Єдиний унікальний номер 448/219/26
Провадження № 1-кс/448/26/26
У Х В А Л А

про арешт майна

(повний текст

06.02.2026 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю т.в.о. начальника СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 та володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання дізнавача СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000021 від 03.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.445 КК України, погоджене з прокурором Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0000021 від 03.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.445 КК України, звернувся до суду із зазначеним клопотанням про арешт майна, покликаючись на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що 03.02.2026 року у с.Шегині Яворівського району Львівської області працівниками поліції був зупинений автомобіль марки «Mersedes ML 430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_4 , на капоті якого наявна емблема Червоного Хреста, розміщена без дозволу організації.

Вказує, що 03.02.2026 року, в ході проведення огляду місця події вилучено зазначений транспорний засіб, з ключами до замка запалювання та свідоцтво про реєстрацію транспорного засобу V5C CX3818871 8/23 0), видане Агентством з ліцензування водіїв та транспорних засобів (Велика Британія). Того ж таки дня відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021з правовою кваліфікацією ст.445 КК України, а вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З огляду на те, що вилучене майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, на якому можуть міститись відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, таке підпадає під ознаки речей, визначених у ст.98 КПК України, а також з метою забезпечення незмінного стану даного т/з із моменту вилучення для проведення відповідних експертиз у даному кримінальному провадженні, просить накласти арешт на вказаний вище автомобіль і ключі до замка запалювання такого, а також свідоцтво про реєстрацію транспорного засобу, визначивши місце зберігання таких.

Т.в.о. начальника СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання подане дізнавачем ОСОБА_5 пітримав, просив суд таке задоволбнити. Зазначив, що накладення арешту на автомобіль марки «Mersedes ML 430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ до замка запалювання та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу необхідно задля збереження речових доказів. Покликався на те, що із вказаним транспорним засобом слід провести ряд слідчих дій, в тому числі призначити різного роду експертизи, зокрема почеркознавчу експертизу задля встановленя того, чи наліпка на даному автомобілі належить саме до емблем Червоного Хреста, а тому, на його переконання, наявні достатні підстави для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно.

Володілець майна ОСОБА_4 просив суд не накладати арешт на вказаний транспортний засіб, а повернути такий йому на відповідне зберігання. Зазначив, що на прохання знайомих він транспорний засіб періодично заводив, так як акумулятор був виснажений та жодним чином не використовував у власних цілях.

Заслухавши думку учасників судового процесу, проаналізувавши документи та матеріали, якими сторона заявника обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, згідно зі ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення .

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів

Судом встановлено, що 03.02.2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст.445 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що Сектор дізнання відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000021 від 03.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.445 КК України, а саме щодо таких подій: 03.02.2026 року у с.Шегині Яворівського району Львівської області працівниками поліції був зупинений автомобіль марки «Mersedes ML 430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_4 , на капоті якого наявна емблема Червоного Хреста, розміщена без дозволу організації.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Зазначене в клопотанні майно (транспорний засіб, ключ до замка запалювання, свідоцтво про реєстрацію транспорного засобу), яке вилучено 03.02.2026р., - згідно постанови дізнавача ОСОБА_5 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000021.

Слід зазначити те, що вилучене у даному провадженні майно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів, зокрема таке майно є предметом вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи конкретні обставини, слідчий суддя приходить до висновку про вірогідність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.445 КК України, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно є доказом такого кримінального правопорушення, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема за допомогою експертних досліджень.

В той же час існує загроза приховування, відчуження даного майна, оскільки на сьогодні не проведені всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження транспортного засобу, а володілець такого транспорного засобу може в будь-який час його відчужити чи розпорядитися ним.

Враховуючи наведене, а саме те, що на вилученому транспорному засобі наявні сліди кримінального правопорушення, у подальшому такий може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою його збереження, запобігання можливості приховування, пошкодження, відчуження, для можливості проведення судових експертиз, які важливі для з`ясування обставин кримінального правопорушення, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що є всі правові підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, а відтак клопотання дізнавача ОСОБА_5 є обґрунтованим.

Незастосування цього заходу зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане чи пошкоджене.

Оскільки арешт майна є тимчасовим заходом, то на переконання слідчого судді до проведення судових експертиз та оцінки їх результатів, інтереси кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права володільця майна та тимчасове позбавлення його права користування таким майном є співмірним заходом до завдань кримінального провадження, встановленим у ст.2 КПК України.

Питання повернення зазначеного майна може бути вирішено після проведення відповідних експертиз.

Відповідно до частини 5 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Отже, нормами КПК України не передбачено повноважень слідчого судді визначати місце зберігання речових доказів, на які накладено арешт.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, не передбачено, що під час досудового розслідування місце зберігання речового доказу визначається рішенням слідчого судді.

Із зазначеного можна зробити висновок, що під час досудового розслідування зберігання речових доказів, наданих стороні обвинувачення, покладається на зазначену сторону.

При цьому, частиною 7 статті 100 КПК України визначено, що слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, а саме: для вирішення питання про знищення речового доказу, його передання для реалізації чи технологічної переробки.

Отже, діючим законодавством не передбачено звернення слідчого (дізнавача) чи прокурора до слідчого судді з клопотанням про визначення (зміну) місця зберігання речового доказу, а також покладення рішенням слідчого судді відповідальності за зберігання речових доказів.

Слідчий суддя звертає увагу, що положення КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. №1104, саме на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність.

Виходячи з наведеного, вирішення питання про місце зберігання речових доказів не входить до компетенції слідчого судді, всі питання щодо зберігання речових доказів під час досудового розслідування мають прийматися стороною обвинувачення з урахуванням норм законодавства.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність накладення арешту на вказане майно, а тому клопотання дізнавача СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, з наведених вище мотивів і підстав.

У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.98, 131-132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання дізнавача СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000021 від 03.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.445 КК України, погоджене з прокурором Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб автомобіль марки «Mersedes ML 430», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ключем до замка запалювання та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 8/23 0), виданого Агенством з ліцензування водіїв та транспорних засобів (Велика Британія), власником яких являється MRS KATE JAYNE WILSON MEDICS TO MEDICS, з метою забезпечення та на час проведення судових експертиз.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Арешт майна може бути скасовано в порядку та за підстав, зазначених в ст.174 КПК України.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 11 лютого 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1