У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

25.05.2026 м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000920 від 11.02.2026 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

У Франківському районному суді м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000920 від 11.02.2026 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

25.05.2026 прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження обвинуваченому строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без можливості внесення застави.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на те, що під час досудового розслідування ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27.02.2025 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з терміном утримання до 25.04.2025.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.04.2026 ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до 26.05.2026 включно.

В ході досудового розгляду судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

На даний час ризики, зазначені в ухвалі судді про застосування запобіжного заходу не зменшилися, продовжує існувати ризик переховуватися від органу досудового розслідування, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, а тому виникла необхідність в продовженні запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, санкція статті якої передбачає позбавлення волі від 5 до 10 років, дане кримінальне правопорушення вчинене останнім із прямим умислом. також те, що обвинувачений після включення в списки особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра сагайдачного в цей же день 14.01.2025 самовільно залишив НАСВ імені гетьмана Петра Сагайдачного та був відсутній на службі до 26.02.2026 до моменту його доставляння працівниками ВСП в Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, а тому є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання на досудовому розслідуванні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали, а саме є ризики передбачені п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні заперечувала проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила суд визначити розмір застави.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника обвинуваченого, дослідивши наявні матеріали справи та заявлене клопотання прокурора, в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.02.2025 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з терміном утримання до 25.04.2025.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.04.2026 ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до 26.05.2026 включно.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Так, згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст.176-178 КПК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи.

У рішенні Європейський суд з прав людини по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 зазначено, що наявність вагомих підстав обвинуваченого затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні Європейський суд з прав людини по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Отже, Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про доведеність прокурором у клопотанні обставин, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

При цьому, суд враховує наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, стадію розгляду справи та тяжкість кримінального правопорушення в якому він обвинувачуються, покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, а саме санкція статті передбачає від 5 до років позбавлення волі. Також судом враховується особа обвинуваченого, вік та стан здоров`я обвинуваченого, що дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі, доказів протилежного суду надано не було, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, колишній слухач штатний навчального курсу центру підвищення кваліфікації Національної академії сухопутних військ гетьмана Петра Сагайдачного, молодший лейтенант військової служби за призовом під час мобілізації, тому суд приходить до висновку, що обставини кримінального провадження дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду і таким чином негативно вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні.

Крім того, оцінюючи в сукупності обставини по справі, стадію розгляду кримінального провадження, суд приходить до переконання, що ризики передбачені ст.177 КПК України на даний час не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а тому слід продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, а у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника слід відмовити.

Керуючись статтями 177, 183, 193, 194, 196, 197, 201, 331 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника відмовити.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 23 липня 2026 року включно без можливості внесення застави.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору після її оголошення та направити начальнику ДУ Львівська установа виконання покарань №19.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що ухвала суду може бути оскаржена протягом 7 діб з моменту проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 26.05.2026.

Суддя ОСОБА_1