Номер провадження: 11-сс/813/403/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників власників майна адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.01.2026 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000112 від 14.11.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 201-3 КК України

установив

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження № 0000112 від 14.11.2025 року було задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та накладено арешт на майно яке тимчасово вилучене за результатами проведеного обшуку в період 26.12.2025-27.12.2025 обшуку нежитлових приміщень, складських приміщень та приміщень іншого призначення за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка за кадастровим номером :03:005:0019, та яке перелічене в резолютивній частині ухвали

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ТОВ «ЕЛЕКТРОУ», ТОВ «МСВ ГРУП» та ФОП ОСОБА_11 подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

-клопотання прокурора необґрунтоване, оскільки відсутні правові підстави для накладення арешту на майно;

-техніка, яка була вилучена під час обшуку, то вона на праві особистої приватної власності належать ТОВ «ЕЛЕКТРОУ», ТОВ «МСВ ГРУП» та отримана від законної господарської діяльності, що підтверджується документально;

-власники майна не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

-перелічені в оскаржуваній ухвалі товари у період введеного військового стану ввозяться на територію України без сплати ввізного мита та ПДВ згідно прикінцевих та перехідних положень Податкового і Митного кодексів України, що нівелює доводи детективів про можливу контрабанду вказаних товарів;

-детективом жодним чином не обґрунтовано - яким саме ознакам ст. 98 КПК України відповідає вилучене майно;

-слідчим суддею залишено поза увагою заперечення адвоката ОСОБА_7 щодо пропуску прокурором строків на подання клопотання про арешт майна, та слідчим суддею строків на розгляд клопотання про арешт майна

Також від адвоката ОСОБА_8 в інтересах ФОП ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах ТОВ «ЕЛЕКТРОУ», адвоката ОСОБА_10 в інтересах ТОВ «МСВ ГРУП» надійшои письмові доповнення до апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 .

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 доводи апеляційних скарг підтримали, просив задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 14.11.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 201-3 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який зареєстрований фізичною особою-підприємцем, спільно із підконтрольними та пов`язаними фізичними особами, діючи на території України за попередньою змовою групою осіб, в період 2023-2024 років, шляхом реалізації кінцевим споживачам товарів (побутової техніки відомих світових брендів) через мережу інтернет магазинів (інтернет платформ) «pulsepad.com.ua», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », із використанням реквізитів ввірених та підконтрольних фізичних осіб-підприємців, зокрема: ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_16 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_19 (РНОКПП НОМЕР_8 ), ОСОБА_20 (РНОКПП НОМЕР_9 ), ОСОБА_21 (РНОКПП НОМЕР_10 ), ОСОБА_22 (РНОКПП НОМЕР_11 ), ОСОБА_23 (РНОКПП НОМЕР_12 ), ОСОБА_24 (РНОКПП НОМЕР_13 ), ОСОБА_25 (РНОКПП НОМЕР_14 ), ОСОБА_26 (РНОКПП НОМЕР_15 ), ОСОБА_27 (РНОКПП НОМЕР_16 ), ОСОБА_28 (РНОКПП НОМЕР_17 ), ОСОБА_29 (РНОКПП НОМЕР_18 ), ОСОБА_30 (РНОКПП НОМЕР_19 ), ОСОБА_31 (РНОКПП НОМЕР_20 ), ОСОБА_32 (РНОКПП НОМЕР_21 ), ОСОБА_33 (РНОКПП НОМЕР_22 ), ОСОБА_34 (РНОКПП НОМЕР_23 ), ОСОБА_35 (РНОКПП НОМЕР_24 ), ОСОБА_36 (РНОКПП НОМЕР_25 ), ОСОБА_37 (РНОКПП НОМЕР_26 ), ОСОБА_38 (РНОКПП НОМЕР_27 ), ОСОБА_39 (РНОКПП НОМЕР_28 ), ОСОБА_40 (РНОКПП НОМЕР_29 ), ОСОБА_41 (РНОКПП НОМЕР_30 ), ОСОБА_42 (РНОКПП НОМЕР_31 ), ОСОБА_43 (РНОКПП НОМЕР_32 ), ОСОБА_44 (РНОКПП НОМЕР_33 ), ОСОБА_45 (РНОКПП НОМЕР_34 ), ОСОБА_46 (РНОКПП НОМЕР_35 ), ОСОБА_47 (РНОКПП НОМЕР_36 ), ОСОБА_48 (РНОКПП НОМЕР_37 ), ОСОБА_49 (РНОКПП НОМЕР_38 ) та інших, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, що сприяло заниженню доходу від будь-якої діяльності визначеної за правилами бухгалтерського обліку на загальну суму 273 455 410 грн, в результаті чого ухилилися від сплати податків та зборів на загальну суму 87 046 266 грн, зокрема податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 28 119 675 грн., єдиного соціального внеску на загальну суму 34 368 491 грн., єдиного податку на загальну суму 16 747 079 грн та військового збору на загальну суму 7 811 021 грн, що є особливо великим розміром та підтверджується висновком аналітичного продукту від 11.11.2025 № 9.3/3.3.3/7472-25 складеним Департаментом аналізу інформації та управління ризиками БЕБ.

Крім того, згідно матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_1 ) спільно із підконтрольними та пов`язаними фізичними особами, діючи на території України за попередньою змовою групою осіб, в період 2023-2024 років, створили та запровадили протиправний механізм, що полягає у здійсненні контрабанди, шляхом організації схемного та систематичного переміщення через митний кордон України поза митним контролем та з приховуванням від митного контролю товарів (побутової техніки відомих світових брендів) подрібненими партіями на загальну суму понад 200 млн грн, що є великим розміром, з подальшою їх реалізацією на території різних регіонів України.

У ході здійснення досудового розслідування встановлено коло причетних до злочину осіб, між якими розподілені ролі та функції організації, вчинення та забезпечення виконання протиправної діяльності, серед яких: ОСОБА_50 (РНОКПП НОМЕР_39 ), ОСОБА_51 (РНОКПП НОМЕР_40 ) та інші, в частині виступаючи фізичними особами-підприємцями, які за структурою протиправної діяльності за попередньою змовою групою осіб розробили та запровадили протиправний механізм виражений у здійсненні контрабанди товарів шляхом організації схемного та систематичного переміщення через митний кордон України поза митним контролем та з приховуванням від митного контролю товарів у великому розмірі подрібненими партіями, які в подальшому як особисто реалізують на митній території України за готівковий розрахунок поза будь-яким бухгалтерським та податковим обліком, а також реалізуються, зокрема через мережу інтернет магазинів (інтернет платформ) «pulsepad.com.ua», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «toiler.com.ua» та інших, що здійснюють роздрібний продаж товарів кінцевим споживачам із використанням реквізитів підконтрольних та пов`язаних фізичних осіб-підприємців, в результаті чого вчиняється протиправна діяльність направлена на пособницькі дії у вчинені за попередньою змовою групою осіб умисного ухилення від сплати податків, зборів та обов`язкових платежів в особливо великих розмірах, а також направлена на вчинення групою осіб контрабанди товарів, тобто переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю товарів у великому розмірі.

Попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення є протиправна діяльність якої направлена на пособницькі дії вчинені за попередньою змовою групою осіб щодо умисного ухилення від сплати податків, зборів та обов`язкових платежів в особливо великих розмірах, що кваліфікуються за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України та є тяжким злочином, а також протиправна діяльність якої направлена на вчинення групою осіб контрабанди товарів у великому розмірі, що кваліфікуються за ч. 2 ст. 201-3 КК України та є також тяжким злочином.

Так, у ході здійснення досудового розслідування, на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2025 року проведено в період 26.12.2025-27.12.2025 року обшук нежитлових приміщень, складських приміщень та приміщень іншого призначення за адреcою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка за кадастровим номером :03:005:0019, що використовуються причетними до злочину особами, зокрема ОСОБА_52 (РНОКПП НОМЕР_39 ) та іншими пов`язаними особами, за результатами проведення якого вилучено майно, на вилучення яких зазначеною ухвалою суду не надано прямого дозволу, а саме: товарно-матеріальні цінності, які необліковані, зберігання яких в місці проведення обшуку не підтверджується первинними фінансово-господарськими та товаросупровідними документами..

На підставі постанови детектива вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що що вилучені товарно-матеріальні цінності відповідають ознакам речових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки можуть бути предметами експертних досліджень, за допомогою яких є можливість встановити усі обставини вчиненого злочину, встановити їх походження та облік, оскільки за версією органу досудового розслідування вбачається наявність достатніх підстав вважати щодо їх отримання протиправним шляхом, тим самим виявлене може вважатися, як не обліковане, а також мати ознаки контрабандного товару ввезеного на митну територію України поза митним контролем та з приховуванням від митного контролю, тому необхідно їх збереження, з урахуванням забезпечення умов їх схоронності до з`ясування обставин що підтверджують або спростовують вчинення службовими особами причетних підприємств та іншими особами умисних дій направлених на ухилення від сплати податків.

Водночас, є передчасними доводи апеляційних скарг про те, що перелічені в оскаржуваній ухвалі товари у період введеного військового стану ввозяться на територію України без сплати ввізного мита та ПДВ згідно прикінцевих та перехідних положень Податкового і Митного кодексів України, оскільки, документи надані власниками майна щодо розмитнення вилучених товарно-матеріальних цінностей потребують детальної перевірки з боку органу досудового розслідування на відповідність їх дійсності та приналежності до товарів, що був вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, за поясненнями сторони обвинувачення, досудове розслідування проводиться також за ч. 3 ст. 212 КК України за ознаками умисного ухилення від сплати податків, зборів та обов`язкових платежів в особливо великих розмірах, а також, після постановлення ухвали слідчим суддею, детективами були перевірені доводи ОСОБА_11 про придбання ним майна як фізичною особою-підприємцем у ФОП ОСОБА_53 та ФОП ОСОБА_54 та вказані особи спростували ці пояснення.

Так, у за версією досудового розслідування, є всі підстави вважати, що фізичні особи-підприємці, спільно із підконтрольними та пов`язаними іншими особами, діючи на території України за попередньою змовою групою осіб, в період 2023-2024 років, шляхом реалізації кінцевим споживачам товарів (побутової техніки відомих світових брендів) через мережу інтернет магазинів (інтернет платформ), чим ухиляються від сплати податків та зборів та здійснюють контрабанду, шляхом організації схемного та систематичного переміщення через митний кордон України поза митним контролем та з приховуванням від митного контролю товарів (побутової техніки відомих світових брендів) подрібненими партіями з подальшою їх реалізацією на території різних регіонів України.

При цьому, є необґрунтованими посилання представників власників майна про те, що вилучене майно також належить іншим суб`єктам господарської діяльності, які не мають жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, оскільки слідчим суддею надавався дозвіл на проведення обшуку за певною адресою, а на не на конкретних підприємствах з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та майна, яке здобуто в результаті його вчинення, та/або інших причетних (пов`язаних) суб`єктів господарської діяльності (Т. 1 а.с. 111).

Посилання представників ТОВ «ЕЛЕКТРОУ», ТОВ «МСВ ГРУП» та ФОП ОСОБА_11 про те, що до клопотання стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що вилучене в ході обшуку майно має значення для кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки зв`язок вилученого майна із предметом доказування у кримінальному провадженні підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування.

За таких обставин, доводи представників власника майна про незаконність оскарженої ухвали з підстав недоведеності причетності ТОВ «ЕЛЕКТРОУ», ТОВ «МСВ ГРУП» та ФОП ОСОБА_11 та вилученого майна до кримінального правопорушення, колегія суддів враховує, однак дану обставину можливо перевірити шляхом застосування арешту на вилучене майно та в подальшій оцінці документів наданих на підтвердження цих обставин, з боку органу досудового розслідування, та в свою чергу призначення ряду експертиз на підтвердження чи спростування даного факту.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінальних правопорушень, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Доводи представників власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що прокурор із клопотанням про арешт майна звернувся поза межами процесуального строку, передбаченого для звернення із клопотанням після його повернення для усунення недоліків, апеляційний суд їх відхиляє, адже такі доводи є хибними, з огляду на наступне.

Так, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2025 року в період 26.12.2025-27.12.2025 року було проведено обшук нежитлових приміщень, складських приміщень та приміщень іншого призначення за адреcою: Львівська обл., м. Львів, вул. Городницька, 43 (43А).

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України встановлено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Вказана норма закону, виходячи з її змісту, не передбачає неможливості розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна в разі порушення строків звернення з таким клопотанням до суду, а лише регулює дії слідчого та прокурора у випадку недотримання ними зазначеної норми закону. За умови доведеності прокурором передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на майно, факт порушення встановленого законом строку звернення з клопотанням до суду сам по собі не являється достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого чи прокурора про арешт майна.

29 та 30 грудня 2025 року були вихідними днями, натомість, клопотання прокурора направлено до суду кур`єрською поштою 30.12.2025 року та зареєстровано в суді 05.01.2026 року (Т.1 а.с. 189). Таким чином строк передбачений п. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, стороною обвинувачення порушено не було.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг щодо порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання детектива, колегія суддів вважає, що сплив процесуального строку для постановлення ухвали за результатами розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не припиняє обов`язку слідчого судді розглянути клопотання по суті, а також не тягне за собою припинення повноважень слідчого судді на прийняття відповідного судового рішення. Крім того, серед підстав, визначених у ч. 3 ст. 132 та ч.1 ст. 173 КПК України, з яких слідчий суддя може відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, відсутня така підстава, як недотримання строків розгляду клопотання. Слід також відзначити, що незалежно від дотримання слідчим суддею строків розгляду клопотання, значення тимчасово вилученого майна як доказу для встановлення суттєвих обставин кримінального провадження не втрачається.

Отже, на переконання колегії суддів та враховуючи, що розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна поза межами визначених строків обумовлений розглядом інших клопотань у вказаному кримінальному провадженні, які одночасно подані стороною обвинувачення, що не є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, несвоєчасний розгляд клопотання не перешкодив та не міг перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тим паче, що розгляд клопотання відбувся за участі представника власників майна адвоката ОСОБА_7 , яка приймала активну участь у судовому розгляді та висловлювала свої заперечення щодо його змісту, яким була надана оцінка при постановленні судового рішення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на час звернення з клопотання та його розгляду слідчим суддею існували реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

При цьому, апеляційний суд вважає, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційних скарг про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянтів, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що умова накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів за положеннями ч.3 ст.170 КПК не містить таку вимогу її застосування як оголошення підозри у кримінальному провадженні певній особі, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна або вчиненням кримінального правопорушення будь-якого ступеня тяжкості. Про доведеність існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення може свідчити сам факт здійснення за певними фактичними обставинами досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР, та відповідні матеріали цього провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя на підставі описаних у клопотанні обставин кримінального правопорушення у сукупності з наданими детективом матеріалами кримінального провадження та за своїм внутрішнім переконанням правомірно дійшов обґрунтованого висновку, що за описаних фактичних обставин могли бути вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 201-3 КК України.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучені під час огляду речі відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки можливо зберегли у собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, а також можуть містити в собі відомості щодо обставин їх вчинення.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Всупереч доводам апеляційних скарг про те, що вилучене майно формально визнано детективом речовими доказами в рамках кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що на момент його арешту існував ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності. Доводи стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слід визнати непереконливими, слідчим суддею відповідно до ст.132, 170, 173 КПК дотримані принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності особи завданням кримінального провадження та враховані наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, обґрунтованих доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги представників власника майна не підлягають задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власників майна ТОВ «ЕЛЕКТРОУ», ТОВ «МСВ ГРУП» та ФОП ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.01.2026 року про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000112 від 14.11.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 201-3 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4