ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/378/26 Справа № 195/114/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0000230 від 26.11.2025 за апеляційною скаргою прокурора начальника Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2026 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2026 року, було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Нікопольського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000230 від 26.11.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що на час пред`явлення підозри були відсутні докази застосування громадянином ОСОБА_8 викрутки при проникненні до житла, та наявність інформації відносно застосування викрутки тільки наступного дня 27.01.2026 року, суд вважає, що органом досудового розслідування не надано жодних доказів на підтвердження необхідності накладення арешту на вищевказаний речовий доказ.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд не вбачав передбачених законом підстав для задоволення клопотання та прийшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно задовольнити повністю, накласти арешт на майно, а саме: викрутку з плоским наконечником та резиновою ручкою червоно-чорного кольору, яка належить підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_8 , з метою забезпечення подальшого проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Вважає, що зазначена ухвала слідчого судді від 29.01.2026 року є незаконною, як такою, що перешкоджає подальшому досудовому розслідуванню, та підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Повернення вилученого майна може призвести до його приховування, знищення, пошкодження, відчуження або інших наслідків, які перешкоджатимуть встановленню істини у кримінальному провадженні, і потягне за собою втрату доказів вчинення кримінального правопорушення в межах проведення досудового розслідування, а також втрату можливості проведення відповідних експертиз.

Наведені слідчим у клопотанні підстави для арешту майна, якими в даному випадку, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України є наявність сукупності підстав та розумних підозр вважати, що дане майно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного.

Вказує, що слідчий суддя залишив поза увагою можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Так, слідчим винесено 27.01.2026 постанову про визнання речовим доказом викрутки з плоским наконечником та резиновою ручкою червоно-чорного кольору. Вказана викрутка є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Дана викрутка є предметом, який в обов`язковому порядку підлягає експертному дослідженню.

Вказує, що в даному випадку, додатковою метою арешту викрутки є проведення в подальшому порівняльної судової трасологічної експертизи.

Проте, дана ухвала слідчого судді фактично перешкоджає здійсненню подальшого розслідування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення прокурора з приводу апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання про накладення арешту на майно, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону судом дотримано не в повній мірі з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів, наданих суду апеляційної інстанції, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене під час проведення огляду речей в рамках кримінального провадження № 0000230 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Апеляційним переглядом встановлено, що СВ ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000230 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.11.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що встановлено, що громадянин ОСОБА_8 в липні 2025 року, неодноразово, перебуваючи на АДРЕСА_1 , спостерігаючи за домоволодіннями, помітив відсутність господарів в будинку АДРЕСА_2 . В подальшому, спілкуючись з місцевими мешканцями, йому стало достовірно відомо, що власниця домоволодіння ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за даною адресою тривалий час не проживає та перебуває за кордоном.

Після чого, у громадянина ОСОБА_8 , який усвідомлював, що в Україні введений воєнний стан Указом Президента України від 24.02.2022 року за № 64/2022 зі змінами, дію якого продовжено на момент вчинення злочину, в порядку передбаченим ст.6 Законом України «Про правовий режим воєнного стану», який є особливим правовим режимом, виник злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення будь-якого чужого майна, належного ОСОБА_9 , поєднане з проникненням до житла.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення повторного таємного викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням до житла, громадянин ОСОБА_8 , в першій половині серпня 2025 року, (більш точної дати досудовим слідством не встановлено), приблизно о 02 годині 00 хвилин ночі, прибув до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в умовах правового режиму воєнного стану, будучи впевненим, що господарі покинули свій будинок та переконавшись, що сторонні особи не спостерігають за його діями, діючи умисно, таємно, повторно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, а також усвідомлюючи, що територія вказаного домоволодіння огороджена суцільним парканом, підійшов до вхідної металевої хвіртки та шляхом вчинення механічних дій власними руками відчинив металевий засув, після чого проник на територію вказаного домоволодіння.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житла, громадянин ОСОБА_8 , знаходячись на території вказаного домоволодіння, підійшов до одностулкового металопластикового вікна будинку, розташованого зі сторони подвір`я та за допомогою заздалегідь заготовленої для вчинення злочину викрутки, плоску металеву частину якої помістив між стулкою вікна та рамою, і шляхом натискання відчинив вказане вікно, через яке проник в середину приміщення житлового будинку, де вишукуючи цінні речі, виявив наступні предмети: пральну машинку марки «SAMSUNG DIAMOND» 7.0 кг, моделі «WF0690NRW», білого кольору, яку вимкнув від водопровідної мережі шляхом від`єднання шлангу; пилосос марки «SAMSUNG», моделі «SC18M21DOVG»; монітор для комп`ютера марки «SAMSUNG SyncMater», моделі «S19A10N» чорного кольору; системний блок «MULTIMEDIA COMPUTER SYSTEM» з процесором «INTEL» Core i5, 16 gb, SSD, чорного кольору; комп`ютерні колонки марки «Genius», моделі «SP-S115», чорного кольору; комп`ютерну мишу марки «SVEN» моделі «RX-111» чорного кольору; електричний лобзик марки «DEVALT» моделі «DW343К», де заволодів вказаним чужим майном, яке шляхом вчинення механічних дій, власними руками почергово виніс на подвір`я домоволодіння за вказаною адресою та склав біля будівлі житлового будинку, попередньо відчинивши зсередини вхідні двері, при цьому привласнив собі зв`язку ключів від житлового будинку та господарських споруд, яку виявив у будинку.

Не зупиняючись на досягнутому злочинному результаті, громадянин ОСОБА_8 , вишукуючи на подвір`ї вказаного домоволодіння інше чуже майно, яке можна вкрасти, виявив тачку будівельну двоколісну, синього кольору, вартістю 1050 грн., яку також викрав, заволодівши нею, після чого завантажив на цю тачку пральну машинку марки «SAMSUNG DIAMOND» 7.0 кг, моделі «WF0690NRW», білого кольору, вартістю 6400 грн., а також пилосос марки «SAMSUNG», вартістю 2500 грн., та перевіз вказане чуже майно до свого місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим з місця вчинення злочину зник із викраденим чужим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи діяти з єдиним умислом, спрямований на вчинення продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром, громадянин ОСОБА_8 , після того, як розвантажив за своїм місцем проживання за вказаною адресою викрадені ним пральну машинку та пилосос, в ту ж ніч, приблизно в першій половині серпня 2025 року, (більш точної дати досудовим слідством не встановлено), приблизно о 02 годині 45 хвилин ночі, повернувся разом із раніше викраденою тачкою будівельною двоколісною, синього кольору до подвір`я території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де склав у заздалегідь заготовлений власний поліетиленовий мішок: монітор для комп`ютера марки «SAMSUNG SyncMater» SA 10, моделі «S19A10N» чорного кольору, вартістю 1016,67 грн.; системний блок «MULTIMEDIA COMPUTER SYSTEM» з процесором «INTEL» Core i5, 16 gb, SSD, чорного кольору, вартістю 4194 грн.; комп`ютерні колонки марки «Genius», моделі «SP-S115», чорного кольору, вартістю 50 грн.; комп`ютерну мишу марки «SVEN» моделі «RX-111» чорного кольору, вартістю 90 грн.; електричний лобзик марки «DEVALT» моделі «DW343К», вартістю 3125 грн., після чого, вказаний мішок із викраденим чужим майном завантажив на викрадену ним тачку будівельну двоколісну, синього кольору, та діючи аналогічним чином, вказане чуже викрадене майно перевіз до свого місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим з місця вчинення злочину зник із викраденим чужим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми злочинними діями громадянин ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на момент вчинення злочину на загальну суму 18425,67 грн.

Умисні дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло та вчинена в умовах воєнного стану.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин ОСОБА_8 в кінці серпня 2025 в денний час доби (більш точної дати та часу досудовим слідством не встановлено), знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та згадав, що на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є господарська споруда гараж, де можуть зберігатися транспортні засоби, якими можна заволодіти, а також те, що в нього є привласнена ним зв`язка ключів від житла та господарських споруд, після чого, у нього виник злочинний умисел на повторне, незаконне заволодіння транспортним засобом, із проникненням у приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, незаконне заволодіння будь-яким транспортним засобом, із проникненням у приміщення, громадянин ОСОБА_8 , в кінці серпня 2025 (більш точної дати досудовим слідством не встановлено), приблизно о 02 годині 00 хвилин ночі, прибув до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи умисно, таємно, повторно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного заволодіння транспортним засобом та використання його як засобу пересування, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, а також усвідомлюючи, що територія вказаного домоволодіння огороджена суцільним парканом, підійшов до вхідної металевої хвіртки та шляхом вчинення механічних дій власними руками відчинив металевий засув, після чого проник на територію вказаного домоволодіння.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на повторне, незаконне заволодіння будь-яким транспортним засобом, із проникненням у приміщення, громадянин ОСОБА_8 , знаходячись на території вказаного домоволодіння, підійшов до господарської будівлі гаражу, та, долаючи перешкоду, використовуючи зв`язку раніше привласнених ним ключів, шляхом підбору ключа відчинив навісний замок, а також двостулкові металеві ворота гаражу, після чого проник у приміщення гаражу, де виявив транспортний засіб, а саме: скутер марки «SUZUKI» моделі «LETS II», шасі № НОМЕР_1 , вміст двигуна 49 см. куб., помаранчевокоричневого кольору, належний потерпілій ОСОБА_9 .

Не зупиняючись на досягнутому злочинному результаті, громадянин ОСОБА_8 , діючи всупереч волі та без дозволу власника, не маючи права на користування вказаним транспортним засобом, шляхом вчинення фізичних дій, схопив за кермо керування транспортний засіб скутер марки «SUZUKI» моделі «LETS II», шасі № НОМЕР_1 , вміст двигуна 49 см. куб., помаранчевокоричневого кольору, та викотив, тобто перемістив його з гаражу за межі території зазначеного домоволодіння, через попередньо відкриті ним вхідні ворота гаражу та вхідної хвіртки домоволодіння, до проїжджої частини дороги, де за допомогою наявного ключа запалення здійснив запуск двигуна, тим самим встановив контроль над вказаним транспортним засобом та поїхав з місця події, тим самим з місця вчинення злочину зник, розпорядившись транспортним засобом на свій розсуд.

Таким чином, громадянин ОСОБА_8 незаконно, повторно заволодів вказаним транспортним засобом, який належить потерпілій ОСОБА_9 та своїми діями спричинив їй майнову шкоду на суму 8166,67 грн.

Умисні дії громадянина ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно та вчинене з проникненням у приміщення.

Під час досудового розслідування кримінального провадження, 27.01.2026 року в період часу з 11-05 по 11-30 год. Було проведено огляд речей, а саме викрутки наданої для огляду підозрюваним ОСОБА_8 . За результатами проведення якого вилучено знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме викрутку з плоским наконечником та резиновою ручкою червоно-чорного кольору, яку упаковано до сейф-пакету PSP1350166.

Постановою слідчого СВ ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 27.01.2026 року вилучені речі визнано речовими доказами.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування не надано жодних доказів на підтвердження необхідності накладення арешту на вищезазначений речовий доказ.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказаний речовий доказ, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені у клопотання слідчого доводи про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення огляду речей, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна цілком достатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що майно, а саме викрутка з плоским наконечником та резиновою ручкою червоно-чорного кольору, є речовим доказом та відповідає критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, сторона обвинувачення повинна була зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого, вищевказана викрутка постановою слідчого СВ ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 27.01.2026 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Крім того, слідчий у своєму клопотанні зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

При вирішенні питання про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя має самостійно перевірити та встановити з сукупності наданих матеріалів, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, посилання слідчого судді щодо невизначеного формулювання обсягу майна заявленого до вилучення, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою збереження доказів у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні майно.

Таким чином, доводи прокурора є слушними щодо того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - начальника Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2026 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту, - скасувати.

Постановити нову, якою клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000230 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 27.01.2026 року під час проведення огляду речей, а саме: викрутку з плоским наконечником та резиновою ручкою червоно-чорного кольору, яка належить підозрюваному ОСОБА_8 , із забороною розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4