справа № 164/2767/25
п/с 1-кп/164/129/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року. Селище Маневичі.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 ,

представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 (у режимі відеоконференцзв`язку),

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференцзв`язку), його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в селище Маневичі клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000591 від 15 вересня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 153 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У межах розгляду обвинувального акту прокурором подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , яке обґрунтувала тим, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 153 КК України, тобто у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинених щодо неповнолітньої особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 153 КК України. Окрім цього ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинених повторно щодо неповнолітньої особи. Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому був продовжений. Однак, на думку прокурора, і на цей продовжують мати місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду задля уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків чи потерпілу та продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. В обґрунтування ризику, передбаченого у п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурором зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, відносно члена сім`ї, за скоєння якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років і, відповідно, сама суворість покарання, у разі визнання обвинуваченого винним, може спонукати його ухилитись від слідства і суду, для уникнення передбаченого покарання. В обґрунтування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України прокурор зазначає, що одним із вагомих та основних доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення є показання свідка, яка є цивільною дружиною обвинуваченого, та показання самої неповнолітньої обвинуваченої, яка впродовж тривалого часу проживала спільно з обвинуваченим та ділила побут. А тому ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може погрожувати та впливати на потерпілу та свідків задля своєї користі з метою зміни ними показань чи відмови від них. Окрім цього, матеріалами кримінального провадження зафіксовано, що обвинувачений ОСОБА_6 мав намір вплинути на потерпілу, поїхавши до її теперішнього місця проживання, що стало однією з причин звернення потерпілої до правоохоронних органів. Обгрунтовуючи ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України прокурор зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, відносно неповнолітньої особи, а тому може продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки систематично, впродовж тривалого часу вчиняв кримінальне правопорушення відносно неповнолітньої потерпілої. У відповідності до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України визначення розміру застави є недоцільним, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 було скоєно із застосування насильства, а тому просила суд продовжити строк застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала із наведених у ньому підстав.

Законний представник неповнолітньої потерпілої та представник неповнолітньої потерпілої, кожна зокрема, підтримала клопотання прокурора та просили задовольнити, продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник, кожен зокрема, клопотання заперечили, зазначивши, що наміру ухилятися від явки до суду чи здійснювати вплив на потерпілу, свідків у обвинуваченого немає. Крім того, під час досудового розслідування ОСОБА_6 не ухилявся від жодних слідчих дій із його участю, не намагався втекти чи іншим чином якось ухилитися від відповідальності, винуватість свою визнає частково, оспорює лише в частині кваліфікації. Крім того зазначили, що обвинувачений має поганий стан здоров`я і в умовах СІЗО не може отримати належне лікування. Просять суд врахувати, що на утриманні обвинуваченого перебуває матір похилого віку, за якою здійснював догляд і стан здоров`я якої також значно погіршився, та зміни запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, проаналізувавши обставини справи, суд приходить наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 вересня 2025 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 листопада 2025 року, а в подальшому продовжено строк застосування запобіжного заходу до 24 грудня 2025 року.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому до 19 лютого 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Згідно з положеннями статті 194КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, його зміни чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Аналізуючи положення ст.194КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання про зміну заходів забезпечення кримінального провадження, бо це передбачає оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення остаточного рішення.

Судом установлено, що під час обрання відносно обвинуваченого тримання під вартою доведено, відповідно до ст.194 КПК України, наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст.177КПК України ризики, а саме переховуватися від суду, з огляду на можливе призначене покарання, а також можливість здійснювати вплив на потерпілу та свідків, з огляду на категорію інкримінованого кримінального правопорушення.

На виконання вимог ст.178 КПК судом враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в яких обвинувачується особа, суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим та відомості про обвинуваченого у сукупності з урахуванням сімейного та матеріального стану.

Із відповіді Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» у Волинській та Рівненській областях від 22 січня 2026 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово звертався за медичною допомогою, яка йому надавалася в умовах СІЗО. Вказана відповідь не містить інформації щодо неможливості його перебування в умовах ізолятору через поганий стан здоров`я.

Указана відповідь та витяг із наказу від 22 вересня 2025 року про зарахування ОСОБА_6 у списки особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону, наданий стороною захисту, на думку суду, не підтверджують неможливість тримання під вартою обвинуваченого та не спростовують ризики, зазначені прокурором у клопотанні, а зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід на цьому етапі розгляду кримінального провадження не гарантуватиме виконання покладених на обвинуваченого обов`язків та суперечитиме завданням кримінального провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 178, 183 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , до 17 квітня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя

Маневицького районного суду

Волинської області ОСОБА_1