Справа № 452/918/26
Провадження № 1-кп/452/282/2026
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2026 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 ,

із участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку ч. 4 ст. 107 КПК України у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області клопотання прокурора Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000021 від 18.02.2026 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2026 року до Самбірського міськрайонного суду із Самбірської окружної прокуратури Львівської області надійшло клопотання прокурора Самбірської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття виділеного кримінального провадження №0000021 від 18.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, - на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В обґрунтування клопотання покликається на те, що згідно постанови про виділення матеріалів кримінального провадження від 18.02.2026 із кримінального провадження №90000884 від 06.12.2019 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України виділено в окреме провадження матеріали за фактом підроблення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 заповненого на автомобіль марки «Ауді А3» д.н.з. « НОМЕР_2 » номер кузова НОМЕР_3 , виданого 16.02.2019 ТСЦ4642 на ім`я ОСОБА_4 та присвоєно виділеному кримінальному провадженню №0000021.

Зазначає, що 06.12.2019р. отримано письмовий рапорт від інспектора СРПП №4 Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 , про те, що ним 06.12.2019р. зупинено автомобіль марки «Ауді АЗ», держаний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Воля Старосамбірського району Львівської області, де встановлено, що номери агрегатів і комплексність даного транспортного засобу відрізняються від даних зареєстрованих в базах обліку транспортних засобів в МВС України, зокрема фактичний номер шасі даного автомобіля - WAUZZZ8LZWA067506, а згідно бази «АРМОР» номер шасі даного автомобіля - НОМЕР_4 , отже фактичний номер шасі автомобіля не відповідає номеру зафіксованому у вказаній базі. В ході досудового розслідування 11.12.2019р. проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено автомобіль марки «Ауді АЗ» держаний номерний знак « НОМЕР_2 », ключ запалювання до даного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , після чого вказані предмети визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Із протоколу допиту користувача ОСОБА_6 встановлено, що у 2009 році у весняну пору, він знайшов оголошення про продаж автомобіля марки «АUDІ А3» д.н.з. НОМЕР_2 , за ціною 1200 доларів США. Після цього останній зателефонував до зазначеного номера і домовився про зустріч із невідомим чоловіком, що здійснював продаж у м. Львів біля «Метро». На зустріч із невідомим ОСОБА_6 їхав сам, електричкою. При зустрічі оглянув автомобіль із середини, його стан йому підійшов і він вирішив його придбати. Так, ОСОБА_6 передав невідомому грошові кошти у сумі 1150 доларів США, за вказаний автомобіль і отримав від нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 та два ключі запалювання до вищевказаного автомобіля. Спочатку, останній не планував здійснювати реєстрацію автомобіля на своє ім`я, а тому із невідомим про це не домовлявся. Однак, в подальшому порадився із компетентними особами, які порекомендували зареєструвати автомобіль на своє ім`я та в подальшому зв`язок із невідомим був втрачений. Крім цього, договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу у невідомої особи ОСОБА_6 не надано. Автомобіль марки «Ауді А3» д.нз. НОМЕР_2 згідно технічного паспорту зареєстрований на ОСОБА_7 жителя м. Дрогобича Львівської області. Із висновку експерта №15/1-13 від 29.01.2020 року стало відомо, що бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 16.02.2019р. виготовлений не поліграфічним підприємством ПК «Україна», яке здійснює їх виготовлення. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серійний номер НОМЕР_1 на пластиковій основі, заповнене на автомобіль «Ауді А3», д.н.з. НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_4 - не відповідає аналогічним документам, які знаходяться у офіційному обігу на території України. Бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 від 16.02.2019р. - виготовлений комбінованим способом з використанням друкарських форм для плоского офсетного друку, а серійний номер бланку документа та вихідні дані поліграфічного підприємства виконані з використанням термопринтера термосублімаціним способом друку. У ході досудового розслідування проведено комплекс слідчих (розшукових) та процесуальних дій, однак встановити особу, яка вчинила дане протиправне діяння не представилось можливим.

Прокурор ОСОБА_3 у суді просив узяти до уваги наведені обставини та розгляд справи провести позитивно виходячи у тому числі з суспільних інтересів.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку:

Згідно із п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається також в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 358 КК України відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, максимальне покарання за яке передбачено обмеження волі на строк до трьох років. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Судом установлено, що матеріали виділеного кримінального провадження №0000021 перебувають у Самбірському РВП ГУ НП у Львівській області із 06.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. За час досудового розслідування вказаного кримінального провадження не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

За наведених обставин, суд дійшов висновку за можливе закрити виділене кримінальне провадження №0000021 від 18.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, - на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні складають 1256,08 гривень за проведення експертизи, які слід віднести на рахунок держави.

У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст. 174 КПК України, оскільки під час досудового розслідування на майно, визнане речовими доказами, накладався арешт, тому слід скасувати дію ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.12.2019р. у справі №462/3930/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно зі статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У частинах 6, 9, 10, 11 ст. 100 КПК і в частинах 1 та 5 ст. 96-2 КК законодавець використовує терміни «власник» і «законний володілець» як альтернативні, тому згідно з цими положеннями не вимагається доведення факту обізнаності про злочинне використання майна двох осіб: власника і законного володільця. Також законом не визначено переваги власника перед законним володільцем чи навпаки у питанні застосування спеціальної конфіскації. Закон, у тому числі ч. 10 ст. 100 КПК, захищає право добросовісного власника або володільця майна від несприятливих наслідків використання його майна третіми особами зі злочинною метою. Такий підхід законодавця відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, яка передбачає, серед іншого, що знаходження балансу між суспільним інтересом у попередженні злочинів та захистом прав зацікавлених осіб у таких обставинах означає, що покладання такого тягаря на власника відповідного майна може бути виправданим, лише якщо його інтерес у поверненні йому майна переважується ризиком, що таке повернення полегшить вчинення злочинів і зашкодить боротьбі з організованою злочинністю. Однак перед тим, як визначити справедливий баланс між інтересом особи, котрій належить майно, та інтересом суспільства у боротьбі зі злочинністю, суд, вирішуючи питання про спеціальну конфіскацію, має установити, чиї майнові інтереси постраждають у випадку конфіскації такого майна. Для визначення того, інтереси якої особи, власника чи законного володільця, зачіпає можлива спеціальна конфіскація майна, суду слід виходити із сукупності обставин, установлених судом. Якщо ця сукупність свідчить про те, що особа, хоча й зазначена у певних документах як власник майна, не має дійсного права на таке майно та інтересу в його поверненні, вимога довести факт обізнаності такої особи про злочинне використання майна, з яким вона втратила зв`язок, не відповідає меті захисту права на мирне володіння майном, втіленій, зокрема, в ч. 10 ст. 100 КПК, але водночас створює нездоланні перешкоди для державних органів у досягненні цілей боротьби зі злочинністю.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022р. на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Під час воєнного стану може примусово відчужуватися майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, майна державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку (Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17.05.2012 №4765-VI).

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Право власності (на мирне володіння майном) не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності, у тому числі й позбавляти осіб власності. При цьому в таких діях держава повинна дотримуватися усталених принципів правомірного втручання, зокрема тих, що напрацьовані ЄСПЛ, через рішення якого відбувається розуміння змісту норм Конвенції, Першого протоколу, їх практичне застосування.

Публічний інтерес, як «визнаний державою та забезпечений правом інтерес соціальної спільності, задоволення якого слугує умовою та гарантією її існування і розвитку», який проявляється в необхідності забезпечення загальних благ, переважає приватний інтерес, який визначається як «інтерес конкретних осіб і соціальних груп, який охороняється державою». Втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу».

Отже, передача речового доказу в кримінальному провадженні, що було предметом кримінального правопорушення, і подальше його використання в інтересах Збройних Сил України і є реалізацією суспільного інтересу.

Тому, за вказаних обставин, суд приходить до переконання, що речовий доказ у кримінальному провадженні №0000021 від 18.02.2026 року - автомобіль марки «Ауді АЗ» держаний номерний знак « НОМЕР_2 », реальний власник якого відсутній, слід конфіскувати у дохід держави на користь Збройних Сил України, які здійснюють захист територіальної цілісності України та протидіють збройним нападам військовим силам Російської федерації у зв`язку із перебуванням України у стані війни з Російською федерацією.

Керуючись ст. ст. 284, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Кримінальне провадження, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000021 від 18.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, - закрити на підставі п. 31 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення по справі експертиз у сумі 1256,08 гривень віднести на рахунок держави.

Накладений арешт згідно ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.12.2019р. у справі №452/3930/19 на автомобіль марки «Ауді А3», держаний номерний знак « НОМЕР_2 », номер кузова НОМЕР_3 , один ключ запалювання від даного автомобіля, - скасувати.

Конфіскувати автомобіль марки «Ауді А3», держаний номерний знак « НОМЕР_2 », номер кузова НОМЕР_3 та один ключ запалювання від даного автомобіля, вилучені в межах кримінального провадження №90000884 та передати такий для потреб військової частини НОМЕР_5 Збройних Сил України () для подальшого використання у необхідний спосіб чи передачі підрозділу з метою виконання бойових (спеціальних) завдань за призначенням.

Копію ухвали для відома надіслати заінтересованим особам.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи діб із дня її оголошення.

Суддя