Номер провадження: 11/785/256/14
Номер справи місцевого суду: 1-189/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.07.2014 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника

неповнолітнього

обвинуваченого

ОСОБА_7 ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області, від 12 вересня 2013 року,

встановив:
Оскарженим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Миколаївка Миколаївського району Одеської області, громадянин України, українець, холостий, не працюючий, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за:
- ст. 122 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.

За ст. 115 ч. 2 п.п. 7, 12 КК України визнаний невинним та виправданий, в зв`язку з недоведеністю обвинувачення.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт Миколаївка Миколаївського району Одеської області, українець, громадянин України, холостий, не працюючий, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

Засуджений за:
- ст. 122 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.

За ст. 115 ч. 2 п.п. 7, 12 КК України визнаний невинним та виправданий, в зв`язку з недоведеністю обвинувачення.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_12 в рівних частинах 10 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджені за те, що вони, 17 квітня 2009 року, приблизно о 22 годині 15 хвилин, в ході розпивання спиртних напоїв, на підставі виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , який також був у нетверезому стані, в ході сварки, що переросла в бійку, спричинили потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В апеляції прокурор стверджує, що висновки суду викладені у вироку суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, в зв`язку з чим вирок суду є необґрунтованим, та приводить відповідні доводи.

Зокрема прокурор в апеляції стверджує, що суд у вироку не зазначив з яких причин прийняв до уваги одні докази і не прийняв інші, що вирок містить суттєві суперечності стосовно мотиву вчинення злочину, що в ході судового розгляду встановлений хуліганський мотив, що покарання, призначене засудженим є надмірно м`яким.

За таких обставин прокурор в апеляції просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши прокурора, який підтримав апеляцію, засуджених, захисників і представника, які заперечували проти задоволення апеляції, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.365 КПК України (в редакції 1960 року), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

З апеляції прокурора вбачається, що значна її частина викладена аналогічно пред`явленому засудженим обвинуваченню, з відтворенням обставин вчинення засудженими злочину таким чином, як це було встановлено органом досудового слідства.

Що стосується викладених у вироку конкретних обставин та висновків суду першої інстанції, з якими не погоджується прокурор, то це зокрема твердження про те, що суд у вироку не зазначив, з яких причин прийняв до уваги одні докази і не прийняв інші.

При цьому прокурор не конкретизував в апеляції які саме докази суд не взяв до уваги, не вказавши з яких причин.

Посилання прокурора в цьому контексті на приведені в апеляції показання свідка ОСОБА_14 не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки вони не спростовують висновків суду стосовно побиття засудженими ОСОБА_13 і не викривають засуджених в умисному вбивстві ОСОБА_13 з хуліганських спонукань за попередньою змовою, групою осіб.

Взагалі показання ОСОБА_14 не викривають засуджених в причетності до вбивства ОСОБА_13 , а лише свідчать про його побиття засудженими. Але, виходячи саме з цього, суд першої інстанції визнав їх винними в умисному спричиненні ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Аналогічні обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , показанням яких суд дав належну оцінку. При цьому ніяких суттєвих суперечностей показання вказаних свідків не містять.

Доводи апеляції стосовно того, що висновки суду, викладені у вироку, містять суттєві суперечності, які полягають в тому, що суд безпідставно зазначив, що бійка між засудженими і загиблим сталася через неприязні відносини, на думку апеляційного суду є необгрунтованими з наступних підстав.

На підтвердження доводів апеляції прокурор послався на ті обставини, що до побиття ОСОБА_13 засуджені з ним знайомі не були і неприязних відносин між ними не було. З цього прокурор робить висновок про наявність в засуджених хуліганського мотиву.

Однак, судом встановлено, що між засудженими і ОСОБА_13 сталася сварка, яка закінчилась побиттям ОСОБА_13 .

Вказані обставини зазначені також в обвинувальному висновку (т.3, а.с. 180, 206, 208), де зазначено, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 спричинили ОСОБА_13 тілесні ушкодження в процесі сварки на грунті раптово виниклої неприязні. На ці ж обставини послався також прокурор в апеляції, що свідчить не про суперечності у вироку, а про непослідовність позиції обвинувачення.

Таким чином суд першої інстанції в даному випадку не припустився жодних суперечностей, і твердження прокурора в цій частині є необґрунтованими.

Посилання прокурора в апеляції на встановлену між засудженими домовленість на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, не спростовує висновків суду, викладених у вироку і не ставить під сумнів правильність кваліфікації дій засуджених.

На думку прокурора судом не взято до уваги, що умисне заподіяння тілесних з ушкоджень в життєво важливі органи, в результаті якого настала смерть ОСОБА_13 , свідчать про наявність в засуджених прямого чи непрямого умислу на вбивство.

Між тим, на підставі ретельно досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що не встановлено, що засуджені завдавали удари ОСОБА_13 в область шиї, в той час, як смерть ОСОБА_13 настала від пошкоджень саме в області шиї, з множинними переломами під`язикової кістки та хрящів гортані, які викликали асфіксію.

Фактично в ході судового розгляду встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається (т. 1, а.с. 37, 47), що на досудовому слідстві, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили про обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 ..

В ході допиту в судовому засіданні, обвинувачені також підтвердили пояснення, дані ними на досудовому слідстві, визнали себе винними частково, при цьому пояснивши, що не мали умислу та попередньої змови на спричинення потерпілому ОСОБА_13 смерті.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що 17 квітня 2009 року, після 21.00 годин, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом з іншими друзями відпочивали та вживали спиртні напої у центральному парку смт Ніколаївка. До них підійшов ОСОБА_13 .. Між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 виникла сварка, яка переросла у бійку, в ході якої ОСОБА_7 наніс ОСОБА_13 декілька ударів ногою у тулуб, а коли той впав на асфальт, до нього підійшов ОСОБА_8 та наніс ОСОБА_13 удари, але куди він не бачив. Після бійки ОСОБА_13 піднявся з асфальту, сів на лавку, посидів, а через деякий час пішов у кінець парку. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більше не проявляли до ОСОБА_13 агресії, не заважували йому піти з місця події, не переслідували його.

Крім того, свідок ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_14 йому розповів, що в той вечір зустрів ОСОБА_13 та побив його.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що17 квітня 2009 року, він бачив як між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 виникла сварка, яка переросла у бійку, в ході якої ОСОБА_7 наніс ОСОБА_13 ляпас, від якої останній впав, а потім декілька ударів ногою у тулуб, після чого їх розняли присутні друзі, ОСОБА_13 пішов, його ніхто не переслідував і не перешкоджав йому залишити місце конфлікту.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні дали свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №32 від 28.05.2009 року при дослідженні трупа ОСОБА_13 були виявлені множинні закриті переломи костей і хрящів гортані з крововиливами в м`які тканини шиї, які ставляться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечним для життя в момент заподіяння, закритий перелом лівих 5 і 6 ребер - ставляться до ушкоджень середньої ваги, крововиливами в м`яких покривах голови, у м`язах лівої скроневої області, множинні садна в області особи, шиї, синець лівої вушної раковини - ставляться до легких тілесних ушкоджень. Смерть настала від механічної асфіксії в результаті стискання шиї тупими твердими предметами. Між тілесними ушкодженнями в області шиї й смертю є прямий причинний зв`язок.

Таким чином, з висновків судово-медичної експертизи №32/1 від 31.07.2009 року випливає, що смерть від механічної асфіксії наступає протягом 3-6 хвилин. На передню поверхню шиї здійснювалося здавлювання переважно пальцями рук і предметами, які мали широку контактну поверхню.

З протоколу огляду міста події (т. 1 а.с. 7-12) вбачається, що 18 квітня 2009 року, у центральному парку культури та відпочинку смт Ніколаївка Одеської області був виявлений труп ОСОБА_13 з ознаками насильницької смерті у виді множинних пошкоджень голови. Слідів переміщення (волочіння) трупа в ході огляду не виявлено. Відповідно до схеми до протоколу огляду місця події, труп ОСОБА_13 був знайдений на відстані не менш 100 метрів від місця, де відбулася бійка, між ОСОБА_13 з одного боку й ОСОБА_20 та ОСОБА_8 з іншого боку.

Крім того, допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_21 , що проводив розтин тіла ОСОБА_13 і ряд судово-медичних експертиз, роз`яснив, що для утворення ушкоджень в області шиї дослідженого трупа найбільш характерне заподіяння їх пальцями рук, коли потерпілий перебував у положенні, лежачи на спині, а дії нападаючого на шию здійснювалися зверху, при цьому голова потерпілого повинна була контактувати із твердою поверхнею.

Також експерт практично виключив можливість того, що ОСОБА_13 після одержання смертельних травм в області шиї міг самостійно піднятися із землі, сісти на лавку, потім самостійно піднятися й пройти по місцевості парку на відстань від місця бійки до місця знаходження трупа.

Таким чином, на думку апеляційного суду, зазначені висновки судово-медичної експертизи та пояснення експерта повністю узгоджуються з поясненнями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та вищезазначених свідків, що не дає суду можливості виключити причетність до вбивства ОСОБА_13 іншої особи (осіб).

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності у обвинувачених мотивів та умислу на вбивство ОСОБА_13 , а також про недоведеність їх вини в заподіянні ОСОБА_13 тілесних ушкоджень в області шиї, від яких настала його смерть. Викладені обставини дають підстави дійти до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ст.115 ч.2 п.п.7, 12 КК України.

При цьому, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які засуджені заподіяли ОСОБА_13 , апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції про необхідність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ст. 122 ч. 1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, - обґрунтованим.

Що стосується доводів апеляції відносно того, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину, через його надмірну м`якість апеляційний суд вважає вказані доводи не обгрунтованими з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції керувався вимогами ст. 65 КК

України, враховуючи тяжкість скоєного діяння, особу засуджених, а також обставини як обтяжуючі, так і пом`якшуючі покарання.

За таких обставин, враховуючи кваліфікацію дій засуджених, апеляційний суд приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, в повній мірі відповідає тяжкості скоєних ними злочину та особі засуджених, в зв`язку з чим, не вбачає підстав для призначення їм більш суворого покарання.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

апеляцію прокурора залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області, від 12 вересня 2013 року, у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців.

Судді апеляційного суду

Одеської області (підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_4

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2