Справа № 761/1206/26
Провадження № 1-кс/761/2038/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

представника власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ НП в Київській області підполковника поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000429, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.11.2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ НП в Київській області підполковника поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000429, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.11.2025 року.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000429 від 20.11.2025 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської обласної прокуратури.

05.01.2026 року о 14 год.15 хв. в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході особистого обшуку у ОСОБА_7 виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone 15 Promax сірого кольору, в чохлі зеленого кольору; ключі від автомобіля BYD; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 .

05.01.2026 вказані предмети (майно) визнані речовими доказами, про що винесено відповідну постанову.

06.01.2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

На підставі наведеного та враховуючи, що вилучене майно має статус речового доказу у кримінальному провадженні, з метою його належного збереження слідчий просить накласти арешт на майно, яке являється предметом розгляду даного клопотання, а саме мобільний телефон iPhone 15 Promax сірого кольору, в чохлі зеленого кольору; ключі від автомобіля BYD; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 .

Разом з тим, слідчий просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , з метою конфіскації майна як виду покарання.

Слідча ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити на підставі наведених у ньому доводів.

Представник власника майна ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення поданого клопотання та просив відмовити в його задоволенні. Також адвокатом подано письмові заперечення, зі змісту яких убачається, що клопотання сторони обвинувачення є необґрунтованим та не підтверджене належними і допустимими доказами. Як зазначає адвокат, вилучені ключі від автомобіля BYD та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 є невід`ємними складовими автомобіля BYD, який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Крім того, стороною обвинувачення не доведено, що на вилученому мобільному телефоні може міститися інформація, яка має значення для кримінального провадження, оскільки його огляд не проводився, а експертиза стороною обвинувачення не призначалася. Таким чином, на переконання сторони захисту, вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів. З огляду на викладене, адвокат ОСОБА_4 вважає, що правові підстави для задоволення клопотання відсутні, у зв`язку з чим просить відмовити у його задоволенні.

Вислухавши доводи учасників, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали кримінального провадження, а також долучені письмові заперечення, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №000429 від 20.11.2025 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської обласної прокуратури.

05.01.2026 року о 14 год.15 хв. в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_7 , в ході особистого обшуку якої виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone 15 Promax сірого кольору, в чохлі зеленого кольору; ключі від автомобіля BYD; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 .

05.01.2026 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000429, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.11.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за обставинами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження вилученого майна, яке відповідає ознакам речового доказу згідно ст. 98 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на мобільний телефон iPhone 15 Pro Max сірого кольору у чохлі зеленого кольору з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, передачі чи відчуження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

При цьому, слідчий суддя зазначає про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна. Тож, підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Разом з тим, з огляду на встановлені обставини, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення клопотання в іншій частині.

Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль BYD SONG EV PLUS, н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_9 являється власником вилучених 05 січня 2026 року ключів від автомобіля BYD, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , які є невід`ємною частиною її автомобіля, та третьою особою, щодо майна яких вирішується питання про арешт та користуються правами, передбаченими ст. 64-2 КПК України.

При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, має право звертатися виключно прокурор.

Крім того, постанова слідчого про визнання ключів від автомобіля BYD та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 речовими доказами у кримінальному провадженні №0000429 від 20.11.2025 року носить суто формальний характер та не містить обґрунтування прийнятого слідчим рішення.

Так, у клопотанні належним чином не доведено значення ключів від автомобіля BYD та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 для досягнення мети досудового розслідування, а також не доведено, що вказане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження, що зумовлює потребу у залишенні клопотання про арешт в цій частині без задоволення.

Крім того, подане слідчим клопотання за своїм змістом та правовою природою передбачає звернення до суду з вимогою про накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів. Водночас у межах цього ж клопотання сторона обвинувачення просить накласти арешт на майно підозрюваної з метою забезпечення конфіскації як виду покарання, що є самостійною правовою підставою арешту майна, передбаченою ст. 170 КПК України, та потребує окремого предмета доказування і належного процесуального обґрунтування.

Так, у клопотанні слідчий зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу від 14.03.2025 на праві власності належить підозрюваній ОСОБА_7 .

Разом з тим, у клопотанні не наведено, зокрема, належного обґрунтування ризиків відчуження чи приховування майна; не доведено, що без застосування арешту виконання вироку в частині конфіскації буде неможливим або істотно ускладненим; не наведено доказів, які б свідчили про наміри підозрюваної розпорядитися цим майном з метою уникнення конфіскації.

Фактично доводи клопотання зводяться до формального посилання на санкцію статті КК України, яка передбачає конфіскацію майна, що саме по собі не є достатньою підставою для накладення арешту.

Слідчий суддя враховує, що арешт майна є істотним втручанням у право власності особи, гарантоване ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому має застосовуватись лише за умови доведеності його необхідності та пропорційності.

З урахуванням принципів розумності, співмірності та мінімального втручання у права особи, слідчий суддя дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для арешту майна підозрюваної з метою забезпечення конфіскації.

На підставі викладеного та керуючись ст. 98, 131-132, 170-173, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ НП в Київській області підполковника поліції ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене 05 січня 2026 року за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 2, у ході проведення особистого обшуку ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон iPhone 15 Pro Max сірого кольору у чохлі зеленого кольору.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1