Справа №577/7431/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/774/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2025 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ),

захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ),

у с т а н о в и л а:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 відповідно до якої апелянт просить вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2025 року скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 02 роки.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 01 рік.

Визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 9805 грн 40 коп. Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного. Суд першої інстанції не в повній мірі врахував ту обставину, що обвинувачений має позитивні характеристики, тобто є позитивною та безпечною для соціуму особою. Також має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, дружню родину, раніше не судимий.

Окрім цього, апелянт просить апеляційний суд звернути увагу на те, що після викриття ОСОБА_6 у вчиненні даного правопорушення, останній повністю визнав свою вину, співпрацював із слідством, сприяв його розкриттю та щиро розкаявся у вчиненому.

Також, апелянт зазначає що обвинувачений є особою з інвалідністю 3 групи довічно, перебуває на обліку в лікаря-хірурга та сімейного лікаря КНП КМР «Конотопської міської лікарні», з діагнозом «тромбофлебічний синдром обох нижніх кінцівок». Згідно з індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю № 669 від 17 липня 2026 року, трудова спроможність ОСОБА_6 відсутня, протипоказана важка та середньої тяжкості фізична праця, тривале перебування на ногах. ОСОБА_6 у червні виповнюється 60 років. З огляду на його вік та фактичний стан здоров`я, перебування в місцях позбавлення волі істотно ускладнить досягнення мети покарання, зокрема виправлення обвинуваченого, в умовах ізоляції від суспільства.

Апелянт вважає вирок суду занадто суворим, а призначене обвинуваченому покарання таким, який не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі останнього.

Згідно з вироком суду першої інстанції, у вересні 2025 року, у невстановлені досудовим слідством день та час, у АДРЕСА_1 , обвинувачений ОСОБА_6 , відокремивши від рослин конопель верхівки та гілки із листям, незаконно придбав 472,07 г наркотичного засобу - канабіс, з якого, висушивши, незаконно виготовив 472,07 г наркотичного засобу канабіс для власного вживання.

Продовжуючи злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_9 273,37 г канабісу став незаконно зберігати у 2 пластикових відрах у погребі за вищевказаною адресою, а 198,70 г канабісу переніс до буд. АДРЕСА_2 , де також незаконно зберігав на горищі літньої кухні.

20 листопада 2025 року з 09 год 29 хв до 12 год 10 хв у ході обшуку, в погребі за адресою: м. Конотоп вул. Петра Сагайдачного, 84/1, працівниками поліції було виявлено та вилучено два пластикових відра з канабісом вагою 92,16 г і 181,21 г відповідно.

Крім того, 20 листопада 2025 року з 14 год 14 хв до 15 год 38 хв у ході обшуку на горищі літньої кухні буд. АДРЕСА_2 , працівниками поліції було виявлено та вилучено канабіс вагою 198,70 г.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги поданої апеляційної скарги підтримали, просили вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий, яким обвинуваченому призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 02 роки.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти вимог апеляційної скарги, вважає вирок суду законним та обґрунтованим. Таким чином, просила вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження у порядку, передбаченому статтями 381, 382 КПК України, та ніким не оспорюються.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку в спрощеному порядку колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно з положеннями ч. 1 ст.404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в частині призначеного покарання.

Разом із цим, переглядаючи судове рішення в межах апеляційних вимог, колегія суддів визнає обґрунтованими посилання сторони захисту на невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Так, положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Разом з цим, як уже раніше неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 (провадження № 51- 5332км18), від 17 січня 2019 року (провадження № 51-2541км18) від 31 січня 2019 року (провадження № 51-5950км18), від 17 жовтня 2019 року (провадження №51-1532км19) та інші) дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі визначені ст. ст. 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли таке покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду, зокрема, суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межа відповідної санкції статті), видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, у тому числі тих, що мають братися до уваги під час призначення покарання.

На переконання апеляційного суду, вказані вимоги закону при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції були дотримані не в повній мірі.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, встановлені обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність інвалідності 3 групи, позитивно характеризується за місцем проживання), відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Між тим, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та при призначенні покарання обвинуваченому у виді обмеження волі, не надано належну оцінку особи останнього, який зокрема є особою з інвалідністю 3 групи довічно, за загальним захворюванням.

Як встановлено з долученої стороною захисту форми Індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, що видається медико-соціальними експертними комісіями № 669 від 17 липня 2024 року, ОСОБА_6 встановлено діагноз: ПТФС обох нижніх кінцівок, набряково-больової форми. У зв`язку з чим останньому протипоказана важка та середньої важкості фізична праця, тривале перебування на ногах.

Окрім цього, колегіє суддів врахована його позитивна характеристика за місцем проживання, передпенсійний вік, відсутність судимостей за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення.

Наведені дані у сукупності з установленими обставинами, якими керувався суд першої інстанції, а також з урахуванням того, що вчинений кримінальний проступок не становить підвищеної суспільної небезпеки та не спричинив будь-якої шкоди, свідчать про наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання. За таких обставин колегія суддів вважає за можливе пом`якшити призначене обвинуваченому покарання та застосувати до нього пробаційний нагляд із покладенням обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_6 у виді пробаційного нагляду на 02 роки, буде справедливим, таким, що відповідатеме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого, попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З урахуванням пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання до пробаційного нагляду, суд апеляційної інстанції покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України.

У силу приписів п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити його.

За змістом вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вимога захисника в частині скасування вироку та ухвалення нового, яким покарання обвинуваченому ОСОБА_6 пом`якшити, не відповідають нормам кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

Таким чином, із урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, а апеляційна скарга захисту частковому задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2025 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді 02 (двох) років пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 під час відбування покарання такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки обвинуваченого ОСОБА_6 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4