Номер провадження: 11-сс/813/198/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000020 від 24.10.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на грошові кошти на наступних банківських рахунках ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» (): 1.1. № НОМЕР_1 (українська гривня, долар США, евро), відкритим ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» () в АТ «ОТП БАНК» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43), 1.2. № НОМЕР_2 (українська гривня), № НОМЕР_3 (долар США), № НОМЕР_4 (євро), відкритим ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» (код ЕДРПОУ 44290406) в АТ «Райффайзен Банк» (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4А).

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що арешт накладено з метою збереження речових доказів, оскільки воно само по собі або у сукупності з іншими доказами має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та з метою можливої конфіскації.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Доводи обґрунтовує тим, що прокурором у клопотанні не доведено та слідчим суддею не перевірено відповідність грошових коштів критеріям речових доказів відповідно до вимог ст. 98 КПК України.

У клопотанні про арешт майна органом досудового розслідування належним чином не обґрунтовано, яким чином прокурор дійшов висновку, що грошові кошти на указаних банківських рахунках є об`єктом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, зберегли на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень чи були набуті кримінально протиправним шляхом, а також можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Накладання арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках, враховуючи їх нематеріальний і індивідуалізований характер не узгоджуються з заявленою метою збереженням речових доказів.

Крім того, зазнає, що Київський районний суд м. Одеси не мав повноважень на розгляд клопотання про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні, оскільки місцезнаходженням Бюро економічної безпеки України є м. Київ.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 24.10.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, за фактами ухилення від сплати податків у особливо великих розмірах шляхом складання завідомо неправдивих офіційних документів, внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, легалізації коштів, одержаних злочинним шляхом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що невстановлені особи, використовуючи реквізити підконтрольних підприємств ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» (), ТОВ «АКСІ ЛЮКС» (), ТОВ «БЕСТДІЛ» (), ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» (), ТОВ «СІНТЕЗ ПРОДУКТ» (), ТОВ «ФРІЗОН ТРЕЙД» (), ТОВ «ХАР-ТОРГ-ТЕКСТИЛЬ» (), діючи на території Харківської області, в порушення вимог ст.ст. 198, 200, 201 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», шляхом внесення до податкової звітності з ПДВ завищеної суми від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту, що виникла у результаті реалізації товару за готівковий розрахунок без відображення у податковій та фінансовій звітності підприємства, та завищення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню, зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділи грошовими коштами Державного бюджету України у формі бюджетного відшкодування ПДВ на розрахункові рахунки указаних підприємств у банку в особливо великих розмірах.

Так, встановлено, що групою пов`язаних підприємств-імпортерів ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» ТОВ «АКСІ ЛЮКС», ТОВ «БЕСТДІЛ», ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», ТОВ «СІНТЕЗ ПРОДУКТ», ТОВ «ФРІЗОН ТРЕЙД», ТОВ «ХАР-ТОРГ-ТЕКСТИЛЬ», у період 2022-2024 років здійснено операції з ввезення на митну територію України товарів широкого вжитку, а саме: полотна трикотажні, кавомашини, електрогрилі, мультиварки, фурнітура для одягу, ковдри, сумки, мішки, рюкзаки та інші, на суму понад 900 млн грн.

У подальшому службові особи указаних підприємств заявили до відшкодування суми ПДВ, сформовані за рахунок сплати митних платежів при ввезені товарів на митну територію України. Підставою для відшкодування ПДВ зазначено наявність залишків імпортованих товарів на балансі підприємств.

Разом з цим досудовим розслідуванням, у тому числі за результатами проведеного аналізу фінансово-господарської діяльності та руху коштів по банківським рахункам ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» ТОВ «АКСІ ЛЮКС», ТОВ «БЕСТДІЛ», ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», ТОВ «СІНТЕЗ ПРОДУКТ», ТОВ «ФРІЗОН ТРЕЙД», ТОВ «ХАР-ТОРГ-ТЕКСТИЛЬ», встановлено достатньо підстав вважати, що у зазначених суб`єктів господарювання відсутні залишки імпортованих товарно-матеріальних цінностей на складах, що мало наслідком недекларування платниками операцій з реалізації імпортованих товарів та реалізацію їх поза межами фіскального контролю, про що свідчать подана платниками податкова звітність з ПДВ, інформація в Єдиному реєстрі податкових накладних та відсутність поповнення електронного рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ для реєстрації податкових накладних на реалізацію товару, так як при бюджетному відшкодуванні сума ліміту для реєстрації податкових накладних зменшується на суму заявленого бюджетного відшкодування.

За таких обставин службові особи ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ», ТОВ «АКСІ ЛЮКС», ТОВ «БЕСТДІЛ», ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», ТОВ «СІНТЕЗ ПРОДУКТ», ТОВ «ФРІЗОН ТРЕЙД», ТОВ «ХАР-ТОРГ-ТЕКСТИЛЬ», будучи обізнаними про здійснення господарських операцій та поставки товарів, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, не склали та не подали на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, розрахунки коригувань від імені підприємств щодо постачання товарів, що свідчить про реалізацію товару за готівкові кошти без відображення в податковому та бухгалтерському обліках, в результаті чого неправомірно отримали у період 2021-2025 років бюджетне відшкодування з ПДВ у сумі понад 230 млн грн, з яких по рішенню суду на суму понад 25 млн грн.

Крім того, в офіційні документи податкової звітності вказаних підприємств їх службові особи, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою створення уяви законності та обґрунтованості подання податкової звітності, внесли завідомо неправдиві відомості, які не відповідають сумам податкових зобов`язань, позитивного значення різниці між сумою податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначеним ст.ст. 185, 187, 198, 200 Податкового кодексу України, в частині заниження сум податкових зобов`язань з податку

на додану вартість та безпідставно занизили суми позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість.

Указані обставини підтверджуються висновками аналітичних матеріалів Бюро економічної безпеки України, а саме: інформаційним документом від 21.10.2024 № 9.3/3.2.1/8446-24 щодо дослідження правомірності бюджетного відшкодування ПДВ на розрахункові рахунки ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» () за лютий, серпень 2024 року, аналітичним продуктом від 24.04.2025 № 9.3/3.3.3/2954-25 щодо законності господарської діяльності ТОВ «АКСІ ЛЮКС» (), ТОВ «БЕСТДІЛ» (), ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» (), ТОВ «СІНТЕЗ ПРОДУКТ» (), ТОВ «ФРІЗОН ТРЕЙД» (), ТОВ «ХАР-ТОРГ-ТЕКСТИЛЬ» ().

За результатами проведення подальших процесуальних дій, зокрема огляду інформаційних систем ІКС «Податковий блок» у розрізі ІКС «Єдине вікно подання податкової звітності» вбачається, що ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», ТОВ «БЕСТДІЛ», ТОВ «ФРІЗОН ТРЕЙД» пов`язані між собою, так як у період 2022-2025 років звітують до органів Державної податкової служби України із ідентичних ІР-адрес, використовуючи сервіс «VPN» (віртуальна приватна мережа) з метою приховання реальної IP-адреси та шифруючи інтернет-трафік, а саме: НОМЕР_5 , 212.42.77.150; НОМЕР_5 та 212.42.77.154; 195.123.219.2.

Крім цього, встановлено, що із ІР-адреси НОМЕР_5 подає звітність ТОВ «НОВАСФЕРА», яке, крім вказаної ІР-адреси, також використовує ІР-адресу НОМЕР_6 .

Разом з тим з ІР-адреси НОМЕР_6 податкову звітність подають ТОВ «ГРАВІТАН», ПП «УКРАЇНСЬКА ВИНОРОБНА КОМПАНІЯ», ТОВ «СЕЛЕСТА-ТОРГ», АДВОКАТСЬКЕ БЮРО « ОСОБА_8 », ТОВ «ПАНТЕЙЛОР».

Службові особи ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ», ПП «АЛЛІН-ТРЕЙД» звітують до органів Державної податкової служби України із ідентичної ІР-адреси НОМЕР_7 .

Проведеним оглядом ІР-адрес 5.34.180.189, 5.34.181.3, НОМЕР_5 (місцезнаходження Нідерланди, Меппел) встановлено, що провайдер, який надає електронні комунікаційні послуги та є держателем даних ІР-адрес є ТОВ «Інформаційно-Технологічна Лабораторія», що зареєстроване за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 26.

Детективами Головного підрозділу детективів БЕБ проведено 07.08.2025:

-огляди складських приміщень, де мала зберігатись продукція указаних підприємств, у ході яких жодних залишків товару, у зв`язку із чим саме і було заявлено до відшкодування ПДВ, фактично не виявлено;

-обшуки офісних приміщень даних підприємств, у ході яких жодних ознак здійснення реальної господарської діяльності фактично не виявлено.

Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000020 детективами Головного підрозділу детективів БЕБ допитано колишнього директора, теперішнього засновника ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» () ОСОБА_9 , який повідомив, що немає відношення до фінансово-господарської діяльності вищевказаного підприємства.

Державною службою фінансового моніторингу України 07.11.2025 прийнято рішення щодо зупинення фінансових операцій по банківських рахунках ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» () відкритих в АТ «ОТП БАНК», АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», у зв`язку із проведенням сумнівних фінансових операцій службовими особами вказаного підприємства, що мають ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Постановою детектива Головного підрозділу детективів БЕБ від 02.12.2025 визнано речовими доказами майно грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках указаних суб`єктів господарювання, задіяних у протиправній схемі легалізації майна, одержаного злочинним шляхом.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, всупереч доводів апеляційної скарги, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження майна, а саме накладенні арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» () відкритих в АТ «ОТП БАНК», АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК».

Доводи представника власника майна про те, що Київський районний суд м. Одеси не мав повноважень на розгляд клопотання про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні, оскільки місцезнаходженням Бюро економічної безпеки України є м. Київ є необґрунтованими, оскільки відповідно до наказу № 60 від 08.04.2024 директора БЕБ України ОСОБА_10 визначено місцезнаходження відділу детективів із розслідування кримінальних правопорушень, вчинених організованою групою осіб, Головного підрозділу детективів (на правах департаменту) Бюро економічної безпеки України адміністративну будівлю, розташовану за адресою: вул. Корольова академіка, 16/1, м. Одеса 65114. Враховуючи, що юридична адреса відділу детективів із розслідування кримінальних правопорушень, вчинених організованою групою осіб, Головного підрозділу детективів (на правах департаменту) Бюро економічної безпеки України знаходиться у Київському районі м. Одеси, розгляд даного клопотання віднесений до юрисдикції Київського районного суду м. Одеси.

З огляду на вищевикладене, будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною власника майна надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді слідчого Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000020 від 24.10.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4