1 УХВАЛАСправа № 335/1643/26 1-кс/335/596/2026
про скасування постанови про закриття провадження
В обґрунтування вимог скарги заявник зазначає, що є потерпілим у кримінальному провадженні за фактом незаконного затримання та застосування до нього фізичного насильства працівниками ТЦК та СП.
Так, 18.07.2025 його було незаконно зупинено на вулиці та примусово доставлено до приміщення районного ТЦК особами у чорному одязі без розпізнавальних знаків, які не представилися та не надали жодних документів. Незважаючи на те, що він повідомляв про те, що є особою з інвалідністю ІІ групи та ВПО, до нього було застосовано фізичне насильство. У приміщенні ТЦК його били, принижували та провокували, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, зокрема струс головного мозку, що підтверджується наявними медичними документами.
Вважає, що рішення дізнавача про закриття кримінального провадження є передчасним, необґрунтованим та незаконним, оскільки у постанові дізнавача про закриття кримінального провадження не відображено факт отримання ним струсу головного мозку, не надано жодної оцінки тяжкості тілесних ушкоджень та їх причинно-наслідкового зв`язку з діями службових осіб.
Під час досудового розслідування було допущено істотні порушення вимог КПК України, а саме: не враховано та не досліджено медичні документи, що підтверджують струс головного мозку; не надано належної правової оцінки факту нанесення побоїв; не проведено повного та об`єктивного дослідження обставин спричинення тілесних ушкоджень; не врахованого його статус особи з інвалідністю. На його думку, фактично слідство проігнорувало ключову обставину - заподіяння йому тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку, що саме по собі виключає можливість закриття кримінального провадження без належної перевірки та правової кваліфікації.
Тому, просить постанову дізнавача про закриття кримінального провадження скасувати та зобов`язати орган досудового розслідування провести повне та неупереджене досудове розслідування.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.
Дізнавач, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином. Відсутність слідчого, дізнавача, прокурора, відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши заявника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку щодо задоволення скарги та скасування оскаржуваної постанови дізнавача про закриття кримінального провадження за таких підстав.
Відповідно до статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно матеріалів скарги, відомості до ЄРДР були внесені за зверненням ОСОБА_3 , по факту заподіяння йому 18.07.2025 приблизно о 12.00 год. службовими особами ТЦК та СП у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , тілесних ушкоджень.
По матеріалам кримінального провадження допитаний в якості потерпілого ОСОБА_3 та свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 1398 від 21.08.2025: 1. Синець в ділянці правої вушної раковини, садно в ділянці лівого ліктьового суглобу у ОСОБА_3 самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (п.2.3.2.б, п.2.3.5. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6). 2. Синець в ділянці правого колінного суглобу, садно в ділянці лівої брови у ОСОБА_3 кваліфікуються як (п.2.3.2.б, п.2.3.5. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6). 3. Тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета (предметів). 4. Давність утворення ушкоджень, зазначених в п. 1 даних підсумків не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи, зазначених в п. 2. садна в межах 3-5 діб, синець 5-7 9 діб і більше на момент огляду (21.07.2025р.). 5. Для визначення можливості утворення тілесних ушкоджень за певним (конкретним) механізмом, необхідне надання в розпорядження експерта матеріалів де зафіксований досліджуваний механізм травмування (протокол слідчого експерименту, допити, пояснення тощо). 6. Діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку.» за даними дублікату заключення із КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР у ОСОБА_3 може бути оцінений з судової-медичної точки зору після надання медичних документів де зафіксовано клінічну картину, перебіг та кінець ушкодження (п.4.13. «Правила…»). 7. Діагноз: «Забій м`яких органів грудної клітки. Забій м`яких тканин передньої черевної стінки.» за даними дублікату заключення із КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР у ОСОБА_3 не підтверджений об`єктивними відомостями (і згідно п. 4.6. «Правила…») не повинен враховуватись при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
За даними кримінального провадження було надано доручення у порядку ст. 40-1 КПК України з метою встановлення очевидців правопорушення, з метою допиту їх у якості свідків, встановити наявність камер відео спостереження поблизу місця вчинення кримінального правопорушення, проте інформації яка б представляла інтерес виявлено не було.
По даному кримінальному проваджені про підозру нікому не повідомлено.
Однак слідчий суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є передчасною, та такою, що не відповідає вимогам статті 284 КПК України.
В даній постанові дізнавач, як підставу для закриття кримінального провадження вказала те, що після належної оцінки показань та сукупності зібраних по справі доказів, які є вичерпаними і допустимими, досудове розслідування має бути закінчено в силу наявності обставин, що виключають кримінальне проводження. Крім цього, намір нанесення умисних легких тілесних ушкоджень не знайшов свого підтвердження.
Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до жодного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Проте, як перевірено слідчим суддею, при винесенні оскаржуваної постанови дізнавачем в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам, повідомленим заявником, та прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.
Так, постанова дізнавача є недостатньо мотивованою і при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження дізнавачем не дотримано вимоги ст. 284 КПК України, ст. 55 КПК України та не були перевірені всі вказані у скарзі обставини, що виключають можливість об`єктивного з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення і позбавляє дізнавача можливості прийняти правильне процесуальне рішення.
В ході досудового розслідування дізнавачем фактично не перевірено в повній мірі обставин, на які заявник посилається в своїй скарзі.
Слідчий суддя вважає, що дізнавач необґрунтовано дійшла висновку про відсутність умислу нанесення потерпілому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, які відбулися у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дізнавачем в межах досудового розслідування не встановлено, ким саме, та при яких обставинах були нанесені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_3 , чи були вказані тілесні ушкодження утворені самим потерпілим.
Постанова про закриття кримінального провадження не містить будь-якої оцінки наявного у кримінальному провадженні висновку експерта № 1398 від 21.08.2025, щодо виявлених у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень; покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ніяким чином не оцінені з точки зору їх відповідності обставинам справи, що мали місце під час події; не було здійснено належну перевірку показань ОСОБА_3 та свідків шляхом проведення слідчого експерименту за участю вказаних осіб, одночасного допиту згідно до ч. 9 ст. 224 КПК України. У постанові не відображено чи допитувався як свідок гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого у поясненнях посилалися допитані свідки.

Частиною першою статті 125 КК України, передбачена кримінальна відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

З об`єктивної сторони це кримінальне правопорушення характеризується: діянням спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

З суб`єктивної сторони тільки умисною виною.

Відповідно до ст. 24 КК України, умисел поділяється на прямий і непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Отже, на виконання ст. 91, 92 КПК України, у кримінальному провадженні, дізнавач або прокурор, серед іншого, мали перевірити, чи були дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 умисними та чи знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 .

Однак, вказаного зроблено не було.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у п. 67 рішення від 4 квітня 2006 року у справі «Шевченко проти України» розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

З аналізу поданих письмових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що фактична відсутність результатів досудового розслідування є наслідком невжиття дізнавачем кримінально-процесуальних заходів, які він міг вжити в конкретному кримінальному провадженні.

Кримінальне правопорушення може залишитись нерозкритим, навіть коли слідчим вжито всіх можливих кримінально-процесуальних заходів, однак за таких обставин досудове розслідування не можна вважати ефективним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявник у своїй скарзі довів, що в даному кримінальному провадженні дізнавачем досудове розслідування не було проведено повно, об`єктивно та всебічно.

Крім цього, в постанові від 12.12.2025, зокрема, підставою до закриття кримінального провадження дізнавач зазначила ст. 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Проте, у розумінні вимог кримінального провадження, відсутність в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якій відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин рішення дізнавача повинно містити вказівку на те, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та які ознаки кримінального правопорушення в діях конкретної особи відсутні. Зазначена постанова не відповідає вимогам КПК України.

Резолютивна частина постанови дізнавача від 12.12.2025 не конкретизована, оскільки закриття кримінального провадження за відсутністю конкретного складу кримінального правопорушення можливе лише відносно певних осіб, а дізнавач зазначила лише про відсутність складу кримінального правопорушення, проте, в діях яких осіб та який саме склад злочину відсутній не вказав, що у сукупності із наведеними вище доводами є підставою для скасування постанови дізнавача, у зв`язку з її невідповідністю вимогам КПК України.

Зазначені недоліки постанови дізнавача стосуються суті рішення та є істотними.

Таким чином, дізнавачем не було процесуально здійснено заходів по збиранню та дослідженню доказів в порядку ст. 91-94 КПК України.

Виходячи з принципів кримінального та кримінально-процесуального законодавства, які наголошують на тому, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, керуючись постановою Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 № 2, яка вказує, що однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова була прийнята передчасно, оскільки дізнавачем не були належним чином перевірені доводи, викладені в заяві про кримінальне правопорушення, та не було надано їм оцінку, а відтак, не спростовано доводи скаржника.

За таких обставин постанова дізнавача про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження підлягають поверненню для організації досудового розслідування, при проведенні якого необхідно повно та об`єктивно перевірити обставини кримінального правопорушення, вказаного в повідомленні про вчинення злочину, надати обґрунтовану юридичну оцінку встановленим обставинам, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі провести відповідні слідчі дії, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 284,303,306,307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Відділу поліції № 1 Запорізького РУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 від 12 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0000274 від 18 липня 2025 року задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача сектору дізнання Відділу поліції № 1 Запорізького РУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 від 12 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0000274 від 18 липня 2025 року.

Матеріали кримінального провадження № 0000274 від 18 липня 2025 року направити до Відділу поліції № 1 Запорізького РУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області для проведення досудового розслідування.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Вступну та резолютивну частини виготовлено в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 11 березня 2026 року.

Повний текст ухвали виготовлено 17 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1