ЄУН №337/883/26
Провадження № 1-кс/337/83/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року слідчий суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 проарешт майна у кримінальному провадженні № 0000100 від 01.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

в с т а н о в и в:

11.02.2026 року слідчий ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, вказавши, що досудовим розслідуванням встановлено, що 31.01.2026 року до відділу поліції № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із заявою звернулася ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що невстановлена особа, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, перебуваючи у приміщенні її квартири, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила крадіжку гаманця, в якому знаходилися грошові кошти розмірі 3 600 грн., чим спричинила матеріального збитку на вищевказану суму.

Відомості за вказаним фактом 01 лютого 2026 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Допитана потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 31.01.2026 приблизно о 14 годині 30 хвилин до її квартири завітав невідомий чоловік ромської зовнішності, який почав розповідати за гуманітарну допомогу. В ході бесіди невідомий чоловік також вказав, що потерпілій надається 500 грн., грошової допомоги і є можливість отримати безкоштовний ремонт в квартирі. Однак для цього йому необхідно пройти до квартири та зробити декілька фото знімків, на що потерпіла погодилась та пустила чоловіка до квартири. Приблизно 5 хвилин чоловік ходив по квартирі, після чого прийшов до кухні та дістав з кишені купюру номіналом 1 тисяча гривень, та вказав потерпілій, що йому потрібно дати здачу 500 гривень. Сестра потерпілої пішла до кімнати, щоб взяти здачу чоловік пішов за жінкою, після чого непомітно покинув приміщення квартири. Після уходу чоловіка, жінки виявили відсутність гаманця в якому знаходились грошові кошти. Після чого потерпіла оглянула купюру номіналом 1 000 гривень, яку дав чоловік та виявила, що вона є фальшивою та має напис «Сувенір». Таким чином невідомий чоловік спричинив збиток на суму 3 600 гривень.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході проведення досудового слідства ОСОБА_7 добровільно надав для огляду: мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 7», IMEI1- НОМЕР_1 , IMEI2- НОМЕР_2 , у корпусі білого кольору.

В ході огляду вказаного мобільного телефону було виявлено фотографії квартири, що схожа на квартиру АДРЕСА_3 . Також було зафіксовано, що вказані фотознімки створені 31.01.2026 року о 14 годині 52 хвилині. ОСОБА_7 пояснив, що вказані фотографії йому не належать, звідки вони взялись він не знає. Після огляду вказаний телефон було вилучено та упаковано до паперового конверта.

Власником вказаного телефону являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вилучений в ході огляду місця події мобільний телефон має суттєве доказове значення для подальшого досудового розслідування та необхідні для встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки даний мобільний телефон «Redmi» моделі «Note 7» зберіг інформацію про вчинене кримінальне правопорушення, вхідні, вихідні дзвінки між учасниками події, фотознімки квартири потерпілої, які можуть бути використані, як доказ вини особи у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Оскільки тимчасово вилучене під час огляду предметамайно у разі його повернення, може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів, що, у свою чергу є завданням арешту, наявні підстави для накладення арешту на таке майно.

Слідчий вважає, що є підстави вважати, що вилучене майно має важливе значення для досудового розслідування і буде в подальшому використане як докази, з метою всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин цього кримінального провадження, призначення судових експертиз, обставин вчинення вказаного правопорушення, механізму, способу його вчинення та інше, при цьому існує реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.

Просить задовольнити клопотання та накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 7», IMEI1- НОМЕР_1 , IMEI2- НОМЕР_2 , у корпусі білого кольору.

Володілець майна ОСОБА_7 до суду не з`явився, повідомлявся шляхом розміщення оголошення час і місце розгляду клопотання на офіційному веб-порталі суду, заяв не надав.

Прокурор наполягав на розгляді клопотання за відсутності ОСОБА_7 .

Враховуючи повідомлення власника майна час і місце розгляду клопотання, його неявку за невідомою причиною, не надання будь яких заяв, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності ОСОБА_7 , що не позбавляє останнього право в подальшому заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково відповідно до норми ст. 174 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з мотивів викладених у клопотанні та просив задовольнити у повному обсязі.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення прокурора оглянувши відеозапис слідчої дії огляду предмету мобільного телефонумарки «Redmi» моделі «Note 7» від 09.02.2026 року, дослідивши додані до клопотання матеріали, приходить до наступних висновків.

Так, згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, за змістом вказаних положень закону арешт може бути накладено слідчим суддею на майно, яке є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

При вирішенні питання про накладення арешту слідчий суддя, відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України, враховує: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При дослідженні матеріалів, доданих до клопотання документів, слідчим суддею встановлено, що 31.01.2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

09 лютого 2026 року ОСОБА_7 добровільно видав співробітникам поліції мобільний телефонмарки «Redmi» моделі «Note 7», IMEI1- НОМЕР_1 , IMEI2- НОМЕР_2 , у корпусі білого кольору, що зафіксовано у протоколі огляду від 09.02.2026 року.

Постановою слідчого від 10.02.2026 року мобільний телефон «Redmi» моделі «Note 7», IMEI1- НОМЕР_1 , IMEI2- НОМЕР_2 , у корпусі білого кольору - визнано речовим доказом.

Відповідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого, про накладення арешту на майно шляхом заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися майном, відповідає вимогам встановленим ст. 170-173 КПК України.

Матеріали клопотання вказують на те, що вилучений предмет може мати на собі слідову та (або) іншу інформацію, що має доказове значення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, з метою забезпечення збереження речових доказів, можливості зникнення, втрати, приховування чи перетворення майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є співрозмірним завданням кримінального провадження, спрямоване на досягнення цілей розслідуваного кримінального провадження у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що на даній стадії кримінального провадження під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, не входить до повноважень слідчого судді та слідчий суддя не наділений компетенцією, перевіряти обставини вчинення кримінального правопорушення та причетність осіб до злочину, з`ясовувати та перевіряти обставини вчинення злочину, досліджувати докази на підтвердження чи спростування обставин вчинення злочину, перевіряти фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 175 КПК України передбачає, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Керуючись ст. 98, 170-173,309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотанняпро арешт майна у кримінальному провадженні № 0000100 від 01.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження, на мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 7», IMEI1- НОМЕР_1 , IMEI2- НОМЕР_2 , у корпусі білого кольору, який вилучений 09.02.2026 року і належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту оголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1