Номер провадження: 11-сс/813/588/26
Справа № 521/1905/26 1-кс/521/686/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17.02.2026 якою в межах к/п № 0000014 від 22.05.2025 відносно:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 204, ч.1 ст. 209 КК України змінено запобіжний захід у виді застави на тримання під вартою строком до 09.04.2026, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. детектива ТУ БЕБ в Одеській обл. ОСОБА_10 та був змінений запобіжний захід у виді застави на тримання під вартою із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_7 підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України із визначенням застави у розмірі 459 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 527 908 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, врахував збільшення обсягу підозри та констатував наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який водночас не є для підозрюваної безальтернативним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою, та такою, що не узгоджується із практикою ЄСПЛ з таких підстав:

- підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України є необґрунтованою. На підтвердження обґрунтованості підозри, детективом БЕБ надано аналітичну довідку, яка створена виключно на основі вихідних даних лише сторони обвинувачення, з якої вбачається рух коштів по банківським рахункам ОСОБА_7 , й висновків щодо можливих джерел походження та легалізації коштів. Водночас, таке обґрунтування є недостатнім для однозначного твердження про незаконність походження коштів на рахунках ОСОБА_7 . Слідством не надано жодного доказу того, що грошові кошти, які перебувають на рахунках ОСОБА_7 , отримувались нею, внаслідок будь-якої протиправної діяльності;

- заявлені органом досудового розслідування ризики не доведені. До підозрюваної ОСОБА_7 з грудня 2025 був застосований запобіжний захід у виді застави, яка була нею внесена та вона сумлінно виконувала покладені на неї обов`язки, співпрацювала за слідством, з`являлася на всі виклики. Після повідомлення про нову підозру ОСОБА_7 також не вчиняла жодних заходів, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування. На протязі існування даного кримінального провадження, слідством було проведено ряд слідчих дій, як гласних так і негласних, проведено обшуки у володінні ОСОБА_7 , огляд її телефону, знімання інформації з телекомунікаціних мереж, тощо. Посилання детектива на те, що ОСОБА_7 може приховати або знищити будь-які докази, які слідством ще не здобуто та не досліджено носять формальний характер, адже детективом в клопотанні не зазначено, які саме дії ще планується виконати, та докази яких фактів чи обставин відшукати. Ризик, передбачений п.3) ч1 ст. 177 КПК України не тільки відсутній, але й вже був предметом дослідження під час розгляду попереднього клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, поряд із цим, склад правопорушення за новою підозрою прямо витікає зі складу правопорушення за первісною підозрою та фактично обґрунтовується одними й тими ж доказами. При цьому, особливість складу за ст. 209 КК України обґрунтовується тим, що доказами правопорушення можуть виступати лише фінансові документи, з яких може встановлюватись неправомірність отримання грошових коштів та їх подальша легалізація. При цьому свідки в даному випадку не можуть нести жодної доказової бази;

- органом досудового розслідування не наведено жодного обґрунтування виключності випадку при визначенні розміру застави та не доведено неможливість попередньо застосованого запобіжного заходу, який жодним чином не порушувався підозрюваною забезпечити її належну процесуальну поведінку. Фактично детектив помилково визначив розмір застави, виходячи з розміру можливої шкоди, що суперечить її правовій природі.

За таких обставин, захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 17.02.2026 та постановити нову ухвалу, якою відмовити детективу БЕБ у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрювана ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апелянта та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не у повному обсязі з огляду на таке.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту відносно необґрунтованості підозри ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 209 КК України, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що на початку 2024, мешканець м. Одеси ОСОБА_11 , керуючись прагненням до наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, всупереч законодавства, яке регулює обіг підакцизних товарів, перебуваючи у межах Одеської області, з корисливих мотивів, вирішив здійснити незаконне придбання з метою збуту, транспортування з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збут незаконно виготовлених підакцизних товарів на території м. Одеси, Одеської області та інших регіонів України.

При цьому, розуміючи, що реалізувати злочинний умисел та виконати всі етапи злочинного плану самотужки не вдасться та існує значний ризик бути викритим, ОСОБА_11 володіючи організаторськими здібностями, комунікабельністю, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, організував групу осіб з розподілом ролей та функцій кожного з її учасників, об`єднавши їх єдиною метою отримання незаконного доходу від діяльності пов`язаної із незаконним обігом підакцизних товарів на території міста Одеси, Одеської області та в інших регіонах України.

Так, приблизно в січні 2024, ОСОБА_11 залучив до спільної протиправної діяльності довірених осіб із кола своїх знайомих, які володіють необхідними навичками та знаннями, з метою досягнення злочинного результату ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Таким чином, на думку детективів БЕБ ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб у період з початку січня 2024, але не пізніше 11.09.2025 (до моменту припинена кримінально-протиправної діяльності з боку правоохоронних органів) здійснила незаконне придбання з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збут та транспортування з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів на території м. Одеси, Одеської області та інших регіонів України.

Від збуту у вказаний період часу незаконно виготовлених підакцизних товарів тютюну для кальяну різних найменувань ОСОБА_7 у період з січня 2024, але не пізніше 11.09.2025 отримано дохід у загальній сумі 1 527 908,07 грн, які вона у подальшому легалізувала, шляхом здійснення фінансових операцій із зарахування коштів на власні банківські рахунки, а також рахунки інших фізичних осіб, які були задіяні до протиправної діяльності, вчинення видаткових фінансових операцій з використанням вказаних рахунків, оплати товарів робіт та послуг.

Для реалізації свого злочинного плану, направленого на легалізацію коштів отриманих від злочинної діяльності ОСОБА_7 використовуючи власні банківські рахунки у АТ «Універсал Банк», а саме: № НОМЕР_1 та АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_2 систематично отримувала на них грошові кошти від фізичних осіб, фізичних осіб підприємців, юридичних осіб, зарахування коштів через термінали самообслуговування та каси банку, розташованих в різних регіонах України.

Так, у період з початку 2024 по вересень 2025 ОСОБА_7 з метою маскування походження коштів отриманих від збуту незаконного виготовлених тютюнових виробів особисто здійснила поповнення власного рахунку, отримала зарахування з карткових рахунків інших фізичних та юридичних осіб, у тому числі від осіб, які були задіяні до протиправної діяльності у загальній сумі 1 527 908,07 грн, на наступні банківські рахунки, а саме:

- на рахунок НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Універсал Банк» 1 162 457,15 грн;

- на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий АТ КБ «ПриватБанк» 365 450,92 грн.

В подальшому, у період часу з початку 2024 по вересень 2025 з метою зміни форми (перетворення) такого майна, приховування, маскування походження такого майна та володіння ним ОСОБА_7 здійснила наступний переказ коштів:

- з рахунку НОМЕР_1 на карткові рахунки інших фізичних осіб на загальну суму 655 887,33 грн, оплата товарів та послуг на загальну суму 442721,52 грн;

- з рахунку № НОМЕР_2 на карткові рахунки інших фізичних осіб на загальну суму 39 253 грн, переказ на інші картки на загальну суму 227 695,34 грн, оплата розваг (казино) на загальну суму 3 000,00 грн, оплата товарів та послуг на загальну суму 94 776,26 грн (оплата за послуги, придбання електронної валюти USD, тощо).

У той же час, встановлено, що громадянка ОСОБА_7 відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не зареєстровано на даний час та не була раніше зареєстрована, як фізична особа підприємець.

Відповідно до даних з ІТС «Податковий блок» ОСОБА_7 не була посадовою особою або засновником інших юридичних осіб.

Податкові декларації про майновий стан і доходи громадянкою ОСОБА_7 за звітні (податкові) періоди 2024 - 2025 до контролюючого органу в порядку та строки, визначені ст. 179 ПК України, не подавались.

Згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру, інформація щодо наявності нерухомого майна щодо ОСОБА_7 відсутня.

Таким чином, за версією органу досудового розслідування ОСОБА_7 , отримала грошові кошти на загальну суму 1 527 908,07 грн, достовірно знаючи, що вони одержані злочинним шляхом, здійснила їх набуття, володіння, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснила фінансові операції, зміну форми (перетворення) такого майна, вчинення дій, спрямованих на приховування походження такого майна, вчинених особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй злочинів підтверджується проведеною контрольною закупкою тютюну для кальяну у ОСОБА_12 на загальну суму 1 935 грн.; матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій проведених стосовно ОСОБА_12 та ОСОБА_7 ; проведеними обшуками, за результатами яких виявлено та вилучено чорнові записи, мобільні телефони, комп`ютерна техніка, грошові кошти та тютюнові вироби; оглядом мобільного телефону ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , за результатами якого встановлено робочі групи із назвами «Накладные, которые не пробиты», «Списание СС», учасниками яких є ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 ; оглядом мобільного телефону ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , в ході якого виявлено групи під назвою «Перемещение» та «Оплаты склад»; оглядом комп`ютерної техніки та чорнових записів під час яких встановлено відомості щодо збуту тютюну; висновком комплексною судово-біологічної та судово-товарознавчої експертизи, аналітичним продуктом.

Відтак, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження, приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваної ОСОБА_7 із вчиненням злочину, передбаченого зокрема ч.1 ст. 209 КК України.

Додатково апеляційний суд зауважує, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28.11.2017, заява № 2508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Що стосується ризиків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя погодився із аргументами детектива БЕБ з приводу існування ризиків, передбачених п.п.1-5) ч.1 ст. 177 України.

У судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2025 відносно підозрюваної ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, які вона особисто сплатила.

У зв`язку зі збільшенням обсягу підозри сторона обвинувачення звернулася до слідчого судді із клопотанням про зміну запобіжного заходу із застави на тримання під вартою із визначенням застави, яке було задоволено оскаржуваною ухвалою.

Водночас, на підставу аналізу матеріалів справи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У контексті існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів враховує, що підозрювана ОСОБА_7 протягом дії запобіжного заходу у виді застави не порушувала покладені на неї обов`язки, не переховувалася від органу досудового розслідування та не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на незаконний вплив на свідків або інших учасників процесу.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_13 також не зазначав про допущення підозрюваною ОСОБА_7 будь-яких порушень покладених на неї обов`язків.

На підставі аналізу матеріалів справи, апеляційний суд не виключає існування ризиків, передбачених п.п. 2,5 ч.1 ст. 177 КПК України з огляду на специфіку інкримінованих злочинів, їх умисний та корисливий характер та ту обставину, що досудове розслідування триває, проводитися ряд необхідних слідчих дій з метою встановлення всіх обставин кримінального провадження.

При цьому, ризик, передбачений п. 4) ч. 1 ст. 177 КПК України носить формальний характер, з огляду на те, що кримінальне провадження розпочато у травні 2025, відтак посилання на те, що не всі підозрювані встановлені з урахуванням процесуальної поведінки підозрюваної не виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Водночас, у відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Разом з тим, ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від 26.05.1991 по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від 20.01.2011 по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від 14.10.2010 по справі «Хайредінов проти України», п.п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від 20.05.2010 по справі «Москаленко проти України».

Відтак, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів не вбачає підстав для застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважає, що запобіжний захід у виді застави є достатнім для забезпечення її належної процесуальної поведінки.

Що стосується розміру застави необхідного підозрюваній ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з наступних обставин.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Оскаржуваною ухвалою підозрюваній ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 459 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 527 908, 07 грн

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ по справі «Хрістова проти Болгарії» суд зазначив, що національні суди повинні приводити достатні аргументи, щоб виправдати суму встановленої застави. Так, серйозність обвинувачення не тільки не може бути єдиним фактором, що обґрунтовує розмір застави, вона не може бути вирішальним фактором. Так само небезпека переховування від правосуддя не може бути оціненою виключно на основі міркувань, що стосуються тяжкості покарання, яке, ймовірно, буде накладено».

На підставі аналізу матеріалів, які надані апеляційному суду вбачається, що розмір альтернативного запобіжного заходу був визначений органом досудового розслідування та відповідно слідчим суддею виходячи виключно із імовірної суми доходів, отриманих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

В той же час, у рішенні ЄСПЛ «Істоміна проти України» було встановлено порушення п. 3 ст. 5 Конвенції у зв`язку із не наведенням національними судами відповідного та достатнього обґрунтування для своїх рішень про визначення розміру застави.

Окрім того, у зазначеному рішенні зазначено про те, що «сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та інше»

Таким чином, виходячи з аналізу обставин справи та процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 апеляційний суд констатує, що визначений оскаржуваною розмір застави є необґрунтованим.

Додатково апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу сторони обвинувачення та слідчого судді на наступні обставини.

Приписами ст. 3 КПК України передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Як вбачається із клопотання ст. детектива ОСОБА_14 , погодженого прокурором ОСОБА_6 , яке було задоволено оскаржуваною ухвалою слідчого судді розмір застави, визначений автором клопотання як необхідний складав 459 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

При цьому, станом на 01.01.2026 прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні складає 3328 грн., відтак сума застави мала б складати 1 527 552 грн, тому не є зрозумілим, яким чином органом досудового розслідування була запропоновано, а слідчим суддею визначена застава для підозрюваної ОСОБА_7 в сумі 1 527 908, 07 грн.

Зазначені обставини залишилися поза увагою слідчого судді, що вочевидь є порушенням прав підозрюваної особи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Більш того, виходячи з практики ЄСПЛ, ключовим є призначення застави саме для забезпечення явки, а не як форми покарання. Гарантія спрямована насамперед на забезпечення присутності підозрюваного/обвинуваченого під час судового розгляду, а не на відшкодування шкоди чи завданих збитків. Застава не може розглядатися як спосіб покарання її мета суто процесуальна.

Обмеження права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися лише з легітимною метою, яка передбачена законом, є необхідною у демократичному суспільстві, та з урахуванням принципу пропорційності, який є однією із складових верховенства права. Як зазначає ЄСПЛ у своїх рішеннях («Soering v UK», п. 89, 1989), принцип пропорційності означає, що при тлумаченні конвенції та її положень до конкретної ситуації, необхідно досягати балансу між інтересами суспільства та правами людини.

Окрім того, у рішенні «Гурепка проти України» (2005 рік) ЄСПЛ зазначив, що встановлення непомірної застави без врахування майнового стану підозрюваного є порушенням ст. 5 Європейської конвенції з прав людини.

З огляду на викладені обставини, враховуючи збільшення обсягу підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 ..

Водночас, апеляційним судом було встановлено, що першочергово визначений ухвалою слідчого судді від 16.12.2026 розмір застави був внесений підозрюваною ОСОБА_7 при цьому, визначена оскаржуваною ухвалою застава за підозрювану ОСОБА_7 була внесена заставодавцем ОСОБА_15 відповідно до платіжної інструкції №551820090 від 18.02.2026. З урахуванням зазначених обставин, решта коштів за виключенням визначеної апеляційним судом застави підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_15 або його представнику.

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання детектива БЕБ та збільшення підозрюваній ОСОБА_7 визначеного розміру застави.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 370, 403, 405, 407, 409, 421, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17.02.2026, якою в межах к/п №0000014 від 22.05.2025 відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою строком до 09.04.2026, із визначенням застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання ст. детектива ТУ БЕБ в Одеській обл. ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_7 .

Змінити підозрюваній ОСОБА_7 розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2025 та визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266 240 грн.

Вважати заставу за підозрювану ОСОБА_7 внесеною відповідно до платіжної інструкції №551820090 від 18.02.2026, заставодавці - ОСОБА_15 , підозрювана ОСОБА_7 .

Решту коштів у сумі 1 322 320 грн. повернути заставодавцю ОСОБА_15 або його представнику.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрювану ОСОБА_7 строком до 09.04.2026 наступні обов`язки:

- з`являтись за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без дозволу прокурора, суду;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт для виїзду за кордон;

Роз`яснити підозрюваній та заставодавцю наслідки невиконання обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4