У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Скотаря А.М.,

суддів

Пошви Б.М., Лавренюка М.Ю.,

розглянувши
в судовому засіданні в м.Києві 8 лютого
2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та
захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженої ОСОБА_3 на постановлені щодо них
судові рішення,

в с т а н о в и л а:

Вироком Юр”ївського районного суду
Дніпропетровської області від 25 липня 2005 року засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

раніше
не судимого,

-за ч.5
ст.185 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є його особистою власністю;

-за ч.2
ст.358 КК України на 1 рік позбавлення волі;

-за ч.3
ст.358 КК України на 1 місяць арешту, а на підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів остаточно на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його особистою власністю.

За ч.3 ст.292 КК України ОСОБА_1
виправдано.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження,

раніше
не судиму,

-за ч.5
ст.185 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна,
яке є її особистою власністю;

-за ч.2
ст.358 КК України на 1 рік позбавлення волі;

-за ч.3
ст.358 КК України до 510 грн. штрафу, а на підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів остаточно на 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2
частини майна, яке є її особистою власністю.

За ч.3 ст.292 КК України ОСОБА_3
виправдана.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 і ОСОБА_14, які вирок у касаційному порядку не оскаржили і щодо яких
не внесено касаційне подання, а також ОСОБА_15 і ОСОБА_16, у задоволенні
касаційних скарг яким відмовлено ухвалою Верховного Суду України від 23 травня
2006 року.

Постановлено стягнути солідарно із
засуджених ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_3, ОСОБА_14. та
ОСОБА_1 на користь
ВАТ “Укртранснафта” 58 797,3 грн.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 1 грудня 2005 року вирок залишено без зміни.

За наведених у вироку обставин у
середині червня 2003 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16 і ОСОБА_14 за
попередньою домовленістю створили організовану злочинну групу, діяльність якої
була направлена на викрадення нафти на 248 км.
нафтопроводу “Кременчук-Лисичанськ” шляхом відбіру у автоцистерни через
незаконну врізку.

6 вересня 2003 року, 16 вересня 2003 року та
20 вересня 2003 року вони таким шляхом незаконно викрали по 22 004 л нафти
відповідно на суми 19 599,10 грн. кожного разу, яку збули під виглядом пічного
палива у с.Покровське ОСОБА_17

А також, 24 вересня 2003 року ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16 і ОСОБА_14 аналогічним способом викрали 22 004 л
нафти на суму 19 599,10 грн., яку намагались збути у с.Покровське, але були
затримані працівниками міліції.

Крім того, ОСОБА_3 за попередньою
змовою з ОСОБА_1 і ОСОБА_15 у складі організованої злочинної групи підроблювали
офіційні документи, а ОСОБА_1 і ОСОБА_15 використовували їх при транспортуванні
і збуті викраденої нафти.

У касаційних скаргах:

засуджений ОСОБА_1 стверджує, що
справу сфабриковано, а докази сфальсифіковано; визнавальні показання він дав
внаслідок застосування недозволених методів слідства; висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи; досудове і судове слідство у справі
проведено неповно, однобічно, з порушення інших вимог
кримінально-процесуального закону, а також призначене покарання не відповідає
ступеню тяжкості вчиненого та його особі. При цьому вказує, що на прохання
ОСОБА_15 він лише знайшов покупця на нафту та придбав відповідні документи, які
заповнила ОСОБА_3 За змістом скарги ОСОБА_1 просить змінити постановлені щодо
нього судові рішення, за ч.5 ст.185 КК України та ч.3 ст.358 КК України справу
закрити, за ч.2 ст.358 КК України призначити покарання із застосуванням ст.75
КК України і відмовити у задоволенні цивільного позову;

захисник ОСОБА_2 просить вирок
суду і ухвалу апеляційної інстанції щодо засудженої ОСОБА_3 змінити, за ч.5
ст.185 КК України та ч.3 ст.358 КК України справу закрити, за ч.2 ст.358 КК
України призначити їй покарання із застосуванням ст.75 КК України і відмовити у
задоволенні цивільного позову. Свої вимоги обгрунтовує тим, що досудове і
судове слідство у справі проведено неповно і однобічно, з іншими порушеннями
вимог кримінально-процесуального закону і застосуванням недозволених методів
ведення слідства; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а
призначене ОСОБА_3 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого і її
особі. Вказує на непричетність ОСОБА_3 до організованої злочинної групи, що
підтверджують ОСОБА_16, ОСОБА_14 і ОСОБА_15, і на її непричетність до
виготовлення підроблених документів.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає,
що в їх задоволенні слід відмовити.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 у вчиненні зазначених злочинних дій суд у вироку обгрунтував
дослідженими у судовому засіданні доказами, яким дав правильну оцінку, зокрема,
показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що він трічі у вересні 2003 року купував у
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 пічне паливо, яке доставляв автоцистерною ОСОБА_15 Гроші він
віддавав ОСОБА_1 і ОСОБА_3

Дані показання ОСОБА_17 підтвердили
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 при проведенні між ними очної ставки. Крім того, ОСОБА_17
повідомив, що кожного разу
засуджені завіряли його про законне походження палива і пред”являли
документи від ПП “Альбион”,
які знаходились у
ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_18 підтвердив, що на
прохання ОСОБА_1 він двічі виїжджав супроводжувати автоцистерни під керуванням
ОСОБА_15 і передавав останньому документи від ОСОБА_1 і ОСОБА_3

Із роздруківки текстів переговорів
мобільних телефонів, які знаходились в користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_15,
ОСОБА_14. і ОСОБА_16 вбачається, що в інкримінований їм період вчинення
крадіжок нафтопродуктів вони розмовляли між собою з цього приводу.

Крім того, на досудовому слідстві і в
суді ОСОБА_3 не заперечувала обставини, що з метою забезпечення можливості
викрадення і транспортування нафтопродуктів вона уклала договір аренди на
автомобіль “МАЗ” і полупричеп “ОДАЗ”,
а також оформила
довіреність на керування
автомобілем на ОСОБА_15

При огляді зазначеного автомобіля в ньому був вилучений договір з
реквізитами ПП “Альбион”, ПП “СТ-Союз” з печаткою ПП “Альбион”, податкові
накладні та інші накладні з печаткою ПП “Альбион”, а при огляді автомобіля
“Москвич-2141”, який належить ОСОБА_3, були теж виявлені договори з реквізитами
ПП “Альбион” і ПП “СТ-Союз”, ПП “Альбион” і ПП “Нафтова компания” , аркуші
паперу з оттисками печатки ПП “Альбион”, печатка та кутовий штамп
“Союз-энерго”, різноманітні бланки з кутовими штампами і печатками ПП “Альбион”
та бланки рахунків з зазначеними реквізитами.

Тому твердження у касаційних скаргах ОСОБА_1 і захисника ОСОБА_2 про
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи безпідставні.

Вивченням матеріалів справи не виявлено
даних, які б давали підстави вважати, що у справі допускались порушення вимог
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування судових рішень, у
тому числі й тих, які б були пов”язані із застосуванням недозволених методів
слідства або із фабрикацією справи, фальсифікацією доказів чи порушення права
ОСОБА_1 на захист, та які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і
всебічно розглянути справу та постановити законний, обгрунтований і
справедливий вирок.

Тому доводи у касаційних скаргах
ОСОБА_1 і захисника ОСОБА_2 з цих підстав колегія суддів вважає
необгрунтованими.

Також, як вбачається із матеріалів
справи, слідчими органами і судом досліджено всі обставини, з”ясування яких
могло мати значення для правильного вирішення справи, а тому посилання у
касаційних скаргах на однобічність, неповноту і необ”єктивність досудового і
судового слідства у справі теж безпідставні.

Дії ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за ч.5 ст.185 КК
України та ч.3 ст.358 КК України кваліфіковані вірно, а покарання їм призначено
відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням характеру і ступеня
суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу кожного засудженого та
обставин, що пом”якшують покарання. Тому вважати таке покарання несправедливим
внаслідок його суворості у колегії суддів немає підстав.

Отже, передбачені законом підстави для
призначення даної справи до касаційного розгляду із повідомленням зазначеним у
ст.384 КПК України особам відсутні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційних скарг
засудженого ОСОБА_1 і захисника ОСОБА_2 відмовити.

Судді:

Пошва Б.М.
Скотарь А.М.
Лавренюк М.Ю.