Справа № 183/6978/14
№ 1-кп/183/68/15
В И Р О К
іменем України
08 червня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 000092 від 13.02.2013 року за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, працюючого технологом ПАТ «Інтерпайп НМТЗ», вдівця, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
07.05.2007 року близько 07.15 години водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 70 км/год. по вул. Радянській зі сторони вул. Сучкова в напрямку вул. Горького м. Новомосковська Дніпропетровської області, де в цей час навпроти будинку № 39 по вул.. Радянській м. Новомосковська ОСОБА_9 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`ю громадян, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , що перетинав проїжджу частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля марки «ВАЗ-21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Своїми діями ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, а саме: «У випадку виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 були спричинені наступні тілесні ушкодження: синці навколо очей садна в правій лобно-скроневій, лівій скуловій області, на лівій щоці, носі, лобі зліва, лівій кісті, 5-му пальці правої кісті, в області правого кульшового, правого колінного та правого гомілково-ступневого суглобів; крововиливи на склерах обох очей, у м`яких тканинах голови у правій лобно-скроневій області, під м`якими мозковими оболонками у правій та лівій лобно-скроневих областях, у речовині правої та лівої лобних долей головного мозку; кров у шлуночках головного мозку; переломи лобної, лівої скроневої та клиновидних кісток, 2, 3, 4, 5 та 6-го ребер справа, 3, 4, 5, 6, 7, 8 9, 10, 11, та 12-го ребер зліва, правої плечової кістки; крововиливи під плеврою легень, у брижу тонкого кишечника, у м`яких тканинах в області переломів; гіпертрофія лівого шлуночка серця; дифузний кардіосклероз; великовогнищевий кардіосклероз в області лівого шлуночка серця; атеросклероз судин мозку, серця, аорти; нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів; рідкий стан крові. Всі знайдені тілесні ушкодження, у своїй сукупності, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечних для життя, у даному випадку, привели до смерті потерпілого, виникли від дії тупих твердих предметів або такові, внаслідок автомобільної травми, незадовго до смерті.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину в скоєнні кримінального правопорушення не визнав, пояснивши суду, що 07.05.2007 року вранці їхав з боку магазину «Комфі» в бік ЦРБ зі швидкістю 60 км/г. На вул. Радянській в районі кафе стояли автомобілі «таксі», з-за яких вийшов пішохід. Він став гальмувати та подавати звукові сигнали, машина пішла юзом та сталося зіткнення, яке відбулося на його смузі руху. Незадовго до місця ДТП є пішохідний перехід, стоїть знак, однак перед ним він швидкість не збавляв, оскільки не було перехожих. По дорозі їхала машина «швидкої допомоги», яка забрала потерпілого. Вину не визнає, оскільки вина в ДТП з боку пішохода.
В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_4 про те, що 07.05.2007 року він був на роботі. Йому близько до обіду передзвонили з телефону батька та повідомили, що його збили на дорозі, та він помер. Подробиці ДТП знає у зв`язку з розслідуванням причин, яке тривало понад 7 років;

- показання потерпілої ОСОБА_5 про те, що загиблий був її чоловіком. Вона чекала чоловіка, який сказав, що зайде до магазину, але їй подзвонив син та повідомив, що чоловік загинув під час ДТП. Розслідування тривало понад 7 років;

- показання потерпілої ОСОБА_6 про те, що загиблий був її батьком. Вона дізналася від брата про те, що батька збив автомобіль, та він помер. Подробиці їй стали відомі під час розслідування;

- показання свідка ОСОБА_11 про те, що 07.05.2007 року вона була у себе дома. Біля 07.00-07.05 годин вона дивилася у вікно, автомобілів на дорозі не було. Раптом вона почула звук автомобіля, що швидко рухався, а потім звук сильного гальмування, після цього побачила як автомобіль збив чоловіка. До цього цей чоловік розмовляв з людьми, які торгували поблизу, потім став переходити дорогу. Якби швидкість автомобіля була меншою, водій міг би об`їхати пішохода, оскільки дорога була пустою;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.05.2007 року, згідно якого було оглянуто ділянку дороги біля будинку 35 по вул.. Радянській в м. Новомосковську, складено схему місця ДТП та зроблено фототаблицю

(а.п. 122-130);

- протокол огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу від 07.05.2007 року, в ході проведення якого зафіксовані пошкодження автомобіля «ВАЗ-21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_1

(а.п. 131-134);

- акт обстеження місця скоєнні ДТП на дорозі поблизу будинку 35 по вул.. Радянській м. Новомосковська, згідно якого зафіксовані наявні дорожні знаки та дорожня розмітка у прив`язці до місця ДТП

(а.п. 135);

- акт судово-медичного обстеження № 290 від 25.05.2007 року та висновок судово-медичної експертизи № 190/е від 05.06.2007 року, згідно яких при дослідженні трупу ОСОБА_5 знайдено: синці навколо очей садна в правій лобно-скроневій, лівій скуловій області, на лівій щоці, носі, лобі зліва, лівій кісті, 5-му пальці правої кісті, в області правого кульшового, правого колінного та правого гомілково-ступневого суглобів; крововиливи на склерах обох очей, у м`яких тканинах голови у правій лобно-скроневій області, під м`якими мозковими оболонками у правій та лівій лобно-скроневих областях, у речовині правої та лівої лобних долей головного мозку; кров у шлуночках головного мозку; переломи лобної, лівої скроневої та клиновидних кісток, 2, 3, 4, 5 та 6-го ребер справа, 3, 4, 5, 6, 7, 8 9, 10, 11, та 12-го ребер зліва, правої плечової кістки; крововиливи під плеврою легень, у брижу тонкого кишечника, у м`яких тканинах в області переломів; гіпертрофія лівого шлуночка серця; дифузний кардіосклероз; великовогнищевий кардіосклероз в області лівого шлуночка серця; атеросклероз судин мозку, серця, аорти; нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів; рідкий стан крові. Причиною смерті його з`явилася відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під м`які мозкові оболонки, речовину та шлуночки головного мозку. Всі знайдені тілесні ушкодження у своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, у даному випадку приведи до смерті потерпілого, виникли від дій тупих твердих предметів або о такі, можливо в наслідок автомобільної травми незадовго до смерті. Ураховуючи характер та локалізацію знайдених тілесних ушкоджень можливо вважати, що первинний контакт потерпілого з транспортним засобом відбувся тангенціально (бокове зіткнення), при якому потерпілий знаходився у вертикальному, або близькому до нього положенні з послідуючим падінням останнього на дорожнє покриття

(а.п. 136-139);

- речовий доказ у вигляді автомобіля «ВАЗ-21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_9

(а.п. 142);

- протокол відтворення обстановки та обставин подій від 12.06.2007 року за участю свідка ОСОБА_11 , в ході проведення якого остання показала та розповіла про обставини ДТП

(а.п. 143-145);

- протокол відтворення обстановки та обставин подій від 26.07.2007 року за участю ОСОБА_9 , в ході проведення якого останній показав та розповів про обставини скоєння ним ДТП

(а.п. 146-148);

- висновки комісійної судової автотехнічної експертизи № 250 від 24.04.2012 року, згідно яким швидкість руху автомобіля «ВАЗ-21093» перед початком гальмування складала не менше ніж 78.3 км/г. В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 12.3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, але дії ОСОБА_9 не відповідали цим вимогам та знаходяться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної ДТП

(а.п. 153-159);

- висновки комісійної судової автотехнічної експертизи № 4730 від 15.01.2013 року, згідно якої виходячи з довжини слідів бокового юзу коліс автомобіля «ВАЗ-21093», зафіксованого на місці ДТП, швидкість руху автомобіля «ВАЗ-21093» складала не менше 73.4 76.9 км/г. В даній дорожня обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, тобто з моменту виходу пішохода ОСОБА_5 а проїжджу частину дороги, водій ОСОБА_9 повинний був негайно прийняти міри для зниження швидкості, аж до зупинки. Крім того, ОСОБА_9 здійснював рух в населеному пункті, а тому повинний був рухатися зі швидкістю, що не перевищує швидкість для руху в населеному пункті 60 км/г. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 регламентувалися вимогами п. 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України

(а.п. 161-164);

- витяг з кримінального провадження № 000092 від 13.02.2013 року, згідно якого 07.05.2007 року приблизно о 07.15 годин водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.. радянській м. Новомосковська в напрямку ЦРБ, в районі будинку 39 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , що перетинав проїжджу частину справа-наліво відносно напрямку руху автомобіля. В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_5 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть

(а.п. 165);

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.08.2014 року з участю свідка ОСОБА_11 , в ході проведення якого остання показала та розповіла про обставини скоєння ДТП

(а.п. 167-171);

- висновки судової автотехнічних експертиз № 70/27-584 від 18.08.2014 року та № 70/27-616 від 13.10.2014 року, згідно яких при заданому механізмі події дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду

(а.п. 175-177).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_9 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Під час судового розгляду судом також були досліджені надані сторонами докази, а саме:

- висновок судової автотехнічної експертизи № 1381 від 06.09.2007 року, згідно якого, якщо виходити з часу небезпеки руху водію ОСОБА_9 , визначеного згідно вихідних даних в постанові, то водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості екстреним гальмуванням запобігти наїзду на пішохода і в його діях не вбачається невиконання вимог Правил дорожнього руху України, котрі з технічної точки зору могли б знаходитися в причинному зв`язку з даною ДТП. Для визначення в категоричній формі цього питання, необхідно виконати дослідження з урахуванням місця наїзду стосовно слідів бокового юзу та темпу переміщення пішохода (а.п. 183-190);

- висновок судової автотехнічної експертизи № 330-09 від 25.05.2009 року, згідно якого при заданих вихідних даних дії водія автомобіля ОСОБА_9 в частині вибору швидкості руху не відповідали вимогам п.п. 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, тому не мав технічної можливості екстреним гальмуванням запобігти дану дорожньо-транспортну пригоду (а.п. 191-196);

- висновок судової автотехнічної експертизи № 70/27-602 від 15.12.2010 року, згідно якого на підставі відображеного на проїжджій частині дороги сліду бокового переміщення лівого переднього колеса автомобіля «ВАЗ-21093», швидкість руху автомобіля була не меншою ніж 69.5 72.7 км/г, тому дії ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України. В умовах місця ДТП водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості запобігти наїзд на пішохода при екстреному гальмуванні з зупинкою автомобіля до лінії руху пішохода (а.п. 202-205).

Як вбачається з наведених доказів, в кожній з них безумовно вказуються на те, що ОСОБА_9 перевищив швидкість руху в межах населеного пункту. При цьому кожна з цих експертиз надає висновок, що він не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода або його дії з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з наслідками ДТП. Тому суд вважає, що на таких підставах вказані докази не можуть бути визнані належними та допустимими, оскільки висновки кожної з них суперечать самі собі, а тому не можуть бути враховані судом при визначенні питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_9 в скоєнні кримінального правопорушення.

Також судом було досліджено показання свідка ОСОБА_12 , який показав, що приблизно 07.05.2007 року він знаходився в своєму автомобілі, бачив, як потерпілий вийшов на дорогу, на сигнал автомобіля ОСОБА_9 не реагував, а тому у останнього не було можливості зупинити автомобіль. Також свідок суду повідомив, що раніше не давав показання, оскільки його про це ніхто не просив, а зараз його просила дати такі показання мати ОСОБА_9 . Суд вважає, що такі показання свідка не можуть бути визнані судом належними та допустимими, оскільки самі по собі лише підтверджують факт того, що ДТП мало місце, що учасниками його були автомобіль червоного кольору та чоловік, який перетинав проїжджу частину. Тобто такі показання, як доказ, не несуть в собі доказування винуватості або невинуватості ОСОБА_9 в скоєнні кримінального правопорушення.

Судом також в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту були допитані ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які проводили в якості експертів судові автотехнічні експертизи. Останні суду пояснили, що за своїми посадовими обов`язками не можуть вийти за межі поставлених перед ними питань, а тому у висновках надають тільки питання, на які можливо надати відповідь з урахуванням вихідних даних, зазначених у постанові. Результати висновків експертиз можуть змінюватися в залежності від зміни цих вихідних даних. Тому суд вважає, що показання цих осіб також підтверджують висновки суду щодо не належності та не допустимості зазначених вище експертиз.

Судом також ретельно була досліджена версія сторони захисту щодо визнання неналежними доказів, а саме протоколу огляду місця ДТП, складеного 07.05.2007 року. Так, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник в підтвердження своєї версії вказували, що ОСОБА_9 не був ознайомлений зі змістом даного протоколу, а тому такий доказ є неналежним. При цьому, протягом всього судового розгляду як обвинувачений, так і захисник посилалися на вказаний протокол як на доказ місця скоєння ДТП, а також на доказ того, що ОСОБА_9 дійсно здійснив гальмування та на те, що від застосування вказаного гальмування автомобіль «пішов юзом».

У відповідності з п. 8 Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року), допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності. Під час судового розгляду сам обвинувачений та його захисник не заперечували, що були неодноразово ознайомлені із змістом вказаного протоколу, не оспорювали його та не подавали клопотання з приводу його змісту до слідчого, прокурора та суду. Тому суд вважає, що зміст вказаного протоколу не суперечить положенню КПК України (в редакції 1960 року), а тому підстав для визнання його неналежним або недопустимим немає.

Суд також вважає, що твердження сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_11 дала суду неправдиві показання, оскільки повідомила, що автомобіль був сірого або темного кольору, та висновки самого захисника про те, що таку подію та колір автомобіля забути не можна, не можна вважати підставою для визнання таких показань неправдивими, оскільки за словами самого свідка, з моменту скоєння ДТП пройшло (на момент допиту свідка в суді) більше ніж 7 років, а тому вона не може визначити напевно колір автомобіля. Щодо суперечності в показаннях, даних свідком під час досудового слідства та досудового розслідування, остання суду повідомила, що під час проведення з її участю відтворення обстановки та обставин подій, замірювання проїжджої частини проводили з різних боків дороги, свої показання вона ніколи не змінювала.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_9 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст.. 67 КК України та обставин, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, не встановив.

Також суд враховує, що ОСОБА_9 раніше не судимий, за місцем мешкання та роботи характеризується задовільно, займається суспільно-корисною працею, має на утриманні неповнолітню дитину.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 8 років. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, позиції потерпілих, які вважав, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити суворе покарання, а також обраної позиції обвинуваченого, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у вигляді мінімального покарання не сприятиме виправленню його та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а призначення максимального покарання, визначеного санкцією вказаної статті, буде занадто суворим. Суд з підстав, зазначених раніше, вважає не можливим призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України та без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_9 подано суду заяву про застосування до нього положення Закону України «Про амністію в 2014 році», оскільки має на утриманні неповнолітню дитину. Під час судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_9 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а обвинувачений ОСОБА_9 не позбавлений батьківських прав у відношенні вказаної дитини.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років. ОСОБА_9 не підпадає під дію ст.. 8 Закону України «Про амністію в 2014 році», а тому до нього повинна бути застосована амністія.
Потерпілою ОСОБА_5 подана позовна заява про відшкодування матеріальних збитків в сумі 6.961 грн. 01 коп. Під час судового розгляду позовні вимоги в цій частині були зменшені на суму 2.000 грн., оскільки така сума була обвинуваченим відшкодована. Суд вважає, що наданими потерпілою доказами, сума спричинених їй матеріальних збитків підтверджується на зазначену суму, а тому суд вважає, що позов в цій частині повинний бути задоволений на суму 4.961 грн. 01 коп.

Крім того, потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заявлено позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_9 на їх користь моральної шкоди в сумі 150.000 грн. у рівних частинах, мотивуючи свої вимоги тим, що втратили найріднішу людину батька та чоловіка. Розуміють, що вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії неумисних, умислу на вбивство ОСОБА_9 не мав, однак тривалий час понад 8 років - не почули від обвинуваченого навіть вибачення та співчуття, що спричиняє їм страждання, привело до втрати нормальних життєвих зв`язків та інше. Суд вважає, що потерпілим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійсно діями ОСОБА_9 спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, ст. 1166, 1167 ЦК України, ст. 1, 8 Закону України «Про амністію в 2014 році», суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Засудженого ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 4.961 грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в рівних частинах в рахунок відшкодування моральної шкоди 150.000 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 в дохід держави в особі науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Дніпропетровській області за проведення судових автотехнічних експертиз 1.705 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_9 в дохід держави в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса за проведення комплексної судової автотехнічної експертизи 1.080 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_9 в дохід держави в особі Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз за проведення комплексної судової автотехнічної експертизи 2.211 грн.

Речовий доказ у вигляді автомобіля «ВАЗ-21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_9 залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1