження утворились від локальної дії
твердих тупих предметів з обмеженою ударною поверхнею (не менше 5-6 ударів) в
тому числі і від ударів руками, ногами та іншими предметами, смерть ОСОБА_7.
наступила від одержаної відкритої
черепно-мозкової травми з крововиливом під тверду та м'яку мозкові оболонки та
забою головного мозку (т.№1, а.с.138);

- висновком
додаткової судово-медичної експертизи №3148/190/2, згідно якого смерть ОСОБА_7.
наступила від сукупності травматичних впливів у ділянку голови, та що виявлені
на тілі останнього тілесні ушкодження могли утворитися за обстановкою та при
обставинах, на які вказував ОСОБА_1 під час відтворення обстановки та обставин
події (т.№2, а.с. 84).

Фактичні обставини справи, в
частині засудження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України
ніким із учасників судового розгляду справи не оспорюються.

За таких обставин районний суд
правильно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_1 за ст. 121 ч. 2, ст. 15 ч. 2 ст.
186 ч. 3 КК України та засудженого ОСОБА_2 за ст. 15 ч. 2, ст. 186 ч. 3 КК
України, так як в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вони
скоїли замах на відкрите викрадення майна потерпілих ОСОБА_5, вчинений за
попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним
для життя чи здоров'я потерпілого, з проникненням у житло, а ОСОБА_1 крім того
ще скоїв умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило
смерть потерпілого ОСОБА_7.

Доводи засудженого ОСОБА_1 про те,
що його удари не могли бути причиною смерті потерпілого, не відповідають
фактичним обставинам справи, і спростовуються вищевикладеними доказами. Так,
наносячи разом з невстановленими слідством особами на ім'я ОСОБА_13 та ОСОБА_8
удари потерпілому ОСОБА_7., в тому числі і в область голови, засуджений
ОСОБА_1, тим самим, разом із зазначеними особами заподіяв потерпілому тяжкі тілесні
ушкодження, які згідно висновків судово-медичної експертизи, в тому числі і №39
від 16 березня 2007 року (на яку посилається засуджений), утворилися від
сукупності травматичних впливів в ділянку голови, та від яких наступила смерть
потерпілого ОСОБА_7. При цьому ставлення самого ОСОБА_1 до смерті потерпілого
характеризується необережністю.

Факт заподіяння потерпілому
ОСОБА_7. тяжких тілесних ушкоджень підтверджується також і показаннями свідків
ОСОБА_15, ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11. та ОСОБА_16., згідно яких саме
приїжджі хлопці, серед яких був і засуджений ОСОБА_1, під час сварки наносили
удари зазначеному потерпілому.

Незначні ж суперечності у
показаннях свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, на які посилається
в своїй апеляції засуджений ОСОБА_1, не є суттєвими, і не впливають на
достовірність встановлених фактичних обставин справи та ступінь вини
останнього.

Не відповідають дійсності також і
ствердження засудженого ОСОБА_1 про участь у бійці з іншої сторони шістьох
осіб, і такі дані не були встановлені як під час досудового слідства, так і під
час судового розгляду справи.

Призначаючи покарання засудженому
ОСОБА_1 суд у повному обсязі врахував ступінь тяжкості скоєних ним злочинів,
його особу, обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання, через що
обґрунтовано прийшов до висновку про можливість його виправлення лише в місцях
позбавлення волі. Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
безпідставно призначив ОСОБА_1 остаточне покарання за сукупністю злочинів, на
підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, а
тому в цій частині вирок суду підлягає зміні, з призначенням останньому
остаточного покарання, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим.

Так як ОСОБА_1 скоїв злочини під
час відбування покарання за вироком Дніпровського райсуду м. Києва від
18.12.1997 року, зміненого постановою Богунського райсуду м. Житомира від 30.12.2004
року, то суд першої інстанції правильно за сукупністю вироків, на підставі ст.
ст. 71, 72 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком частково
приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання засудженому
ОСОБА_2 суд не в повному обсязі врахував те, що він визнав свою вину повністю,
щиро розкаявся у скоєному, частково відшкодував матеріальну та моральну шкоду,
має постійне місце проживання та роботи, позитивно характеризується, на його утриманні
знаходиться малолітня дитина, раніше не судимий, та що тяжких наслідків в
результаті скоєного злочину не наступило, через що призначив останньому занадто
суворе покарання. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про
можливість пом'якшення призначеного ОСОБА_2 за ст. 15 ч. 2 ст. 186 ч. 3 КК
України покарання, та звільнення його на
підставі ст. 75 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням
передбачених ст. 76 КК України обов'язків.

Керуючись ст. ст. 362, 366 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, який брав
участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та захисника засудженого
ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити повністю. Змінену апеляцію засудженого
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Добровеличківського
районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2007 року стосовно
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінити.

Вважати ОСОБА_1 засудженим: за ст.
121 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; за
ст. 15 ч. 2 ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на 5 років. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_1
покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ст. 71, 72 КК
України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати
покарання призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від
18.12.1997 року, зміненого постановою Богунського районного суду м. Житомира
від 30.12.2004 року, і остаточно призначити ОСОБА_1 покарання у виді
позбавлення волі строком на 7 років 3 місяців.

ОСОБА_2 пом'якшити призначене за ст. 15
ч. 2 ст. 186 ч. 3 КК України покарання до 5 років позбавлення волі. На підставі
ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від призначеного покарання з випробуванням
з встановленням іспитового строку на 3 роки. Зобов'язати ОСОБА_2 на підставі
ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання
без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично
з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

В решті цей вирок залишити без
зміни.

Судді: