ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1052/26 Справа № 175/1503/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000130 від 16.01.2024 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Красноармійська Донецької області, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого експедитором в ТОВ «Солодке життя», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим за ст. 336 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, -

в с т а н о в и л а :

вироком Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним, в тому, що він 18.12.2023 р. взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто він є військовозобов`язаним. У зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України під час мобілізації ОСОБА_7 18.12.2023 р. пройшов військово-лікарську комісію, згідно якої визнаний придатним до військової служби. 19.12.2023 р. ОСОБА_7 ознайомлено зі змістом повістки та змістом мобілізаційного розпорядження № 813 від 19.12.2023 р., згідно яких ОСОБА_7 наказано з`явитися 22.12.2023 р. о 08:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки і подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.

Проте, військовозобов`язаний ОСОБА_7 , будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи умисно, з метою ухилення від призову під час мобілізації без поважних причин, маючи можливість прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 10, 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 р. «Про загальну мобілізацію» 22.12.2023 р. о 08:00 год. та в подальшому не прибув до місця призову.

Із вказаним судовим рішенням не погодився обвинувачений ОСОБА_7 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події кримінального злочину.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд ухвалив вирок з порушеннями вимог закону. Посилається, що він не є суб`єктом злочину, оскільки він не укладав контрактів або договорів про військову службу, ніколи не проходив військову службу.

Зауважує, що судом проігноровано, що на даний час відсутній спеціальний закон України про організацію діяльності ТЦК та СП, що унеможливлює законність вимоги приведення його до військової служби та відповідно виключає кримінальну відповідальність за відмову проходити військову службу. Вказує, що відсутні відомості про існування відокремленого підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто не утворювався, як держаний орган, а тому у даного суб`єкта відсутня процесуальна дієздатність. За цих підстав він відмовився вступати на службу до незаконного збройного формування.

Вказує, що стосовно нього під час судового розгляду здійснено тиск з боку прокурора задля надання визнавальних показів. Разом з цим, він не мав правової допомоги, є юридично необізнаним, в матеріалах справи не міститься жодних даних, що він відмовився від захисника. Судове провадження здійснено без участі захисника, що є істотними порушеннями вимог КПК України.

Зауважує, що через відсутність захисника, він не розумів, про що тлумачить суддя, тому формально погодився на розгляд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Зазначає, що всі докази є неналежними та ґрунтуються на припущеннях, також відсутні свідки та потерпілі. Зазначив, що його незаконно затримали та привели до ТЦК.

Обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений належним чином про місце, час та дату розгляду його апеляційної скарги, на адресу суду будь-яких клопотань не надходило.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

У зв`язку із тим, що при апеляційному перегляді не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, його явка не є обов`язковою, а тому колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та зазначив, що вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі та жодних порушень при перевірці колегією суддів апеляційного суду не виявлено.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильних висновків суду першої інстанції про повне визнання вини обвинуваченим та порушення судом вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, є неспроможними з огляду на таке.

Як вбачається з вироку суду, розгляд даного кримінального провадження суд першої інстанції провів у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши обсяг доказів, які підлягають дослідженню щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст. 336 КК України, допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних щодо його особи.

З аналізу ст. 349 КПК України можна виділити такі умови для проведення судового розгляду: 1) відсутність заперечень учасників судового розгляду на проведення судового розгляджу саме в такому порядку; 2) погодження сторін із фактичними обставинами провадження; 3) добровільність та істинність їхніх позицій та переконаність суду в правильності розуміння сторонами обставин, що не оспорюються; 4) позбавлення права на апеляційне оскарження.

Відсутність заперечень розуміється як погодження сторін судового розгляду із недоцільністю дослідження доказів у провадженні через те, що ніхто не оспорює ці факти.

Визнання фактичних обставин істинними означає сприйняття їх такими, що відповідають реальній дійсності й достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.

Суд зобов`язаний перевірити позиції сторін, а також розтлумачити наслідки застосування такого порядку дослідження доказів.

Під час прослуховування звукозапису судового засідання від 05.12.2024 року, яке міститься на централізованому файловому сховищі - https://vkz.court.gov.ua/conference/get-record?f=e8f1f7a6c6a9a38523c3cc0122f9b0f1_04d6ad18-843a-4bfb-ba5a-7e5bf2e28bbc.mp4&a=view, колегією суддів встановлено, що після проголошення прокурором обвинувального акту, роз`яснення суті обвинувачення та з`ясування чи зрозуміло воно обвинуваченому, ОСОБА_7 зазначив, що обвинувачення зрозуміло та вину визнає. У зв`язку із чим прокурором запропоновано проводити судовий розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_7 особливості такого розгляду, зазначив, що вирішення питання щодо можливості розгляду у скороченому порядку, буде прийняте після допиту обвинуваченого, задля з`ясування чи насправді він розуміє суть обвинувачення та викладає обставини, які узгоджуються з пред`явленим обвинуваченням.

Після здійснення допиту ОСОБА_7 , який повідомив, що пройшов ВЛК та йому вручили бойову повістку, однак на призначену дату він не прийшов. При цьому повідомив, що заздалегідь вирішив, що не буде приходити, оскільки в нього на утриманні дружина та дитина.

Отже, обвинувачений самостійно без вагань, логічно та послідовного, без ознак будь-якого примусу або підбурювання, твердо та виважено навів обставини, які узгоджуються із пред`явленим обвинуваченням, правовою кваліфікацією його дій, в тому числі умислом на порушення вимог Закону.

Суд впевнився, що ОСОБА_7 погоджується та самостійно викладає фактичні обставини провадження; впевнився в добровільності та істинності його позиції. Додатково роз`яснив особливості та наслідки розгляду у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та переконався в правильності розуміння ОСОБА_7 обставин, що ним оспорюються та обґрунтовано визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженням даних, що характеризують його особу.

Апеляційний суд наголошує, що під час проведення судового розгляду та вирішення питання щодо порядку та об`єму дослідження доказів, ОСОБА_7 висловлював свою думку без вагань та сумнівів, твердо зазначив, що погоджується на такий порядок та обсяг дослідження доказів, розуміє наслідки такого розгляду, зокрема неможливість апеляційного перегляду, обставин, докази по яким судом першої інстанції не досліджувались.

Посилання обвинуваченого на порушення права на захист також не заслуговують на увагу, оскільки матеріали кримінального провадження містять дані про вручення обвинуваченому ОСОБА_7 пам`ятки про його права та обов`язки, в якій поміж іншого наведено право підозрюваного, обвинуваченого передбачене п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України.

Так, відповідно до наведеної норми Закону, підозрюваний, обвинувачений має право на першу вимогу мати захисника і зустріч із ним незалежно від часу в робочі, вихідні, святкові, неробочі дні до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - зустрічі без обмеження в часі та кількості у робочі, вихідні, святкові, неробочі дні; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних діях; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів для оплати такої допомоги.

Окрім наведеного, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_7 окремо роз`яснено право мати захисника, однак останній відмовився від правової допомоги професійного адвоката.

Також, колегія суддів звертає увагу, що підготовче судове засідання проведене 01.04.2024 року, вирок ухвалено 02.10.2025 року, при цьому питання щодо обсягу дослідження доказів вирішено 05.12.2024 року, тобто протягом майже року обвинувачений мав безсумнівні можливості звернутись до суду із клопотанням про призначення захисника за договором, або звернутись до суду про призначення йому безоплатного захисника за рахунок держави або ініціювати необхідність дослідження усіх доказів у кримінальному провадженні, проте жодних клопотань з цього приводу не надходило.

Під час судового розгляду, сторони жодним чином не були обмежені у можливості реалізації їх процесуальних прав, у тому числі, шляхом подання відповідних клопотань про зміну обсягу та порядку дослідження доказів.

З огляду на наведене, доводи обвинуваченого про заперечення беззастережного визнання в судовому засіданні своєї винуватості є безпідставними, та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і спростовуються звукозаписом судового засідання, при відображені якого, прямо та опосередковано вбачається, що волевиявлення ОСОБА_7 щодо розгляду кримінального провадження у скороченому порядку є безсумнівним, за характером його пояснень та поведінки не містить будь-яких ознак тиску. Більш того, судовий розгляд проводився тривалий час, а тому обвинувачений мав можливість змінити свою позицію. Отже, доводи апеляційної скарги про здійснення на нього тиску з боку прокурора, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Поряд з цим, обвинувачений в апеляційній скарзі не вказує на те, що викладені у вироку його показання не відповідають тим, які були надані ним у судовому засіданні, або не відповідають фактичним обставинам, а посилається на відсутність ознак складу злочину, тобто на кваліфікацію його дій, що в даному випадку не підлягає апеляційному оскарженню.

Усі наведені вище обставини, в своїй сукупності, беззаперечно свідчать, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався процесуальної процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи, що апеляційний суд за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України не вправі перевіряти висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України докази не досліджувалися, тому апеляційна скарга в частині оспорювання зазначених фактичних обставин справи не розглядається.

В даному випадку, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, характеру вчиненого злочину, в період дії воєнного стану, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутності обставин, які обтяжують, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах мінімального строку, визначеного санкцією ст. 336 КК України, та вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість рішення суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404-405, 407, 408, 409, 418, 419, 424, 426 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , визнаного винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді