МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р. Справа № 370/294/25

Провадження № 1-кп/370/17/25

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в селищі Макарові Київської області кримінальне провадження № 0001698 від 12 грудня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Річиця Чорнобильського району Київської області, громадянина України, який перебуває у цивільному шлюбі, є особою із 3 групою інвалідності, має на утриманні неповнолітню дитину, із середньою освітою, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , працює машиністом-оператором дощувальних машин та агрегатів у ТОВ «Агро-Холдинг МС», раніше не судимого, у вчиненні кримінального злочину, передбаченого частиною першою статті 286-1 Кримінального кодексу України

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, визначеного частиною першою статті 286-1 Кримінального кодексу України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, водій ОСОБА_4 , 11 грудня 2024 року близько 22 год, перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху), відповідно до якого, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі селище Макарів с. Королівка Бучанського району Київської області у напрямку селища Макарова, поблизу с. Королівка, у порушення підпункту «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, підпункту «д» пункту 2.3 Правил дорожнього руху за яким, водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, невчасно відреагував на її зміну та, порушуючи пункт 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого, не впорався з керуванням автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 та виїхав на ліве, відносно напрямку його руху узбіччя, де допустив з`їзд автомобіля у кювет, що призвело до його перекидання.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження та була доставлена до КНП МСР «Макарівська БЛІЛ».

Згідно з висновком судово-медичної експертизи встановлено, що потерпіла

ОСОБА_6 отримала ушкодження у вигляді уламкового перелому лівої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, давність якого, може відповідати строку і обставинам вказаним у постанові, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення переломів необхідний термін більше 21-го дня.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог підпункту «а» пункту 2.9, підпункту «б», «д» пункту 2.3, пункту 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини, вчиненого ним кримінального правопорушення та повідомив, що того вечора він із потерпілою, яка є його цивільною дружиною та їхніми друзями вечеряли і вживали алкогольні напої. Оскільки у них закінчились цигарки, він разом із потерпілою ОСОБА_6 поїхав на робочому автомобілі до магазину. При виїзді із села, на дорозі була ожеледиця, тож автомобіль почало заносити і розкручувати, їх знесло з дороги на узбіччя, де автомобіль перекинувся. Обоє отримали травми.

Обвинувачений повідомив суду, що щиро розкаюється та просив не позбавляти його волі.

Ураховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи за згодою учасників, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються та судовий розгляд провів із застосуванням правил частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом потерпілої й обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, суд визнає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та його дії суд кваліфікує за частиною першою статті 286-1 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Прокурор у судовому засіданні підтримала обвинувачення відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною першою статті 286-1 Кримінального кодексу України і зазначила, що ураховуючи достатній досвід керування транспортними засоби, обвинувачений проігнорував вимоги Правил дорожнього руху щодо заборони керування транспортними засобами у стані алкогольного стану, у разі відсутності якого, дорожньо-транспортної пригоди могла б не статися, а тому просила призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини першої статті 286-1 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Потерпіла зазначила, що є цивільною дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 , шкодує, що таке сталося, але всі живі та здорові, обвинувачений відшкодував витрати на її лікування, претензій до нього немає, просила не призначати йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 просив суд під час призначення покарання застосувати частину першу статті 69 Кримінального кодексу України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції частини першої статті 286-1 Кримінального кодексу України, призначивши покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 3 роки, обґрунтовуючи тим, що обвинувачений щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, переосмислив скоєне, поніс витрати на лікування потерпілої, а також відшкодовує роботодавцю матеріальну шкоду за транспортний засіб.

Згідно із частиною першою статті 286-1 Кримінального кодексу України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, караються позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Приписами частини другої статті 50 Кримінального кодексу України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із статтею 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 Кримінального кодексу України.

Частиною першою статті 69 Кримінального кодексу України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із статтею 12 Кримінального кодексу України є нетяжким, а також особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, суд не встановив.

Також суд враховує досудову доповідь уповноваженого органу пробації, згідно з якою, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення і ризик небезпеки для суспільства визначений як низький та висловлена думка про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства.

Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою з інвалідністю 3 групи, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дочку.

На переконання суду поведінка ОСОБА_4 засвідчує про суб`єктивне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється у тому, що він визнав свою провину, усвідомив наслідки свого діяння, настання яких не бажав, зробив для себе відповідні висновки, поніс витрати на лікування потерпілої, яка не має до нього претензій та просила не позбавляти обвинуваченого волі.

А тому, за наявності вказаних обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд вважає за можливе при призначенні покарання за скоєне кримінальне правопорушення застосувати до обвинуваченого норми статті 69 Кримінального кодексу України.

Кримінальне правопорушення, визначене частиною першою статті 286-1 Кримінального кодексу України відноситься до кримінальних правопорушень у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту.

На думку суду, обвинуваченому слід призначити інший, більш м`який вид основного покарання, не зазначений у санкції частини першої статті 286-1 Кримінального кодексу України, у вигляді пробаційного нагляду строком на 3 (три) роки, метою якого є надання додаткової можливості для виправлення правопорушника, який буде нести відповідальність за свої дії без ізоляції від суспільства, що дає шанси на повернення правопорушника до нього.

Також суд ураховує грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху та вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення стосовно нього злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху, а тому призначає обвинуваченому ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Саме таке покарання, із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України, у вигляді пробаційного нагляду, відповідає вимогам статей 50, 65 Кримінального кодексу України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так й іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов не заявлений. Запобіжний захід не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Розподіл процесуальних витрат суд вирішує згідно із статтею 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 59-1, 65-67, 69, 100, 124, 286-1 Кримінального кодексу України та статтями 349, 368, 374, 376, 393, 394, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального злочину за частиною першою статті 286-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням частини першої статті 69 Кримінального кодексу України у вигляді пробаційного нагляду строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до частини другої, пункту 4 частини третьої статті 59-1 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_4 протягом строку пробаційного нагляду виконувати такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Контроль за пробаційним наглядом покласти на Бучанський районний відділ № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

Речові докази у справі:

- автомобіль «Volkswagen Polo» державний номерний знак НОМЕР_1 залишити власнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Віво Технопарк».

Стягнути з ОСОБА_4 у дохід держави (код доходів 24060300 «інші надходження», МФО 899998) витрати на проведення судових експертиз у розмірі

7 959 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_1