Справа № 734/5047/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/282/26
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із захисником з використанням його власних технічних засобів, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 від 27 серпня 2025 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Любечанинів Козелецького району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді семи років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обраховується з моменту його фактичного затримання, з 27 серпня 2025 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 залишений без зміни тримання під вартою.

Питання про долю речових доказів та грошових коштів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 27 серпня 2025 року в ранкову пору доби, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 прийшов за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме до житлового будинку АДРЕСА_1 , та попросив в останнього спиртні напої або грошові кошти на їх придбання, на що ОСОБА_10 йому відмовив, після чого ОСОБА_6 залишив місце проживання потерпілого.

Цього ж дня, близько 14 год.30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через незамкнену хвіртку та двері будинку проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , зайшов до приміщення житлового будинку,в якому мешкає ОСОБА_10 , після чого пройшов до житлової кімнати будинку приміщення кухні, де помітив господаря, який спав на ліжку відвернутим обличчям до стіни.

Реалізовуючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, в умовах правового режиму воєнного стану на всі території України, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, а господар будинку спить відвернутим обличчям до стіни та не може його бачити, підійшов до столу, який розташований біля дивану, на якому відпочивав ОСОБА_10 , де із висувного ящику столу витягнув фарфорову шухлядку білого кольору, з якої таємно умисно, з корисливих мотивів викрав грошові кошти на загальну суму 690 грн.

Під час вчинення злочину, а саме таємного викрадення грошових коштів ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , перебуваючи в тій же кімнаті, почувши, як ОСОБА_6 перекладає речі в ящику столу, повернувся на звуки та помітив злочинні дії останнього та наказав припинити їх і повернути грошові кошти.

Однак, побачивши, що його протиправні дії були викриті потерпілим та перестали бути таємними, ОСОБА_6 з корисливих мотивів, під час дії на території України правового режиму воєнного стану, діючи умисно, відкрито, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тримаючи в руках викрадені ним грошові кошти, вибіг з приміщення житлового будинку, після чого почав тікати з місця скоєння кримінального правопорушення. Вимоги ОСОБА_9 зупинитись та віддати належні йому грошові кошти ОСОБА_6 проігнорував, зник з місця скоєння злочину та в подальшому мав змогу розпорядитися викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 690 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного йому покарання, через його явну несправедливість та надмірну суворість, призначити йому більш м`яке покарання, яке відповідатиме вимогам ст.ст. 50,65 КК України та принципу пропорційності, або застосувати положення ст. 69 КК України.

Мотивує тим, що призначивши йому покарання у виді 7 років позбавлення волі, суд фактично застосував санкцію близьку до максимальної без наявності виключних обставин, які б об`єктивно обґрунтовували таку міру кримінально-правового примусу.

На порушення вимог ст. 50 та ст. 65 КК України, суд обмежився формальним наведенням зазначених норм не здійснивши реального індивідуального аналізу ступня тяжкості вчиненого діяння та особи винного.

На думку апелянта, фактичні обставини кримінального провадження свідчать про істотно нижчий рівень суспільної небезпеки, ніж той, який був покладений судом в основу призначення покарання, а саме те, що предметом посягання були грошові кошти в сумі 690 гривень, що є незначною майновою шкодою. При цьому, потерпілому не було завдано тілесних ушкоджень та відсутні будь-які тяжкі або невідворотні наслідки злочину.

За таких обставин, призначення покарання у виді семи років позбавлення волі є явно диспропорційним, суперечить принципу справедливості та не відповідає реальній тяжкості вчиненого.

Звертає увагу на практику Верховного Суду, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що призначення покарання, наближеного до максимальної межі санкції статті, можливе лише за наявності виняткових обтяжуючих обставин, які істотно підвищують ступінь суспільної небезпеки вчиненого та особи винного.

Європейський суд з прав людини наголошує, що покарання має відповідати принципу пропорційності, як складовій ст. 3 та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в той же час, призначене покарання у виді семи років без належного обґрунтування порушує зазначений стандарт Конвенції.

Не погодившись з апеляційною скаргою обвинуваченого прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подав заперечення, в яких вказує про обґрунтованість вироку Козелецького районного суду Чернігівської області, а призначене ОСОБА_6 покарання таким,що відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили врахувати перелічені в апеляційній скарзі обставини, дані про особу винного, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, незначний розмір завданої шкоди, та призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, звернув увагу на те, що всі вказані стороною захисту відомості вже були враховані судом, при тому, що дані щодо особи винного не є тими обставинами, які знижують ступінь його суспільної небезпеки та не можуть бути визнані тими обставинами, які пом`якшують покарання, отже підстав для застосування положень ст. 69 КК України не встановлено, а призначене судом покарання є достатнім та відповідає, як особі винного, так і тяжкості вчиненого ним злочину, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає єдиний вид покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, визначених ст.ст. 50, 65 КК України, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі ст. 69 КК України, як про це просить сторона захисту, можливе лише за умови наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при наявності позитивних даних про особу обвинуваченого.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке розпочиналося як таємне викрадення чужого майна, що доступ в домоволодіння потерпілого був вільним, сума викраденого складає 690 грн., що втричі менше дрібної крадіжки, все викрадене було повернуте в той же день, потерпілий не має жодних претензій до обвинуваченого. а тому призначення покарання особі, з неповною середньою освітою, раніше не судимій, з позитивними характеристиками у виді семи років позбавлення волі за відкрите викрадення чужого майна в сумі 690 грн., є явно диспропорційним, суперечить принципу справедливості та не відповідає реальній тяжкості вчиненого.

Колегія суддів звертає увагу на обставини вчинення злочину, потерпілий ОСОБА_10 серед білого дня спав у власному будинку, не замикаючи його. Обвинувачений, перебуваючи у товариських відносинах з потерпілим, вільно прийшов зранку у будинок попросити про позику коштів, а коли потерпілий відмовив, прийшов вдруге до потерпілого і побачивши, що той відпочиває, вирішив скористатися ситуацією, у той час як від шарудіння під час пошуку коштів потерпілий прокинувся і помітив вилучення в нього грошей. ОСОБА_6 замість того, щоб покинути знайдені в шухляді потерпілого кошти, втік з ними з будинку, не думаючи про наслідки.

Той факт, що обвинувачений не спричинив потерпілому тілесних ушкоджень і не намагався застосувати фізичну силу, жодним чином не виправдовує вчинених ним дій, проте знижує ступінь їх суспільної небезпеки.

Пом`якшуючи покарання, колегія суддів бере до уваги судову практику Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 750/11077/23 від 17 липня 2025 року, а також те, що під час пограбування обвинувачений ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння, вчинив злочин, щодо особи похилого віку - 62 років, потерпілий ОСОБА_10 , 1963 року народження, а тому вважає, що зниження покарання до трьох років позбавлення волі відповідатиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 , змінити.

На підставі ст. 69 КК України ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України пом`якшити покарання до трьох років позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14