ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/602/26
Провадження №1-кс/477/283/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

28 березня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000533 від 15 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в м. Херсоні та фактично проживає в АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, одруженого, не судимого, має на утриманні неповнолітнього сина,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 246, частиною першою статті 307 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2026 року слідчий СВ ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000533 від 15 жовтня 2025 року.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні слідчого відділу ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000533 від 15 жовтня 2025 року за фактом незаконної вирубки, зберігання, перевезення та збуту лісу на території Миколаївського району Миколаївської області, а також за фактом незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту, з попередньою кваліфікацією за частиною четвертою статті 246, частиною першою статті 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 в період з 09 по 21 січня 2026 року, не маючи відповідного документа - лісорубного квитка або лісового квитка, виданого уповноваженим органом, чи будь-якого іншого документу на право здійснення вирубки дерев, за допомогою взятих із собою бензопил, здійснили незаконну порубку живоростучих дерев породи «Акація», спричинивши своїми діями тяжкі наслідки.

Крім того, під час проведення слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні, 27 березня 2026 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено наркотичний засіб обіг якого обмежено - канабіс, масою не більше 828 г, який останній незаконно зберігав з метою подальшого збуту.

27 березня 2026 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 246, частиною першою статті 307 КК України.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, та з метою уникнення покарання може залишити місце свого проживання та виїхати до іншої країни чи непідконтрольної Україні території, що вказує про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

Також, слідчий ОСОБА_3 у поданому клопотанні посилається на наявність ризику, передбаченого пунктом 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України, відповідно до яких ОСОБА_5 , з метою перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, може впливати на свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, з огляду на систематичність його дій.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

Крім того, в разі визначення судом застави, слідчий у поданому клопотанні просив, з урахуванням особи ОСОБА_5 , який підозрюється у вчинені тяжких злочинів, визначити заставу у максимальному розмірі, встановленому пунктом 2 частини п`ятої статті 183 КПК України, з покладенням на нього певних обов`язків.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримала клопотання слідчого ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити, указувала про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що вилучену наркотичну речовину зберігав для власного вживання, оскільки вживає наркотичні засоби систематично з 15 років. Просив застосувати менш тяжкий запобіжний захід, зокрема домашній арешт, так як має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, яка має третю групу інвалідності із загального захворювання, що на його думку знижує ступінь указаних слідчим ризиків.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на не доведеність ризиків належними та достатніми доказами. Також, посилався і на непомірний розмір застави, що слідчий просив визначити у якості альтернативного запобіжного заходу та просив врахувати соціальні зв`язки підозрюваного, а саме наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини та непрацюючої дружини, що свідчить про відсутність підстав для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, а розмір застави, що зазначений слідчим у клопотанні належними чином не обґрунтований та є непомірним для підозрюваного.

Заслухавши доводи прокурора, захисника та підозрюваного, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя встановив наступне.

З витягу з кримінального провадження №0000533 вбачається, що у провадженні слідчого відділу ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000533 від 15 жовтня 2025 року за фактом незаконної вирубки, зберігання, перевезення та збуту лісу на території Миколаївського району Миколаївської області групою осіб за попередньою змовою між собою з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, за частиною четвертою статті 246 КК України, а також за фактом незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту ОСОБА_5 , що було виявлено 27 березня 2026 року під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи за місцем його проживання, з попередньою кваліфікацією за частиною першою статті 307 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 09 січня 2026 року у вечірній час доби ОСОБА_5 надійшла пропозиція від ОСОБА_7 , щодо виконання роботи з порубки, вантаження та транспортування дерев, на що ОСОБА_5 надав добровільну згоду, тим самим вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_7 .

Цього ж дня, не пізніше 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев, за попередньою змовою групою осіб, у полезахисному лісовому насадженні лінійного типу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи транспортний засіб ВАЗ 2105 червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 із саморобним причепом, приїхали на територію полезахисного лісового насадження лінійного типу, яка розташована на земельній ділянці з координатами 47.116888, 32.160023 та координатами 47.1180211, 32.1599023, поза межами населеного пункту поруч з с. Пересадівка Миколаївського району Миколаївської області в межах території Воскресенської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області.

Перебуваючи у вказаному полезахисному лісовому насадженні лінійного типу ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , без спеціального на те дозволу, не маючи відповідного документа - лісорубного квитка або лісового квитка, виданого уповноваженим органом, чи будь-якого іншого документу на право здійснення вирубки дерев, за допомогою взятих із собою бензопил, здійснили незаконну порубку 25 живоростучих дерев породи «Акація», відділивши стовбури дерев від коріння до ступеня припинення росту дерев, середніми діаметрами: 10 см. і менше - 1 шт., 10,1-14 см. - 2 шт., 14,1-18 см. - 5 шт., 18,1-22 см. - 6 шт., 22,1-26 см. - 6 шт., 26,1-30 см. - 2 шт., 30,1-34 см. - 2 шт., 38,1-42 см. - 1 шт.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 завдано збитки інтересам держави в особі Воскресенської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області, у вигляді матеріальної шкоди в сумі 114 175,63 грн., що більше ніж у шістдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 01 січня 2026 року та, відповідно до примітки до статті 246 КК України, є тяжкими наслідками.

Крім того, 14 січня 2026 року, не пізніше 20 год. 00 хв., ОСОБА_5 та ОСОБА_7 реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев, за попередньою змовою групою осіб, у полезахисному лісовому насадженні лінійного типу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи транспортний засіб ВАЗ 2105 червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 із саморобним причепом, приїхали на територію полезахисного лісового насадження лінійного типу, яка розташована на земельній ділянці з координатами 47.1221377, 32.1511131 та 47.1237048, 32.1511171, поза межами населеного пункту поруч з с. Пересадівка Миколаївського району Миколаївської області, в межах території Воскресенської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області.

Перебуваючи у вказаному полезахисному лісовому насаджені лінійного типу, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , без спеціального на те дозволу, не маючи відповідного документа - лісорубного квитка або лісового квитка, виданого уповноваженим органом, чи будь-якого іншого документу на право здійснення вирубки дерев, за допомогою взятих із собою бензопил, здійснили незаконну порубку 42 живоростучих дерев породи «Акація», відділивши стовбури дерев від коріння до ступеня припинення росту дерев, середніми діаметрами: 10,1-14 см. - 1 шт., 14,1-18 см. - 6 шт., 18,1-22 см. - 4 шт., 22.1- 26 см. - 10 шт., 26,1-30 см. - 10 шт., 30,1-34 см. - 2 шт., 34,1-38 см. - 1 шт., 38.1- 42 см. - 2 шт., 42,1-46 см. - 1 шт., 46,1-50 см. - 4 см.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 завдано збитки інтересам держави в особі Воскресенської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області, у вигляді матеріальної шкоди в сумі 350 124,21 грн., що більше ніж у шістдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 01 січня 2026 року та, відповідно до примітки статті 246 КК України, є тяжкими наслідками.

Окрім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, 21 січня 2026 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев, за попередньою змовою групою осіб, у полезахисному лісовому насадженні лінійного типу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не пізніше 15 год. 00 хв. використовуючи транспортний засіб ВАЗ 2105 червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 із саморобним причепом, приїхали на територію полезахисного лісового насадження лінійного типу, яка розташована на земельній ділянці з координатами 47.14542532, 32.110114, поза межами населеного пункту поруч з с. Пересадівка Миколаївського району Миколаївської області, в межах території Воскресенської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області.

Перебуваючи у вказаному полезахисному лісовому насадженні лінійного типу, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , без спеціального на те дозволу, не маючи відповідного документа - лісорубного квитка або лісового квитка, виданого уповноваженим органом, чи будь-якого іншого документу на право здійснення вирубки дерев, за допомогою взятих із собою бензопил, здійснили незаконну порубку 66 живоростучих дерев породи «Акація», відділивши стовбури дерев від коріння до ступеня припинення росту дерев, середніми діаметрами: 10 см. і менше - 3 шт., 10,1-14 см. - 2 шт., 14,1-18 с м . - 8 шт., 18,1-22 см. - 16 шт., 22,1-26 см. - 20 шт., 26,1-30 см. - 7 шт., 30,1-34 см. - 5 шт., 34,1-38 см. - 3 шт., 42,1-46 см. - 1 шт.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , завдано збитки інтересам держави в особі Воскресенської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області, у вигляді матеріальної шкоди в сумі 371 062,73 грн., що більше ніж у шістдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 01 січня 2026 року та, відповідно до примітки до статті 246 КК України, є тяжкими наслідками.

Крім того ОСОБА_5 за невстановлених обставин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки у вигляді порушення правового режиму обігу наркотичних засобів, восени 2025 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на околиці с. Зайчівське Миколаївського району Миколаївської області виявив кущі рослини роду коноплі у невстановленій кількості, які зірвав, тим самим придбав наркотичний засіб обіг якого обмежено - канабіс, який в подальшому переніс за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де став зберігати з метою подальшого збуту особам з числа наркозалежних на території Миколаївського району Миколаївської області до моменту його вилучення 27 березня 2026 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

27 березня 2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано у порядку статті 208 КПК України.

Зі змісту повідомлення про підозру від 27 березня 2026 року, вбачається, що цього ж дня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 246 КК України, а саме у незаконній порубці дерев у інших лісових насадженнях, що вчинено за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, а також у вчиненні вказаних дій повторно, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Крім того 27 березня 2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 307 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів з метою збуту, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Слідчий суддя, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому діянь, що може містити ознаки злочинів, в яких він підозрюється.

Наявність підозри вчинення ОСОБА_5 злочинів, зазначених у повідомленні про підозру, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС Миколаївського управління ДВБ НП України ОСОБА_8 від 20 жовтня 2025 року; протоколом огляду місця події від 10 січня 2026 року; розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки 25 живоростучих дерев породи «Акація» від 12 січня 2026 року; протоколом огляду місця події від 15 січня 2026 року; розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки 42 живоростучих дерев породи «Акація» від 16 січня 2026 року; протоколом огляду місця події від 22 січня 2026 року; розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки 66 живоростучих дерев породи «Акація» від 23 січня 2026 року; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді зняття інформації з електронних комунікаційних мереж у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 січня 2026 року; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді зняття інформації з електронних комунікаційних мереж у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09 січня 2026 року; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді аудіо-, відео контролю у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 25 лютого 2026 року №320/42-14; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді аудіо-, відео контролю у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 лютого 2026 року №323/42-14; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді аудіо-, відео контролю у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 25 лютого 2026 року №319/42-14; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді аудіо-, відео контролю у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 лютого 2026 №322/42-14; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді аудіо-, відео контролю у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 лютого 2026 року №318/42-14; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді аудіо-, відео контролю у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 лютого 2026 року №321/42-14; протоколом обшуку від 27 березня 2026 року; протоколом огляду речей від 27 березня 2026 року; протоколом огляду місця події від 27 березня 2026 року та іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності, що свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення дій, які охоплюються складом злочину передбаченого частиною четвертою статті 246, частиною першою статті 307 КК України, що в силу положень частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

При цьому, з огляду на заперечення захисника ОСОБА_6 , що надані ним слідчому судді під час розгляду клопотання, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Згідно частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до частини першої та другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим, частиною четвертою статті 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчим суддею досліджена вище та за встановлених обставин така підозра є вочевидь обґрунтованою.

Щодо ризиків кримінального провадження то ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

За змістом клопотання слідчого ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу та пояснень прокурора ОСОБА_4 , що надані нею у судовому засіданні вбачається, що в обґрунтування наявності підстав, для застосування до підозрюваного запобіжного заходу на виконання приписів пункту 2 частини першої статті 194 КПК України, зазначено про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме ризики, які дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінюючи наведені слідчим ризики на предмет їх реальності, в сукупності з наданими у судовому засіданні поясненнями прокурора, а також поясненнями сторони захисту, слідчий суддя вважає не доведеним наявність наступних ризиків у цьому кримінальному провадженні.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування, слідчий та прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 повідомлений про підозру в тяжких злочинах, через що може вчинити дій направлені на залишення території України.

У свою чергу з усталеної судової практики вбачається, що тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, зумовленим можливістю перераховування від слідства та/або суду.

ЄСПЛ у своїх рішеннях (справа «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») неодноразово наголошував, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

У пункті 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Подвезько проти України» (Заява № 74297/11), суд встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними.

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого пункту 1 частини першої статті 177 КПК України.

Крім того, указана слідчим та прокурором обставина, щодо тяжкості інкримінованого підозрюваному правопорушення, не може оцінювати в якості ризику, так як вказана обставина повинна бути оцінена лише відповідно до положень статті 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

Оцінюючи доводи щодо ризику втечі та можливого переховування від органів досудового розслідування, слідчий суддя враховує і ту обставину, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання де проживає з родиною, має на своєму утриманні неповнолітню дитину, дружину яка є особою з інвалідністю третьої групи, що вказує на достатню міцність його соціальних зв`язків та думку слідчого судді спростовує доводи органу досудового розслідування про ймовірність ризику пов`язаного з переховуванням підозрюваного від слідства та суду.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків та/або інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що підозрюваний добровільно вступив у попередню змову з ОСОБА_7 для вчинення низки дій, пов`язаних із незаконною порубкою дерев у лісових насадженнях, тому здається переконливими доводи слідчого, що підозрюваний може впливати на інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення з метою надання ними показів, що виправдовують його, що вказує на наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

В підтвердження наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, на думку слідчого судді свідчать ті обставини, що дії ОСОБА_5 мають систематичний, триваючий характер з метою отримання незаконного прибутку. Також органом досудового розслідування перевіряється причетність ОСОБА_5 до вчинення низки інших епізодів за аналогічними обставинами, що з урахуванням тієї обставини, що підозрюваний ОСОБА_5 має періодичний заробіток, вказує на ту обставину, що останній може продовжити вчинення інкримінованого йому діяння.

Оцінюючи встановлені слідчим суддею ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховується також і те, що підозрюваний ОСОБА_5 одружений, проживає разом з дружиною та неповнолітнім сином, має місце проживання та утримує дружину, яка є особою з інвалідністю третьої групи із загального захворювання, що вказує на досить міцні соціальні зв`язки підозрюваного.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому, найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, спосіб його вчинення та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, а саме: його вік, стан здоров`я, сімейний стан, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що останній має родинну, має зареєстроване місце проживання, проживає спільно з родиною та одноособово її утримує, вперше притягається до кримінальної відповідальності, з урахуванням тієї обставини, що на утриманні ОСОБА_5 перебуває дружина, яка має соціальний статус особи з інвалідністю третьої групи за загальним захворюванням та неповнолітня дитина, що підтверджено долученими ним доказами, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки органом досудового розслідування не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу неможливо.

Обираючи запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, слідчий суддя враховує і характер інкримінованого ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, а також те, що останній має мінливий, нерегулярний дохід від провадження діяльності по найму за місцем свого проживання, наявність ризиків передбачених частиною першою статті 177 КПК України, з огляду на що дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В силу вимог частини першої та другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вагомість доказів щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , наявність постійного місця проживання, обставини, за яких було вчинено злочин, характер та наслідки його вчинення, характеризуючи дані підозрюваного, слідчий суддя вважає, що, не зважаючи на підозру у вчиненні тяжких злочинів та передбачене за них покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, через що дійшов висновку про можливість застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із встановлення заборони підозрюваному залишати житло у певний час доби, що забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.

За таких обставин, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підлягає до часткового задоволення.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Керуючись статтями 131-132, 176-179, 181, 182, 193, 194, 205, 309, 369-372КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 25 травня 2026 року включно, заборонивши з 20.00 години вечора по 07.00 годину ранку залишати квартиру АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 на строк до 25 травня 2026 року включно наступні обов`язки:

прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи;

не відлучатися із селища Зайчівське Миколаївського району Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

утриматися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_7 , зі свідками у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального правопорушення, крім випадків участі у проведенні слідчих (розшукових) дій у даному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного про наслідки невиконання покладених обов`язків, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підозрюваного ОСОБА_5 звільнити з-під варти у залі суду, в зв`язку із застосуванням запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9