Номер провадження: 11-кп/813/1341/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 ,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_7 досяг пенсійного віку, у зв`язку з чим, незважаючи на його бажання відбувати покарання саме у виді виправних робіт, дійшов висновку про неможливість застосування до нього такого виду покарання з огляду на положення ч. 2 ст. 57 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу засуджений подав апеляційну скаргу, в якій зазначає що суд першої інстанції безпідставно відмовив у заміні покарання більш м`яким, зазначивши, що він є особою пенсійного віку, тоді як останній страхового стажу не має та пенсію не отримує.

На підставі наведеного засуджений просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, задовольнити.

Позиції учасників судового розгляду.

Засуджений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі не заявляв клопотання про свою обов`язкову участь під час апеляційного розгляду, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду (зворот а.с. 39), з клопотанням про відкладання не звертався.

Прокурор заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційних скарг та надані до клопотання матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого про необґрунтованість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом, зокрема, за умисний тяжкий злочин (п.2 ч.4 ст.82 КК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» вбачається, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Одеського апеляційного суду від 18.01.2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 313, ч. 3 ст. 311 із застосуванням ст. 69, 70, 72 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Постановою Верховного Суду від 10.12.2024 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2020 року та вирок Одеського апеляційного суду від 18.01.2024 року скасовано в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 313 КК України, кримінальне провадження у цій частині закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. ОСОБА_7 вважати засудженим за ч.3 ст. 311, 69, 70 КК України до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку: 18 січня 2024 року.

Кінець строку: 19 грудня 2026 року.

29 вересня 2025 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Хаджибейського районного суду м. Одеси з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме покаранням у виді виправних робіт.

З характеристики засудженого вбачається, що він працевлаштований на виробництві державної установи «Одеська виправна колонія (№ 14)», має одне заохочення, стягнень немає. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини із засудженими які характеризуються як позитивно так і негативно, намагається адекватно реагувати на критику у свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається утримувати у чистоті спальне місце та при ліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься добре. Не допускає вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу. Родинних зв`язків за слів засудженого не підтримує. Заборгованості за виконавчими документами відсутня.

Зазначені обставини були враховані судом першої інстанції.

Водночас, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із положень ч.2 ст. 57 КК України, відповідно до яких - виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.ст.1, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли пенсійного віку (60 років), або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

ОСОБА_7 на момент розгляду клопотання є особою пенсійного віку, а тому покарання у виді виправних робіт не може бути до нього застосовано, незалежно від наявності страхового стажу чи факту отримання пенсії.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив матеріали провадження, правильно застосував норми матеріального права, та прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів, а тому в задоволенні ап еляційної скарги засудженого слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4