Справа № 308/4151/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , у присутності: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого Слідчого відділу Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000307 від 16.03.2026 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2026 року до слідчого судді надійшло клопотання слідчого Слідчого відділу Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000307 від 16.03.2026 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що 16.03.2026 на лінію 102 надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовець ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 надав свою банківську карту "ПУМБ" іншому військовослужбовцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для купівлі продуктів харчування, однак згодом виявив відсутність грошових коштів на рахунку у розмірі 400 тис грн.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2020 ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання 3 роки позбавлення волі. 20.02.2023 ОСОБА_4 було звільнено від відбування покарання у зв`язку із відбуттям вказаного терміну.

28.01.2026 ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, з моменту призову ОСОБА_4 , на військову службу за мобілізацією, на особливий період, та його відправлення до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, військовослужбовець ОСОБА_4 повинен у своїй повсякденній діяльності дотримуватись вимог: статей 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якими військовослужбовці зобов`язані, зокрема: свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрими, ініціативними, дисциплінованими; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності і витримки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому; статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця дотримуватися Конституції та Законів України, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Натомість, ОСОБА_4 всупереч вказаним положенням, став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти власності, яке він вчинив за наступних обставин.

Прокурор зазначає, що наприкінці лютого 2026 року, більш точної дати органом досудового розслідування не встановлено, однак не пізніше 24 лютого 2026 року, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 71, будучи госпіталізованим та перебуваючи на стаціонарному лікуванні у палаті № 9, познайомився із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також проходив лікування у зазначеному медичному закладі. У зв`язку із тяжким станом здоров`я та обмеженою можливістю самостійного пересування, ОСОБА_7 добровільно передав ОСОБА_4 належну йому банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_2 та повідомив ПІН-код до неї з метою здійснення останнім дрібних побутових витрат, зокрема придбання продуктів харчування та засобів гігієни.

В подальшому у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.02.2026, ОСОБА_4 , перебуваючи на території міста Ужгород, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 не здійснює контроль за рухом коштів на своєму банківському рахунку та через фізичний стан не має можливості самостійно перевіряти залишок грошових коштів, сформував стійкий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна грошових коштів, що знаходились на банківському рахунку потерпілого.

Зазначає, що ОСОБА_4 , маючи у незаконному володінні банківську платіжну картку № НОМЕР_2 , відкриту в АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також достовірно знаючи персональний ідентифікаційний номер (ПІН-код) до зазначеної картки, діючи умисно повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у період часу з 24.02.2026 по 16.03.2026, перебуваючи на території міста Ужгород, Закарпатської області, в умовах дії на території України правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України та затвердженого Верховною Радою України, використовуючи банківські термінали та безготівкові платіжні операції, незаконно розпоряджався грошовими коштами потерпілого на власний розсуд, здійснюючи їх зняття готівкою та оплату товарів і послуг, чим таємно викрав чуже майно, а саме:

24.02.2026 зняв готівку на суму 11 000 грн.;

02.03.2026 зняв готівку на суму 13 300 грн.;

03.03.2026 зняв готівку на суму 43 000 грн. та оплатив послуги на суму 17 705,20 грн.;

06.03.2026 оплатив послуги на суму 11 000,30 грн.;

09.03.2026 оплатив послуги на суму 5 426,64 грн. та зняв готівку на суму 20 000 грн.;

10.03.2026 оплатив послуги на суму 10 469,35 грн;

11.03.2026 зняв готівку на суму 20 135 грн.;

12.03.2026 зняв готівку на суму 7 063 грн. та оплатив послуги на суму 12 748,60 грн.;

13.03.2026 оплатив послуги на суму 5 627,70 грн. та зняв готівку на суму 15 135 грн.;

16.03.2026 зняв готівку на суму 22 198 грн та оплатив послуги на суму 51 446,79 грн.

Зазначає, що унаслідок зазначених умисних протиправних дій ОСОБА_4 таємно викрав грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 266 255,58 гривень, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

17 березня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18 березня 2026 року ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_4 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

1)копія протоколу прийняття заяви від 16.03.2026 ;

2)копія протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 17.03.2026;

3)копія протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 17.03.2026 року;

4)копія протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 17.03.2026 року;

5)копія протоколу впізнання за фотознімками із свідком ОСОБА_8 17.03.2026 року;

6)копія протоколу затримання ОСОБА_4 від 17.03.2026;

На думку сторони обвинувачення, під час досудового розслідування встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення,а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, орган досудового розслідування просить слідчого суддю застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровській області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця за національністю, неодруженого, раніше судимого, курсанта 5 навчального взводу 2 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та додані до нього матеріали кримінального провадження.

Підозрюваний у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора. Просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляд домашнього арешту.

Заслухавши позицію прокурора з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

У відповідності до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Як зазначено у ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

Слідчим суддею встановлено, що Ужгородським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000307 від 16.03.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР слугувала усна заява(повідомлення) про кримінальне правопорушення.

З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що: 03.2026 року на лінію 102 надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовець ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 надав свою банківську карту "ПУМБ" іншому військовослужбовцю ОСОБА_10 для купівлі продуктів харчування, однак згодом виявив відсутність грошових коштів на рахунку у розмірі 400 тис грн.

17 березня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18 березня 2026 року ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та доданих до клопотання, а саме: копією протоколу прийняття заяви від 16.03.2026 року, копією протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 17.03.2026 року, копією протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 17.03.2026 року, копією протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 17.03.2026 року, копією протоколу впізнання за фотознімками із свідком ОСОБА_8 від 17.03.2026 року, копією протоколу затримання ОСОБА_4 від 17.03.2026 року, у їх сукупності, тим самим встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Вказані докази слідчий суддя вважає достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення та продовження досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Між тим, поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04), рішення від 21.04.2011 року) означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Водночас слідчий суддя констатує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

ОСОБА_4 на підставі вагомих доказів обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який йому у випадку визнання винним, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, слідчий суддя також враховує стан здоров`я підозрюваного, згідно якого відсутні перешкоди утриманню під вартою.

Разом з тим, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази також дійшов висновку про обґрунтованість ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 , може ухилятися від органу досудового розслідування та суду оскільки злочин який інкримінують йому є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, та будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкримінований йому злочин для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_4 , може здійснювати незаконний вплив на потерпілого чи свідків у кримінальному провадженні. Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України наявний у зв`язку з тим, що у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою неможливо буде запобігти контактам підозрюваного ОСОБА_4 з потерпілим у кримінальному провадженні та з встановленими органом досудового розслідування свідками.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що ОСОБА_4 є особою, яка раніше неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності та являється раніше судимою особою за майнові злочини.

Вищезазначене свідчить про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризиків передбачених п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то слідчий суддя вважає, що вказані твердження прокурора не знайшли свого підтвердження.

Прокурором жодним чином не доведено наявність ризиків передбачених п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що підозрюваним у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Тернівка, Дніпропетровської області, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, українець за національністю, курсант 5 навчального взводу 2 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», не одружений, дітей немає, а відтак немає міцних соціальних зв`язків, є раніше судимим.

Слідчий суддя погоджується з доводами органу досудового розслідування щодо наявності достатніх підстав вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 .

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту, не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

Всі вищезазначені обставини у їх сукупності дають суду підстави вважати, що прокурором доведено належними та допустимими доказами недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Заперечення сторони захисту щодо неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя оцінює критично, оскільки стороною захисту не надано жодних реальних доказів неможливості застосування такого.

З урахуванням викладеного слідчий суддя дійшов висновку, що для убезпечення вищезазначених ризиків слід обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, суд, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, оскільки у іншому кримінальному провадженні вже визначався розмір застави і прокурором не повідомлено суд про порушення такого запобіжного заходу.

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого суд з урахуванням положень ст. ст.177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги всі обставини, перелічені у ст. 178 КПК, суд приходить до переконання, що для забезпечення виконання підозрюваним, передбачених КПК України вимог, слід визначити заставу у вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240, 00 грн. (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок гривень 00 копійок).

У разі внесення застави, зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 у строк до 14 травня 2026 року включно прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або слідчого судді за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю, а також виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 КПК, а саме:

- не відлучатися із Військової частини НОМЕР_1 без дозволу слідчого або прокурора;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 177-178, 183, 186, 193, 194, 309, 392, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, тобто до 14 травня 2026 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання підозрюваного, з 17 березня 2026 року о 16 год. 10 хв.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених КПК України у вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240, 00 грн. (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок гривень 00 копійок).

Роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України підозрюваний ОСОБА_4 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави, зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 у строк до 14 травня 2026 року включно прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або слідчого судді за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю, а також виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 КПК, а саме:

- не відлучатися із Військової частини НОМЕР_1 без дозволу слідчого або прокурора;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Також роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному та його захиснику та надіслати начальнику Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)», - для відому та виконання.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні.

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення. Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1