ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1121/26 Справа № 174/701/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000053 за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногірськ Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 16.06.2000 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ст. 140 ч. 2, ст. 145 ч. 1, 42, 44, 45 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України умовно, з випробувальним терміном 3 роки;

- 13.02.2001 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ст. 140 ч. 2, ст. 140 ч. 3, ст. 42 КК України (все в редакції КК України від 28 грудня 1960 року) до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 11.07.2005 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 2 КК України (в редакції КК України від 05 квітня 2001 року) до 1 року позбавлення волі;

- 19.01.2006 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ст. 289 ч. 2, ст. 185 ч. 3, 70 ч. 1, 4 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 03.11.2010 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, 70 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 28.01.2014 року Вільногірським міським судом Дніпропетровській області за ст. 289 ч. 2, ст. 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 5 років, на підставі ст. 75, 76 КК України умовно, з випробувальним терміном 3 роки. Відповідно до ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014 року скасовано звільнення з випробуванням та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;

- 02.03.2015 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, за ст. 185 ч. 2, ст. 263 ч. 2, ст. 309 ч. 1, ст. 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1, 4, 5 КК України частково приєднано невідбутий строк 1 рік 10 місяців за вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.01.2014 року, до відбуття призначено 4 роки 10 місяців позбавлення волі. Звільнений по відбуттю строку покарання 02.12.2019 року з Дніпропетровської ВК № 89;

- 01.10.2020 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ст. 289 ч. 2, ст. 185 ч. 3, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки. 25.10.2023 р. знятий з обліку Кам`янського РВ № 1 ФДУ ЦП в Дніпропетровській області на підставі ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 року закінчення іспитового строку.

визнано винуватим за ст. 336 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази, -

в с т а н о в и л а :

вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року встановлено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 07.02.2025 року у зв`язку із заходами проведення призову та мобілізацією, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним в особливий період був доставлений співробітниками ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області до ІНФОРМАЦІЯ_3 розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022 для проведення призову за мобілізацією та був направлений для проходження військово-лікарської комісії.

Після чого, 07.02.2025 року військовозобов`язаний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із заходами проведення призову за мобілізацією та виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022 для проведення призову за мобілізацією був направлений на обстеження та проходження медичного огляду військовозобов`язаного до військово-лікарської комісії, яка здійснює свою професійну діяльність за адресою АДРЕСА_3 та згідно картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній придатний до військової служби.

Два рази ОСОБА_9 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 були оголошені, вручені та роз`яснені бойові повістки керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 розташованого за адресою: АДРЕСА_2 для відправки до військової частини, які останнім були отримані, про що свідчать підписи ОСОБА_9 на корінцях даних повісток, а саме 07.02.2025 р. та 27.03.2025 р.

07.02.2025 р. та 27.03.2025 р. військовозобов`язаному ОСОБА_9 , у зв`язку із заходами проведення призову за мобілізацією було оголошено, роз`яснено його права та обов`язки, а також попереджено про кримінальну відповідальність за відмову та ухилення від призову за мобілізацією, про що останній був попереджений особисто під підпис.

Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_9 , будучи призваним на військову службу за мобілізацією та належним чином повідомлений про дату, час та місце прибуття, до ІНФОРМАЦІЯ_3 08.02.2025 року на 08 год. 00 хв. та 28.03.2025 року на 08 год. 00 хв. умисно не прибув, а залишився за місцем свого проживання.

На підставі викладеного ОСОБА_9 , являючись військовозобов`язаним, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, маючи на меті ухилитися від призову за мобілізацією, не бажаючи виконувати свій конституційний обов`язок та проходити військову службу, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо призову за мобілізацією, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у вказані в бойових повістках дати до ІНФОРМАЦІЯ_4 без поважних на те причин не прибув та жодних обставин неприбуття не повідомив, чим ухилився від виконання свого конституційного обов`язку та призову на військову службу за мобілізацією, на особливий період тим самим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, положення ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року.

Із вказаним судовим рішенням не погодився заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення пред`явленого ОСОБА_9 органом досудового розслідування, проте своїх висновків щодо встановлених фактичних обставин та формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не навів.

Зауважує, що суд безпідставно визнав пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, оскільки визнання вини ОСОБА_9 мало формальний характер й не зумовлене дійсним усвідомленням протиправності вчиненого. Аналіз показань обвинуваченого свідчить про відсутність будь-яких об`єктивних проявів щирого розкаяння.

Наголошує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного ОСОБА_9 , який не маючи передбачених законодавством підстав для відстрочки від призову чи інших поважних причин, у період воєнного стану, при оголошенні мобілізації, умисно проігнорував конституційний обов`язок захисту Батьківщини, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, а навпаки творить впевненість у безкарності зі відмову від захисту Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Зауважує, що судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого, його попередньої протиправної поведінки, наявність значної кількості непогашених судимостей за тяжкі кримінальні правопорушення, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та схильність до порушення закону з метою власного збагачення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, захисника адвоката ОСОБА_7 , яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК Українизавданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Частиною 2 статті 374 КПК України передбачені обов`язкові вимоги до змісту вироку суду у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Наведені обставини, а саме подія кримінального правопорушення, тобто час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого правопорушення, у відповідності до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають бути встановлені та зазначені у вироку суду. Висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Також, відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 22 березня 2018 року (справа № 521/11693/16-к), якщо чіткість та конкретність викладення фактичних обставин скоєння злочину викликає сумнів, то вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону. При цьому суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Згідно з положеннями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку не зазначив формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_9 , яке визнав доведеним за ст. 336 КК України, а виклав лише обставини, які встановлені органом досудового розслідування та зазначені в обвинувальному акті.

Тобто, суд при ухваленні вироку послався не на обставини, безпосередньо встановлені ним і визнані доведеними, а на обставини, які були встановлені під час досудового розслідування та викладені в обвинувальному акті, фактично не виконав свою процесуальну функцію та обов`язок відповідно до завдань кримінального судочинства.

Отже, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, місцевий суд у вироку не вказав, які з викладених в обвинувальному акті обставини вчинення цього кримінального правопорушення визнає доведеними, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, зазначені порушення не дозволяють вказати обставини, які були встановлені саме судом.

Відсутність у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, є істотним порушенням вимог КПК України та тягне за собою скасування судового рішення.

Допущені судом першої інстанції зазначені вище істотні порушення вимог КПК України, позбавляє суд апеляційної інстанції можливості надати правову оцінку оскаржуваному вироку, оскільки усунення зазначених порушень закону виходить за межі апеляційного перегляду, визначеного статтею 404 КПК України.

За таких обставин, оскаржуваний вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року, стосовно ОСОБА_9 не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню внаслідок встановлення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та призначенню нового судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеністьобвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

У зв`язку з чим доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність апеляційним судом не розглядаються.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно забезпечити повний та неупереджений судовий розгляд, проаналізувати докази у кримінальному провадженні та надати їм належну правову оцінку, а за результатами судового розгляду, із дотриманням вимог ст. 374 КПК України, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України апеляційний суд за наслідками апеляційного розгляду вправі скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Оскільки оскаржуваний вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, оскільки наведені порушення можуть бути усунуті лише під час нового розгляду з ухваленням судового рішення, яке ґрунтується на вимогах закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_9 , визнаного винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді