Справа № 11-309/2008 року
в І-ій інстанції: Слободян В.С.
категорія: ст. 366 ч.1 КК
доповідач: Шершун В.В.
ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20»
травня 2008 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого-судді: Шершуна В.В.,

суддів: Бойко Л.В.,
Майданюк К.І.,

з
участю прокурора: Гринишина,

та захисника: ОСОБА_2.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої
інстанції та ВАТ «Красилівське ремонтно-транспортне підприємство» на вирок
Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від «25» грудня 2007
року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, гр-на України, уродженця с. Соснівка. Гадяцького
р-ну, Полтавської обл., жителя АДРЕСА_1, з вищою освітою, працюючого головним
спеціалістом головного управління агропромислового розвитку при Хмельницькій
ОДА, одруженого, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 1 ст. 366 КК
України до 850 грн. штрафу з позбавленням права обіймати посади керівників
підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності на 1 рік.

За ст. 191 ч. 5 КК України ОСОБА_1.
виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Міру запобіжного заходу залишено
підписку про невиїзд.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, гр-на України, уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1,
з вищою освітою, працюючого директором ПП «Поділля», одруженого, раніше не
судимого, -

засуджено за ч. 1 ст. 366 КК
України до 850 грн. штрафу з позбавленням права обіймати посади керівників
підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності на 1 рік.

За ст. 191 ч. 5 КК України ОСОБА_3.
виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Міру запобіжного заходу змінено з
застави на підписку про невиїзд.

Заставу в розмірі 248 158 грн.,
внесену за ОСОБА_3. на депозитний рахунок УСБУ в Хмельницькій обл. повернуто
ОСОБА_4.

В задоволенні цивільного позову ВАТ «Красилівське
ремонтно-транспортне підприємство» до ОСОБА_1. та ОСОБА_3. про
стягнення орендної плати в сумі 75 000 грн. - відмовлено.

Долю
речових доказів вирішено у відповідності до ст. 81 КПК України.

Згідно
вироком суду 12.12.2002 р. між ВАТ «Красилівське
ремонтно-транспортне підприємство» та приватним підприємством.
«Поділля» був укладений договір оренди, відповідно до якого орендодавець (ВАТ «Красилівське РТП») передав орендарю (ПП. «Поділля») в тимчасове володіння та користування
строком на 25 років цілісний майновий комплекс - базу відпочинку «Поділля»
(будівлі залишковою вартістю 253 661 грн. 71 коп. та малоцінний інвентар
фактичною вартістю 257 грн.). Розмір орендної плати встановлено 15 812 грн. 68
коп. на рік. Відповідно до цього договору орендар зобов'язався самостійно за
власний рахунок здійснювати капітальний ремонт майна, що орендується з
подальшим відшкодуванням цих витрат орендодавцем. Крім того, орендодавець
зобов'язався відшкодувати орендарю усі витрати, пов'язані з поліпшенням майна,
що орендується. Того ж дня згідно акту прийому-передачі ВАТ «Красилівське РТП» передало ПП «Поділля» в тимчасове володіння та користування цілісний
майновий комплекс - базу відпочинку «Поділля».

Провівши на протязі 2002-2003 рр.
за допомогою невстановлених найнятих працівників ремонт бази відпочинку
«Поділля» ОСОБА_3. разом з головою правління ВАТ «Красилівське РТП» ОСОБА_1.
склали та видали:

- завідомо неправдивий договір
підряду на проведення капітального ремонту без номера від 03.06.2003 року,
згідно якого фіктивне підприємство «Пілот-1» в особі директора Ристенко О.Г.
зобов'язалось провести будівельні роботи по капітальному ремонту та
реконструкції бази відпочинку «Поділля». Рукописний текст цього договору за
вказівкою ОСОБА_3. та під його диктовку заповнила ОСОБА_5., а він підписав цей
договір від імені ПП «Поділля» та засвідчив його печаткою підприємства,
ОСОБА_1. підписав цей договір від імені ВАТ «Красилівське РТП» та засвідчив
його печаткою товариства;

- акт здачі-прийняття виконаних
робіт без номера та дати на суму 199 189 грн. 20 коп., в якому в графі «Від
виконавця ОСОБА_5.» ОСОБА_3. поставив свій особистий підпис та засвідчив його
печаткою ПП. «Поділля», а ОСОБА_1. в графі «Від замовника» поставив свій
особистий підпис та засвідчив його печаткою товариства.

Крім того, директор ПП. «Поділля»
ОСОБА_3. склав та видав:

- завідомо неправдивий рахунок № 10
від 25.10.2004 року на 199 189 грн. 20 коп., в якому в графі «Директор»
поставив свій особистий підпис та засвідчив його печаткою ПП. «Поділля»;

- завідомо неправдивий акт звірки
розрахунків станом на 1 січня 2005 року, в якому поставив свій особистий підпис
та засвідчив його печаткою ПП «Поділля»;

При цьому голова правління ВАТ
«Красилівське РТП» ОСОБА_1. склав та видав:

- завідомо неправдивий акт № 1
приймання-виконання робіт за серпень 2003 року, в якому в графі «Прийняв»
поставив свій особистий підпис та засвідчив його печаткою ВАТ «Красилівське
РТП»;

- завідомо неправдиву підсумкову
відомість ресурсів, в якій в графі «Перевірив» поставив свій особистий підпис
та засвідчив його печаткою ВАТ «Красилівське РТП»;

- завідомо неправдивий локальний
кошторис 3-1-1-, де в графі «Замовник» поставив свій особистий підпис та
засвідчив його печаткою ВАТ «Красилівське РТП».

З обвинувачення ОСОБА_3. судом
виключений епізоди підробки та організації підробки документів шляхом внесення
до документів неправдивих відомостей та складання завідомо неправдивих
документів, зокрема, підробку та організацію підробки наступних документів:

- договору оренди № 9/12 від
09.12.2002 р.;

- акту прийому-передачі від
12.12.2002 р., який є додатком до договору оренди № 9/12 від 12.12.2002 р.;

- договору купівлі-продажу від
11.09.2005 року;

- довіреності № 165 від 12.03.2005
року для Єфименко К.С.;

- довіреності № 11 від 19.01.2005
р. для Єфименко К.С.;

- довіреності № 37 від 11.03.2005
р. для Єфименко К.С.;

- договору купівлі-продажу без
номера від 11.09.2005 року;

- акту прийому-передачі майна бази
відпочинку «Поділля» від 11.09.2005 р., який є додатком до договору від
11.09.2005 року;

- заяви з грошовими вимогами до боржника
проти якого порушена справа про банкрутство;

З обвинувачення ОСОБА_1. виключений
епізод підробки та організації підробки документів шляхом внесення до
документів неправдивих відомостей та складання завідомо неправдивих документів,
зокрема, підробку та організацію підробки наступних документів:

- договору оренди № 9/12 від
09.12.2002 р.;

- акту прийому-передачі від
12.12.2002 р., який є додатком до договору оренди № 9/12 від 12.12.2002 р.;

- листа про надання згоди на
проведення капітального ремонту № 218 від 14 травня 2003 р.

Крім того, органами досудового
слідства голова правління ВАТ «Красилівське РТП» ОСОБА_1. та директор ПП.
«Поділля» ОСОБА_3. обвинувачувалися в тому, що будучи наділеними
адміністративно-господарськими функціями, в порушення своїх службових
повноважень, шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою
змовою між собою заволоділи цілісним майновим комплексом бази відпочинку
«Поділля», що розташована по вул. Приморській, 100 в смт. Затока, Білгород-Дністровського
р-ну, Одеської обл., загальною вартістю 241 404 грн. 89 коп., заподіявши ВАТ
«Красилівське РТП» збитки в особливо великих розмірах.

За даним епізодом - за ст. 191 ч.
5 КК України - вони виправдані за відсутністю в їх діях складу злочину.

В апеляції ВАТ «Красилівське РТП»
просить вирок змінити та задоволити заявлений товариством позов в сумі 75 000
грн.

При цьому апелянт стверджує, що
висновки суду про відмову в задоволенні позову не відповідають фактичним
обставинам, оскільки засуджені вчинили цілеспрямовані злочинні дії на
заволодіння майном ВАТ «Красилівське РТП».

В запереченнях на апеляцію ВАТ
«Красилівське РТП» ОСОБА_1. та ОСОБА_3. просять відмовити у задоволенні даної
апеляційної скарги, оскільки вважають її доводи надуманими, безпідставними та
необґрунтованими. На їх думку, рішення суду в частині відмови в задоволенні
цивільного позову відповідає матеріалам справи та ґрунтується на досліджених в
судовому засіданні доказах, оскільки спір між ПП. «Поділля» та ВАТ
«Красилівське РТП» про сплату орендної заборгованості є господарським, а тому
він повинен вирішуватися у порядку господарсько-процесуального провадження.

В своїй апеляції прокурор, який брав участь у розгляді
справи в суді першої інстанції, просить скасувати вирок суду та
постановити новий, яким визнати ОСОБА_1. та ОСОБА_3. винними у повному обсязі
пред'явленого їм обвинувачення.

При цьому прокурор посилається на
неправильне застосування кримінального закону, оскільки дії засуджених було
невірно кваліфіковано. Так, на думку апелянта, засуджені вчинили злочин,
передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, оскільки вони мали умисел на заволодіння
майном товариства.

Також, є незаконним, на думку прокурора
і виключення з обвинувачення засуджених епізоду підробки деяких документів,
оскільки приймаючи таке рішення, суд послався на покази ОСОБА_6, критично не
оцінивши дані показання свідка, оскільки остання є родичем засудженого ОСОБА_3.

Заслухавши
суддю-доповідача, прокурора і представника цивільного позивача на підтримку
поданих ними апеляцій, засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_3. і в їх інтересах
захисника ОСОБА_2 в заперечення апеляцій, вивчивши матеріали справи та доводи
апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню.

Ст. 132 КПК України передбачає, що
у постанові про притягнення як обвинуваченого повинно бути зазначено: хто склав
постанову; місце і час її складання; назву справи; прізвище, ім'я та по
батькові обвинуваченого, день, місяць та рік його народження; злочин, у
вчиненні якого обвинувачується дана особа, час, місце та інші обставини
вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому, і стаття кримінального
закону, якою передбачений цей злочин.

Коли обвинувачений притягається до відповідальності за
вчинення декількох злочинів, що підпадають під ознаки різних статей
кримінального закону, в постанові про притягнення як обвинуваченого повинно
бути вказано, які саме дії ставляться обвинуваченому в вину по кожній з цих
статей.

Такі ж вимоги пред'являє закон і до
обвинувального висновку.

Згідно ст. 223 КПК України обвинувальний висновок
складається з описової і резолютивної частин. В описовій частині зазначаються:
обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи,
мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази,
які зібрано в справі, і відомості про потерпілого; показання кожного з
обвинувачених по суті пред'явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на
свій захист, і результати їх перевірки; наявність обставин, які обтяжують та
пом'якшують його покарання.

В резолютивній частині наводяться відомості про особу
кожного з обвинувачених, коротко викладається суть пред'явленого обвинувачення
з зазначенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин.

Названим вимогам обвинувачення по
даній справі не відповідає.

Так, встановлено, що органи
досудового слідства пред'являючи ОСОБА_1. та ОСОБА_3 обвинувачення,
сформулювали його в частині службового підроблення як внесення службовою особою
до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення
документів, а також складення і видача завідомо неправдивих документів.

Разом з тим, кваліфікувавши дії
ОСОБА_1. та ОСОБА_3. за ч. 2 ст. 366 КК України, органи слідства
кваліфікаційної ознаки цього складу злочину (спричинення тяжких наслідків) не
навели, як і не вказали в чому полягають ці тяжкі наслідки.

В свою чергу Хмельницький
міськрайонний суд у вироку від 25 грудня 2007 року, перекваліфікувавши дії
ОСОБА_1. та ОСОБА_3. зі ст. 366 ч. 2 на ст. 366 ч. 1 КК України, вказав:
«Оскільки фактично капітальний ремонт бази відпочинку «Поділля» проведено
приватним підприємством «Поділля» за допомогою найнятих невстановлених осіб, то
тяжких наслідків спричинено і вчиненим підсудними злочином - службовим
підробленням».

Мотивів, з яких суд прийшов до
такого висновку, інкримінувавши засудженим кваліфікуючу ознаку ч. 2 ст. 366 КК
України, яка не була їм інкримінована органами досудового слідства, та
одночасно перекваліфікувавши їх дії на ч. 1 ст. 366 КК України, - у вироку не
наведено.

Ці обставини унеможливлюють суд апеляційної
інстанції винести вирок, за яким належно колегіально з'ясувати правову
відповідність визнання винними ОСОБА_1. та ОСОБА_3. за ст. 366 ч. 2 КК України,
як цього вимагають апелянти, оскільки обвинувачення в цій частині пред'явлене
не конкретне, тяжких наслідків не визначено а зміна обвинувачення в розгляді
справи в цій частині апеляційній інстанції не допускається. При цьому відсутні
правові підстави і для закриття справи за даним епізодом.

Виділити ж справу в частині
обвинувачення ОСОБА_1. та ОСОБА_3. за ст. 366 ч. 2 КК України в окреме
провадження неможливо, оскільки це обвинувачення тісно пов'язане з
обвинуваченням за ст. 191 ч. 5 КК України. Службове підроблення стало фактично
способом незаконного заволодіння чужим майном, і саме документи, виготовлення
яких визнано судом першої інстанції злочином, стали підставою для прийняття
Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області рішення про
визнання за ПП «Поділля» права власності на базу відпочинку «Поділля».

В зв'язку з цим, колегія суддів не
може погодитись з висновками суду першої інстанції про непричетність ОСОБА_1.
та ОСОБА_3. до інкримінованого їм злочину за ст. 191 ч. 5 КК України, та
посилання як на обґрунтування такого висновку на рішення названого суду від
06.04.2005 року, і вважає таке рішення поспішним, що прийняте без аналізу всіх
добутих по справі доказів з точки зору їх достатності, допустимості,
достовірності та відносності.

В той же час, прийняти належне
рішення в цій частині обвинувачення колегія суддів також позбавлена можливості,
оскільки питання вини ОСОБА_1. та ОСОБА_3. за ст. 191 ч. 5 КК України, як вже
вказано, тісно пов'язане з їх обвинуваченням за ст. 366 ч. 2 КК України,
визначитись з яким колегія суддів не може з вищенаведених причини.

В свою чергу колегія суддів вважає
за необхідне зазначити, що обвинувачення за ст. 191 ч. 5 КК України пред'явлене
засудженим також не конкретне, оскільки не встановлює хоча б відносного часу,
коли засуджені заволоділи майном. Встановлення такого часу необхідно для
визначення розміру викраденого, оскільки розмір соціальних пільг, а відповідно
і кількість неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (які визначаються на
момент вчинення злочину) різні в 2002-2006 рр.

Разом з тим, колегія суддів
вважає, що на підставі ст. 277 КПК України прокурор в суді першої інстанції має
право і законні підстави змінити (конкретизувати) пред'явлене особі
обвинувачення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що розглянувши справу за неконкретним обвинуваченням суд першої
інстанції допустив істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону,
які перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити
законний, обґрунтований та справедливий вирок, а тому на підставі ст. 374 ч. 2
КПК України вирок підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий
розгляд в той же суд, в іншому складі суддів.

В ході такого розгляду слід
перевірити і доводи ВАТ «Красилівське РТП» щодо незаконності відмови в
задоволені їхнього позову.

Враховуючи викладене, колегія
суддів судової палати з кримінальних справ, керуючись ст.ст. 365, 366, 374 КПК
України,

ухвалила:

Апеляцію прокурора і представника
цивільного позивача задоволити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного
суду від 25 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 скасувати,
а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд, в іншому складу суду.

Головуючий:

судді: