Справа № 346/5398/23
Провадження № 11-кп/4808/28/26
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїї кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 19.12.2024 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю:

секретаря с/з - ОСОБА_9 ,

прокурора - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

Згідно ст. 59-1 КК України на обвинуваченого покладено відповідні обов`язки.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

2. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

Кримінальний проступок вчинено за наступних обставин.

29.08.2023 року о 18:40 год обвинувачений, перебуваючи на господарстві, що за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, вчинив словесний конфлікт із потерпілою, яка є його сестрою та жителькою вказаного господарства.

У подальшому обвинувачений умисно завдав потерпілій кілька ударів невстановленим металевим предметом у голову та тулуб. Внаслідок чого потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (висновок експерта №187 від 12.09.2023).

3. Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника.

3.1 Вирок суду підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

3.2. Висновки експерта містять суттєві розбіжності стосовно стану потерпілої та не співпадають з результатами проведених медичних досліджень. Експерт сформував свій висновок на основі діагнозу зазначеного у виписці з медичної карти потерпілої (ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови, верхніх кінцівок). Однак, за результатами комп`ютерної томографії головного мозку, лікар-рентгенолог встановив зовсім інший діагноз, який вказує про відсутність ознак ЗЧМТ (даних за внутрішню гематому, забій головного мозку та перелому кісток черепа не виявлено).

3.3. Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані розбіжності та формально зазначив дані медичні документи, як докази, що доводять вину обвинуваченого. Наявність таких обставин є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

3.4. Суд відмовив у задоволенні клопотань захисника про призначення комісійної судово-медичної експертизи та про допит судово-медичного експерта ОСОБА_11 . Крім того, захисник обвинуваченого неодноразово заявляла усне клопотання про виклик лікуючого лікаря потерпілої, однак суд в задоволенні клопотання відмовив.

3.5. У вироку суд зробив висновок, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (матері та сестри обвинуваченого) не узгоджуються із дослідженими судом доказами та показаннями інших свідків. Однак, у вироку суду вказані показання свідків відсутні. Крім того, показання чоловіка потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_15 є поверхневими і не розкривають чітких деталей конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, які необхідні для встановлення вини чи невинуватості обвинуваченого.

3.6. Суд не встановив знаряддя злочину. За словами потерпілої саме сушарка для одягу була предметом нанесення їй ударів. Вказаний предмет не був визнаний речовим доказом, не досліджувався на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду, жодних експертиз по ньому проведено не було. Суд не встановив можливість спричинення ушкоджень предметом про який вказує потерпіла. Крім того, у висновку експерт посилається на сушарку для одягу, як предмет, яким могли бути заподіяні тілесні ушкодження потерпілій, однак вказана сушарка не була досліджена експертом.

3.7. Матеріали справи не містять жодних доказів вини обвинуваченого. Головна частина доказів на підставі яких прокурором сформоване обвинувачення ОСОБА_5 та які лежать в основі мотивувальної частини вироку грунтується виключно на підставі слів самої потерпілої та показань свідків, які отримали інформацію з її слів, а висновок експерта встановлений на основі діагнозу лікуючого лікаря.

3.8. Висновок суду, що наявність у потерпілої тілесних ушкоджень спростовує те, що обвинувачений не бив потерпілу є незрозумілим, адже не прослідковується причинно -наслідковий зв`язок між наявністю ушкоджень в потерпілої і факту вини обвинуваченого. Відсутня конкретна вказівка на механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої особи.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_5 невинуватим та виправдати. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити на підставі ч. 7 ст. 284 КПК, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК. Цивільний позов потерпілої залишити без розгляду. Клопотання про допит свідка лікуючого лікаря, допит експерта та призначення комісійної судово-медичної експертизи - задовольнити.

4. Доводи апеляційної скарги представника потерпілої.

4.1. Призначене обвинуваченому покарання є надто м`яким та несправедливим. Обвинувачений є рідним братом потерпілої, що є обтяжуючою обставиною при призначенні покарання.

4.2. Покарання у виді пробаційного нагляду буде недостатнім для усвідомлення обвинуваченим своїх дій. Вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

4.3. Визначений у вироку розмір моральної шкоди не відповідає обсягу моральних страждань потерпілої.

Просить вирок скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Цивільний позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу просить розглядати за відсутності потерпілої та її представника.

5. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

5.1. Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з указаних у ній мотивів та просили оскаржений вирок скасувати й ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_5 невинуватим та виправдати. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити на підставі ч. 7 ст. 284 КПК, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

5.2. Потерпіла та її представник підтримали доводи апеляційної скарги з указаних у ній мотивів. Просили призначити обвинуваченому більш суворе покарання й задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

5.3. Прокурор заперечив доводи поданих апеляційних скарг з огляду на законність, обґрунтованість та належну вмотивованість вироку суду.

6. Підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

6.1. Відповідно до норм визначених ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що вирок суду відповідає цим вимогам.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення засудженим зазначеного кримінального проступку та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України. При цьому всім наявним доказам, в тому числі показанням обвинуваченого, суд відповідно до вимог КПК дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тому висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах і підтверджений доказами, які належно досліджені та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України: на показаннях свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ; показаннях експерта ОСОБА_18 , який підтвердив відомості, що містяться у наданих ним експертних висновках; даними висновків експерта №187 від 12.09.2023 та №71/187-д-23р. від 15.05.2024 (а. с. 86-87); даними виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6959 комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня Коломийської міської ради» (а. с. 100, 151-152); даними протоколу огляду місця події від 05.09.2023 (а. с. 90-94); даними протоколів проведення слідчого експерименту від 05.09.2024(а. с. 95-98, 106-110). Вказані докази у сукупності спростовують твердження обвинуваченого про його невинуватість у вчиненні кримінального проступку. Вина ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України доведена поза розумним сумнівом.

Апеляційні скарги перевірялися в межах доводів та заперечень сторін провадження відповідно до приписів ст. 404 КПК.

6.2. Щодо доводів сторони захисту.

Доводи про суттєві розбіжності в медичних документах та висновках експерта №187 від 12.09.2023р. та №71/187-д-23р. від 15.05.2024 р. є безпідставними.

Суд першої інстанції прямо послався на ці висновки, згідно з якими у ОСОБА_7 встановлено закриту внутрішньо-черепну травму зі струсом головного мозку та інші легкі ушкодження. Діагноз підтверджений випискою з медичної карти стаціонарного хворого №6959 та показаннями експерта ОСОБА_18 наданими у судовому засіданні.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисту про недопустимість чи суперечливість медичних доказів. Лікуючий лікар встановив діагноз на підставі клінічної картини, анамнезу та скарг пацієнтки, що є стандартною медичною практикою. Судово-медичний експерт, маючи відповідну кваліфікацію, обґрунтовано спирався на медичну карту стаціонарного хворого. Відтак, порушень стандарту доведення «поза розумним сумнівом», на який посилається захист, судом першої інстанції не допущено. Докази оцінені всебічно та об`єктивно. Вина ОСОБА_5 доведена сукупністю доказів, а не лише медичними документами.

Показання матері ОСОБА_12 та сестри ОСОБА_13 суд першої інстанції обґрунтовано відхилив як такі, що суперечать показанням інших свідків та об`єктивним даним.

Доводи про недостатність доказів поза розумним сумнівом не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд першої інстанції прямо вказав, що сукупність доказів виключає будь-яке інше розумне пояснення події, крім вчинення ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження.

6.3. Щодо доводів представника потерпілої.

Доводи представника потерпілої про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості не заслуговують на увагу. Підстави для скасування вироку суду та призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, як про це клопоче сторона потерпілого, відсутні.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції належно обґрунтував та мотивував своє рішення щодо розміру призначеного покарання відповідно до положень ст. 50 та 65 КК України та призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, належить до категорії кримінальних проступків. Обвинувачений ОСОБА_5 є особою пенсійного віку, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Призначення покарання у виді обмеження волі за кримінальний проступок для особи похилого віку, яка вперше притягується до відповідальності, було б явно несправедливим і непропорційно суворим заходом примусу, що суперечить принципам гуманізму.

Щодо доводів представника потерпілої з приводу розміру моральної шкоди.

Суд першої інстанції з врахуванням характеру та обсягу страждань потерпілої, характеру немайнових втрат, а також стану здоров`я потерпілої, тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, детально мотивував зменшення розміру моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначений з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, а також глибини душевних страждань потерпілої.

Присуджене судом відшкодування моральної шкоди є достатнім для компенсації шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального проступку.

7. Висновки.

За наведених обставин, враховуючи наявність належних та допустимих доказів, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку за ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок, підстави для скасування якого відсутні.

Рішення суду першої інстанції відповідає всім вимогам законності, обгрунтованості, вмотивованості відповідно до приписів ст. 370 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Із цих підстав апеляційні скарги належить залишити без задоволення.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду від 19.12.2024 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4