ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/3139/24 Номер провадження 11-кп/814/1030/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 серпня 2024 року за №0001792, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Градизьк Кременчуцького р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.1 ст.135 КК України на 2 роки позбавлення волі;

ч.2 ст.286-1 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання й на підставі ч.7 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом за період часу з 11 жовтня 2024 року до 18 березня 2025 року з розрахунку 3 дні цілодобового домашнього арешту за 1 день позбавлення волі.

Залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби - з 21 до 06 години, до набрання вироком законної сили.

Позовну заяву Глобинської окружної прокуратури Полтавської області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції, залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

10 серпня 2024 року приблизно о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_8 по вул. Київській у с. Градизьк Кременчуцького р-ну Полтавської обл. у напрямку від м. Кременчук до м. Київ, керуючи транспортним засобом «Богдан 211120», н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушуючи вимоги п.10.1 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля праворуч, унаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини дороги автомобіля на праве узбіччя по напрямку його руху, де вчинив наїзд на пішохода малолітню ОСОБА_9 , яка прямолінійно рухалася по правому узбіччю вул. Київської біля буд.№62/34 у с. Градизьк у попутному напрямку щодо руху автомобіля «Богдан 211120», н.з. НОМЕР_1 . Унаслідок наїзду ОСОБА_9 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження

ОСОБА_8 , допустивши наїзд на ОСОБА_9 , своїми діями поставив її в небезпечне для життя становище та не зупинив свій транспортний засіб на місці пригоди, не вжив заходів до надання ОСОБА_9 допомоги, не викликав екстрену медичну допомогу для доставки ОСОБА_9 у медичний заклад, хоча мав можливість і зобов`язаний був це зробити відповідно до п.2.10 («а», «б», «в», «г», «д», «е») ПДР України, зник із місця вчинення ДТП автомобілем «Богдан 211120» н.з. НОМЕР_1 , залишивши тим самим ОСОБА_9 у небезпечному для життя становищі, а саме в становищі, коли вона внаслідок травм, отриманих під час ДТП, не могла вжити ефективних заходів до самозбереження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2025 року та призначити ОСОБА_8 основне покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 100 000 гривень, у разі якщо суд апеляційної інстанції не вбачатиме підстав для застосування ст.69 КК України на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд у вироку не навів переконливих і конкретних мотивів про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та під час призначення йому покарання належним чином не врахував те, що: ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є особою працездатного віку, має сталі соціальні зв`язки, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, дотримувався належної процесуальної поведінки, повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся у вчиненому, неодноразово висловлював вибачення потерпілій стороні, добровільно в повному обсязі відшкодував їй шкоду, потерпіла та її законний представник у судовому засіданні не наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання, не висловлювали вимог щодо реального позбавлення волі ОСОБА_8 та фактично примирилися з ним; у досудовій доповіді ризик повторного вчинення ним кримінального правопорушення оцінено як низький та зазначено про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства; сукупність обставин, які пом`якшують покарання, в даній справі є такою, що суттєво знижує ступінь суспільної небезпечності особи ОСОБА_8 , має винятковий характер і в сукупності з іншими обставинами справи свідчить про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 чи ст.75 КК України.

Адвокат ОСОБА_10 направив заяву, в якій: проінформував суд апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_8 повністю відшкодував потерпілій моральну й майнову шкоду, будь-яких претензій до нього сторона потерпілої не має, у вирішенні апеляційної скарги покладається на розсуд суду; просив здійснювати апеляційний розгляд без його, потерпілої та її законного представника участі.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, вивчила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин учинення кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.2 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України у зазначеній частині оскаржуваний вирок в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги є частково обгрунтованими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Частина 2 ст.409 КПК України визначає, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за кримінальне правопорушення є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Законодавець надав судам дискреційні повноваження в обранні заходу примусу винній особі. Системне тлумачення вказаних правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинно вирішуватись з урахуванням мети покарання, при цьому, підкреслюється важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого.

Покарання, що застосовується судом, завжди індивідуальне, що досягається за рахунок побудови санкцій статей Особливої частини КК України, які є відносно визначеними, і в більшості випадків альтернативними. Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання.

Дотримання засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Однак цих вимог місцевим судом при обранні основного заходу примусу ОСОБА_8 за ч.2 ст.286-1 КК України повною мірою дотримано не було, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає положенням ст.ст.50, 65 КК України через суворість.

За змістом оскаржуваного вироку суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, один із яких є тяжким злочином (ч.2 ст.286-1 КК України), їх обставини та підвищений ступінь суспільної небезпеки, особу обвинуваченого, який не судимий, не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, дані досудової доповіді, в якій зазначено про можливість виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, думку потерпілої, яка просила обвинуваченого суворо не карати, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування шкоди потерпілій, та обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої особи.

На думку колегії суддів, із урахуванням усіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям із позбавленням права керування транспортними засобами відповідно до санкцій ч.2 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, оскільки більш м`який захід примусу не зможе забезпечити досягнення його мети.

На доводи апелянта колегія суддів зауважує, що підставою для застосування приписів ст.69 КК України є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а такі обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, враховуючи особу обвинуваченого, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень цього виду (окремого його різновиду).

Згадані вище обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Проте обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 в цьому кримінальному провадженні - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування шкоди потерпілій, із урахуванням даних про особу обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, що мають підвищену суспільну небезпеку, пов`язану з тим, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, вчинив ДТП, унаслідок якої було спричинено малолітній потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, після чого його поведінка була проявом байдужості до травмованої ним людини.

Також позбавлені підстав доводи захисника щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки ч.1 ст.75 КК України (в тому числі в редакції на момент вчинення злочинів ОСОБА_8 ) встановлено заборону на застосування цих положень щодо осіб, які вчинили порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому основний захід примусу за ч.2 ст.286-1 КК України, не звернув уваги на те, що крім вирішення питання щодо виду покарання потрібно визначити і справедливий розмір такого покарання, не повною мірою дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України.

Так, суд першої інстанції належним чином не оцінив наявність трьох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , що мали місце послідовно зі стадії досудового слідства й протягом судового розгляду, у вигляді: щирого каяття; активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень; повного відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілій стороні, думку сторони потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого та повідомила про відсутність до нього претензій, те, що ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, приніс вибачення потерпілій стороні. Наведені вище обставини хоча й не свідчать про можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 чи ст.75 КК України, разом з тим, вказують на наявність належних і достатніх підстав для призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі відповідно до санкції ч.2 ст.286-1 КК України.

Саме таке покарання буде законним, справедливим і сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок у частині прищначення обвинуваченому покарання зміні.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2025 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286-1 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

Уважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.135 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

У зв`язку з набранням вироком законної сили ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3