Справа № 405/2240/15-к
1-кп/405/90/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кіровограді кримінальне провадження № 0000019 у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має повну середню освіту, не одружений, не має на утримані неповнолітніх дітей, призваний у зв`язку із частковою мобілізацією до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдат, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
органом досудового розслідування ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України, а саме - втрата ввіреної для службового користування зброї внаслідок порушення правил її зберігання, за наступних обставин.
04 вересня 2014 року ОСОБА_3 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із частковою мобілізацією до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та призначений на посаду старшого розвідника, у військовому званні солдат.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №5 51-XIV (далі Статутів), зобов`язаний, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, не допускати протиправних дій, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, берегти державне майно.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХIV Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Стаття 127 вказаного Статуту передбачає, що рядовий (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна.
Порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї, боєприпасів у Збройних Силах України визначений Інструкцією про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року №359 (надалі - Інструкція), положення якої розповсюджуються на органи військового управління всіх рівнів, об`єднання, з`єднання, військові частини (кораблі), військові навчальні заклади, установи та організації Міністерства оборони України.
Однак, солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, вчинив злочин за наступних обставин.
В кінці листопаду 2014 року перед виїздом в зону проведення антитерористичної операції до с. Вільне Поле, Донецької області для виконання службових обов`язків солдат ОСОБА_3 від командира 2 загону лейтенанта ОСОБА_6 отримав пістолет Макарова № НОМЕР_2 для службового користування.
05 лютого 2015 року солдат ОСОБА_3 прибув з зони проведення антитерористичної операції до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та повинен був здати пістолет Макарова № НОМЕР_2 командиру 2 загону лейтенанту ОСОБА_6 .
Проте, пересуваючись з розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , до зони проведення антитерористичної операції у АДРЕСА_4 та у зворотному напрямку до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 , порушуючи правила зберігання зброї, які визначені наведеним вище законодавством та нормативними документами, втратив ввірену йому для службового використання зброю, пістолет Макарова № НОМЕР_2 вартістю 117 грн. 48 коп., завдавши цим державі, в особі військової частини НОМЕР_1 , збитки на вказану суму.
27.03.2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор військової прокуратури Кіровоградського гарнізону та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.413 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 із застосуванням ст.ст.58, 69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік, з відрахуванням в доход держави 10 % із суми грошового забезпечення.
Прокурор, захисник та обвинувачений просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Розглянувши питання про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону та підозрюваним ОСОБА_3 суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України, прокурор військової прокуратури Кіровоградського гарнізону ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_3 добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Крім цього, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє положення, передбачені ч.4 ст. 474 КПК України.
Також судом встановлено, що обвинувачений та прокурор розуміють наслідки укладання та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 КПК України.
Суд також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України відсутні.
ОСОБА_3 вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України є невеликої тяжкості, раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, в повному обсязі добровільно відшкодував державі збитки, за місцем служби характеризується добре, що є обставинами які пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину; покарання, яке узгоджене в угоді за ч.2 ст.413 КК України, із врахуванням ст. 69 КК України є більш м`яким основним видом покарання, не зазначеним в санкції частини статті за цей злочин, яке не виходить за межі ст.58 КК України.
За таких підстав суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону та підозрюваним і призначити узгоджену сторонами покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .
Керуючись ст. ст. 314, 468-476 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 27 березня 2015 року про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст.ст.69,58 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік, з відрахуванням в доход держави 10% із суми грошового забезпечення.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч. 4 ст. 394 КПК України може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Ленінському районному суді м. Кіровограда копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя: ОСОБА_1