Дело № 523/3159/15-к
ВИРОК
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
07.05.2015 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі матеріали кримінального провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по звинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ст.297 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року, більш точну дату та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0007615, з метою наруги над могилою із корисливих мотивів демонтували п`ять секцій металевої декоративної огорожі з бетонної опалубки місця поховання ОСОБА_6 , розташованого на 48 дільниці, лінії №10, місця №2 кладовища «Північне». Продовжуючи свій злочинний намір, 16.11.2013 року повернувшись до вищевказаного місця поховання за допомогою заздалегідь приготовленої металевої кувалди продовжили демонтувати з бетонної опалубки секції металевої декоративної огорожі, проте були помічені перехожими особами, які повідомили про це співробітникам кладовища, які в свою чергу викликали на місце події співробітників міліції, якими останні були затримані.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», самовільне пошкодження, розкопування, руйнування, або в інший спосіб знищення кладовищенських споруд, що використовуються для церемонії поховання та поминання померлих, намогильних споруд, огорож чи інших місць поховання визнається наругою над могилою.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе визнав повністю, по суті звинувачення пояснив, що він працював на прийомі метала та дізнався від однієї людини, що таким чином можливо заробити грошей. В перший раз він разом із товаришем на прізвище ОСОБА_7 пішли до кладовища, де він демонтував 5-ть секцій огорожі, після чого ОСОБА_7 допоміг йому відтаскати їх до метало прийому. Отримані кошти вони поділили порівну. На другий раз він також був із цим товаришем, але нічого здати не встигли, оскільки були затримані співробітниками міліції. У скоєному розкаюється, цивільний позов визнає в повному обсязі, просить суворо не карати.

Так як обвинувачений свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєного ним злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз`яснені учасникам розгляду, суд з`ясувавши думку учасників, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допитавши представника потерпілого щодо матеріальних претензій та міри покарання.

Представник потерпілого ОСОБА_4 у судовому засіданні надала позовну заяву, в якій просить суд стягнути матеріальну шкоду, завдану діями обвинуваченого. Міру покарання залишає на розсуд суду.

Таким чином, згідно викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані:

- по ст.297 ч.2 КК України за ознаками: наруга над могилою, вчинена за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, та винуватість обвинуваченого у скоєному злочині доказана повністю.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, згідно ст.65 КК України, враховує тяжкість скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання не встановлено.

Обставинами, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, при призначені покарання, судом також враховуються той факт, що раніше обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягався, добре характеризується за місцем роботи та мешкання, також враховується думка представника потерпілого, яка не наполягала на позбавлені обвинуваченого волі.

За викладених обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України.

Цивільний позов підлягає задоволенню, оскільки визнаний обвинуваченим та підтверджується матеріалами провадження.

Керуючись ст.ст.127, 128, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ст.297 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст.76 п.2,3,4 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію;

Міра запобіжного заходу не обиралась.

Цивільний позов КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» задовольнити, стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 28.09.2005 році на користь КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» (р/р НОМЕР_2 , АБ «Південний», місто Одеса, МФО 328209, код ЄРДПОУ 03350083, ІПН 38) 2276,34 гривень, в рахунок погашення нанесених матеріальних збитків.

Речові докази вилучені у обвинуваченого частини огорожі, які були передані представнику потерпілого під розписку вважати повернутими за належністю.

Копію вироку, негайно після оголошення, вручити учасникам процесу.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, для осіб які перебувають під вартою, тридцять діб з моменту вручення копії вироку.

Суддя: