Провадження №1-кс/523/4423/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , поданої в інтересах Міністерства юстиції України на постанову старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 2.03.2026р. про закриття кримінального провадження №0000489 від 17.10.2022р.,-

ВСТАНОВИВ:

До Пересипського районного суду м. Одеси надійшла скарга представника скаржника Міністерства юстиції України - ОСОБА_3 , в якій просить скасувати постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР ОСОБА_4 від 27.03.2026р. про закриття кримінального провадження №0000489, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та зобов`язати уповноважених осіб ДБР продовжити досудове розслідування.

Скарга обґрунтована тим, що кримінальне провадження закрито передчасно, без повного та всебічного дослідження обставин справи. Представник скаржника вказує, що підставою для звернення Мін`юсту із заявою про злочин став факт винесення Європейським судом з прав людини (ЄСПЛ) рішення у справі «Лаврик та інші проти України», яким встановлено порушення пункту 3 статті 5 Конвенції через необґрунтоване та надмірно тривале тримання під вартою заявників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Скаржник стверджує, що внаслідок незаконних дій та процесуальних порушень з боку національних суддів та службових осіб правоохоронних органів держава зазнала матеріальних збитків, оскільки з Державного бюджету України на виконання рішення ЄСПЛ заявникам було виплачено грошову компенсацію моральної шкоди (еквівалент 1200 євро та 600 євро відповідно). На думку скаржника, висновки слідчого про відсутність складу злочину є безпідставними, оскільки істотна шкода у цьому випадку виражається не лише у матеріальному вимірі, а розслідування проведено однобічно й без належних слідчих дій.

В судове засідання представник скаржника не з`явилась належним чином була повідомлена, але на адресу суду надала заяву, тому для дотримання строків розгляду поданої скарги не заперечувала розгляд скарги без її участі.

Старший слідчий Другого слідчого відділу ТУ ДБР ОСОБА_4 у судове засідання також не з`явилася. При цьому слідчим на адресу суду було скеровано письмові заперечення на скаргу, в яких вона просить розглядати скаргу за її відсутності у зв`язку з проведенням невідкладних слідчих дій в іншому провадженні. У запереченнях слідчий зазначає, що скарга є необґрунтованою, доводи заявника безпідставними, а досудовим розслідуванням вжито вичерпних заходів для встановлення істини, за результатами чого правомірно прийнято рішення про закриття справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги, письмові заперечення слідчого, а також дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження №0000489, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 17.10.2022 року Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР було внесено відомості до ЄРДР за № 0000489 за ч. 1 ст. 367 КК України на підставі заяв Міністерства юстиції України щодо можливих протиправних дій службових осіб правоохоронних органів та суду під час тримання під вартою громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що призвело до констатації порушень з боку ЄСПЛ у справі «Лаврик та інші проти України».

27 березня 2026 року старшим слідчим ОСОБА_4 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив і мета, а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 367 КК України, службова недбалість це невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб. З об`єктивної сторони цей злочин має матеріальний склад і вважається закінченим виключно з моменту настання наслідків у вигляді істотної шкоди, яка перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями чи бездіяльністю конкретної особи.

Як вбачається з досліджених матеріалів провадження, виплата компенсацій громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі рішення ЄСПЛ здійснювалася за рахунок коштів Державного бюджету України в межах виконання міжнародних зобов`язань держави. Слідчий суддя погоджується з висновками слідчого, що сам по собі факт констатації міжнародним судовим органом системних недоліків у національній правовій системі або судовій практиці (зокрема, шаблонів застосування запобіжних заходів національними судами) не може автоматично трактуватися як персональна кримінальна вина окремого слідчого, прокурора чи судді без доведення їхнього індивідуального несумлінного ставлення до обов`язків.

Окрім цього, відповідно до примітки до ст. 364 КК України (яка поширюється на ст. 367 КК України), істотною шкодою у кримінально-правовому розумінні визнається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (для матеріальних збитків). Посилання скаржника на те, що шкода державним інтересам виражається у сумах виплаченого відшкодування (еквівалент 1200 євро та 600 євро), було детально проаналізовано слідчим. Проте, зважаючи на відсутність персоналізованого кримінального умислу або доведеного акту кримінальної недбалості конкретних посадовців, які б безпосередньо потягли за собою такі наслідки поза загальним контекстом недоліків законодавства, слідчий дійшов обґрунтованого висновку про відсутність об`єктивної та суб`єктивної сторін складу інкримінованого злочину.

Частина 2 ст. 9 КПК України зобов`язує слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження. Дослідження матеріалів справи доводить, що слідчим було вжито вичерпних заходів розслідування в межах наявних процесуальних можливостей, надано належну оцінку судовим рішенням та документам виконавчого провадження. Жодних реальних або вагомих доказів, які б вказували на можливість встановлення конкретного суб`єкта злочину чи спростовували позицію слідчого, скаржником надано не було.

За таких обставин, оскаржувана постанова старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР ОСОБА_4 від 27.03.2026 року відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є вмотивованою, законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.110, 284, 303, 306, 307, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги представника скаржника Міністерства юстиції України - ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 27.03.2026р. про закриття кримінального провадження № 0000489 від 17.10.2022р.- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1