УХВАЛА

іменем України

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Крещенка А.М.,суддів:при
секретаріСолодкова А.А., Шибко Л.В.,
Зінорук В.В.,за участю прокурора
Опанасюка О.В.,розглянувши у судовому
засіданні в м. Києві 30 вересня 2014 року
кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, судимого: 24.07.2007р. Апеляційним
судом Запорізької області за ч. 4 ст. 187
КК України на 8 років позбавлення волі,
ухвалою Верховного Суду України від
22.11.2007р. вирок апеляційного суду
змінений та призначено покарання за ч. 2
ст. 185 КК України у виді позбавлення
волі на строк 5 років, звільнений
04.11.2011р. по відбуттю строку покарання,

встановила:

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про скасування ухвали
апеляційного суду і призначення нового
розгляду у суді апеляційної інстанції.

Вироком Приморського районного суду
Запорізької області від

16 вересня 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч.
3 ст. 185 КК України на

4 роки позбавлення волі. На підставі ст.
75 КК України ОСОБА_6 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком

2 роки та покладено обов'язки
передбачені п.п. 2-4 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 11 листопада 2013 року
вказаний вирок залишено без зміни.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим
та засуджено за те, що він 31.05.2013 р.,
приблизно о 20-00 год., повторно проник до
квартири АДРЕСА_1, звідки таємно викрав
майно, яке належить ОСОБА_7, чим
спричинив останньому матеріальний
збиток на загальну суму 2100 грн.

Прокурор, обґрунтовуючи прохання про
скасування ухвали апеляційного суду та
призначення нового розгляду справи у
суді апеляційної інстанції,
посилається на неправильне
застосування кримінального закону,
істотне порушення вимог кримінального
процесуального закону та
невідповідність призначеного
покарання тяжкості кримінального
правопорушення та особі засудженого,
внаслідок його м'якості.

Зазначає, що апеляційний суд повинен
був застосувати до засудженого
положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки
після постановлення вироку
Приморського районного суду
Запорізької області від 16 вересня 2013
року було встановлено, що ОСОБА_6 04.09.2013
року також був засуджений Бердянським
міськрайонним судом Запорізької
області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки
позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК
України звільнений від відбування
покарання з випробуванням на 2 роки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора на підтримку доводів
касаційної скарги, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Кримінальне провадження судом першої
інстанції розглянуто у відповідності
до вимог ч.1 ст.337 КПК в межах висунутого
обвинувачення ОСОБА_6 та встановлених
відомостей про його особу, що мають
значення для справи.

Апеляційний суд, переглянувши справу,
дійшов правильного висновку про те, що
вирок щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам
ст.370 КПК, тобто є законним,
обґрунтованим і вмотивованим, а тому
обґрунтовано залишив його без зміни, а
апеляційну скаргу прокурора без
задоволення.

При цьому апеляційний суд правильно
зазначив в ухвалі, що законних підстав
призначення покарання ОСОБА_6 за
правилами ч.4 ст.70 КК, у суду першої
інстанції не було, оскільки про
наявність попереднього обвинувального
вироку щодо ОСОБА_6 від 4 вересня 2014 року
на час постановлення вироку від 16
вересня 2014 року суду відомо не було і
прокурор цього питання у судовому
засіданні не порушував.

Крім того, апеляційний суд, з
наведенням ґрунтовних мотивів
правильно погодився з рішенням суду і в
частині призначеного засудженому
покарання, оскільки останнє призначене
у відповідності до ст.65, ст.75 КК та є
необхідним й достатнім для виправлення
засудженого за умови здійснення
контролю з боку кримінально-виконавчої
інспекції та попередження вчинення як
ним так і іншими особами нових
злочинів.

Відповідає вимогам п.11 ч.1 ст.537 КПК і
висновок апеляційного суду про те, що
за наявності кількох вироків питання
про застосування покарання може бути
вирішено судом під час виконання
вироків.

Безпідставними є твердження прокурора
про те, що апеляційний суд в порушення
вимог ч.3 ст.404 КПК не дослідив
приєднаний до апеляційної скарги вирок
від 4 вересня 2013 року щодо ОСОБА_6,
оскільки в ухвалі апеляційного суду
наведений порядок застосування
покарання, у тому числі і призначеного
за вказаним вироком.

Крім того, ч.3 ст.404 КПК встановлений
обов'язок суду апеляційної інстанції
дослідити докази, якщо вони стали
відомі після ухвалення судового
рішення, що оскаржується, виключно за
клопотанням учасників судового
провадження.

Разом з тим, клопотання про дослідження
вищезазначеного вироку у суді
апеляційної інстанції заявлено не було
і не було воно зазначене в апеляційній
скарзі.

Підстави, з яких апеляційну скаргу
прокурора визнано необґрунтованою,
зазначені в ухвалі апеляційного суду,
яка відповідає вимогам ст.419 КПК, та з
якими погоджується і колегія суддів
касаційного суду.

Враховуючи, що істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону та
неправильного застосування
кримінального закону, які б тягли
скасування рішення апеляційного суду
не виявлено, то касаційна скарга
прокурора задоволена бути не може.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 11 листопада 2013 року щодо
ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну
скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

А.М. Крещенко А.А. Солодков Л.В. Шибко