Справа № 944/1431/26
Провадження №1-кп/944/1124/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2026м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000149 від 13.03.2026, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Суми, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, є фізичною особою-підприємцем, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

в с т а н о в и в :

Досудовим розслідуванням встановлено, що поліцейський офіцер громади відділу взаємодії з громадами Яворівського районного відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області капітан поліції ОСОБА_6 спільно із поліцейським офіцером громади відділу взаємодії з громадами Яворівського районного відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_7 , які відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників судів та правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу, в період з 09 год. 00 хв. 13.03.2026 до 18 год. 00 хв. 13.03.2026 перебували при виконанні своїх службових обов`язків у форменому одязі за сезоном із спеціальними жетонами, керуючись положеннями ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» здійснювали на території, яку обслуговують, превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, вживали заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, інших публічних місцях, а також регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Так, 13 березня 2026 року приблизно о 10 год. 20 хв. на узбіччі автодороги на вул. Левада, 2 в м. Яворів Львівської області, поблизу території АЗС «ОККО», працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виявили транспортний засіб марки «FREIGHTLINER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , припаркований з порушенням Правил дорожнього руху України.

В ході роз`яснення водію вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_4 виду вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення, останній усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є працівники правоохоронного органу, які перебувають при виконанні службових обов`язків, вчинив із ними словесну суперечку, під час якої умисно, всупереч законній вимозі вказаних працівників не залишати місце вчинення адміністративного правопорушення, почав рух транспортним засобом марки «FREIGHTLINER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснивши наїзд переднім лівим колесом автомобіля на ліву стопу поліцейського ОСОБА_6 , спричинивши йому тілесні ушкодження у виді синця на тильній поверхні лівої стопи і крововилив у нігтьовий валик великого пальця лівої стопи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що є фізичною особою-підприємцем та займається міжнародними автомобільними перевезеннями, 13.03.2026, перебуваючи проїздом в м.Яворів, припаркував свій автомобіль із порушенням ПДР та будучи втомленим, оскільки проїхав більше тисячі кілометрів, та поспішаючи, оскільки був завантажений товаром, наїхав своїм автомобілем на ліву стопу поліцейського ОСОБА_6 . Зазначив, що в майбутньому подібного за жодних обставин не допускатиме. На даний час потерпілому повністю відшкодована шкода. У вчиненому щиро розкаюється, висловлює щирий жаль, зазначив, що неодноразово просив у потерпілого вибачення і такий його пробачив.

Захисник ОСОБА_5 просив при ухваленні судом вироку врахувати особу обвинуваченого, який вину повністю визнає, щиро розкаюється у вчиненому, просив неодноразово вибачення в потерпілого, завдану шкоду відшкодував, активно сприяв органу досудового розслідування, раніше не судимий, має сім`ю, неповнолітню дитину, працює, займається волонтерською діяльністю та призначити покрання не пов`язане із позбавленням волі, застосувавши ст.75 КК України. Крім цього, просив скасувати арешт на майно та повернути таке обвинуваченому, а також скасувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що у випадку ухвалення судом вироку просить скасувати запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді від 15.03.2026, у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, які наведені в ухвалі слідчого судді, відсутні.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, однак 17.03.2026 подав до суду заяву, в якій просив розгляд кримінального провадження проводити без його участі, претензій до ОСОБА_4 не має, просить його суворо не карати.

Судом з`ясовано, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає. Прокурор також не оспорює фактичних обставин, при яких вчинено кримінальне правопорушення, сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.

В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, сторонам було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому суд за даних обставин визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей і тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та на досліджених матеріалах кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.

Також суд враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст.50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.345 КК України.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний Суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

Пост кримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, просив вибачення в потерпілого, потерпілий претензій до обвинуваченого не має.

Суд також враховує і позицію сторони обвинувачення, який просить застосувати правові приписи ст.75 КК України.

Таким чином, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який є одруженим, має на утриманні одну неповнолітню дитину, відповідно до рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області є опікуном над недієздатним ОСОБА_8 від 05.09.2024, здійснює волонтерську діяльність, спрямовану на підтримку військовослужбовців Збройних Сил України та інших підрозділів сил оборони, що підтверджується листом №11 від 17.03.2026, виданим ГО «Патріоти Роменщини», 14.03.2026 перерахував на рахунок благодійного фонду благодійний внесок в сумі 10000 грн., наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Крім цього, судом враховано позицію прокурора, який просив при вирішень питань, необхідних для постановлення судового рішення в кримінальному провадженні, вирішити питання запобіжного заходу, скасувавши раніше обраний згідно ухвали слідого судді запобіжних захід.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обраний ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 15.03.2026, слід скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням іспитовим терміном 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази - транспортний засіб марки «FREIGHTLINER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , ключі запалювання до вказаного транспортного засобу - повернути власнику ОСОБА_4 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 16.03.2026.

Речовий доказ - оптичний носій інформації типу CD-R, на якому міститься відеозапис з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_6 - залишити при матеріалах справи.

Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, обраний ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 15.03.2026 - скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1