У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 лютого 2026 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2026 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 12 квітня 2026 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Обвинувачений вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм КПК України. На думку апелянта, прокурором не наведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У суд першої інстанції надійшло клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого строку тримання під вартою на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що на даний час існують ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі.

За висновком суду першої інстанції, на даний час продовжують існувати ризики, зазначені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості обвинуваченим переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник апеляційну скаргу підтримали.

Прокурор надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, що не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

На розгляді в Центральному районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , відносяться: за ч. 1 ст. 263 КК України - до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 3 до 7 років;

-за ч. 2 ст. 111 КК України до особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.05.2023 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому, під час судового розгляду щодо обвинуваченого ОСОБА_5 неодноразово продовжено строк тримання під вартою, а оскаржуваною ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2026 року строк тримання під вартою обвинуваченому продовжено до 12.04.2026.

06.02.2026 прокурор подав клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке підтримав 12.02.2026 в судовому засіданні. В обґрунтування клопотання зазначено, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою спливає, однак ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків. Застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на думку прокурора, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як передбачено ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений оспорює висновки суду в частині доведеності ризиків, які виправдовують подальше його тримання під вартою.

Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з наведених в апеляційній скарзі підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що наразі триває судовий розгляд кримінального провадження №0000236 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів.

Рішення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 постановлено за наслідками розгляду клопотання прокурора, тобто в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Ці ризики були враховані при обранні запобіжного заходу та продовжують існувати.

На наявність встановлених судом першої інстанції ризиків вказує те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі.

Зважаючи на характер кримінального правопорушення, у якому обвинувачують ОСОБА_5 , є достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може продовжувати вчиняти дії, направлені на послаблення обороноздатності України.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Оскаржуване рішення про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом, належним чином вмотивовано та постановлено з дотриманням вимог ч. 1 ст. 183 КПК України.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, під час дії воєнного стану.

За такого, на виконання вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, до обвинуваченого на законних підставах, з огляду на наявність ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, судом продовжено строк тримання під вартою.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що з урахуванням положень ч. 6 ст. 176 КПК України відсутні підстави для застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, проти основ національної безпеки України, в умовах воєнного стану, судом обгрунтовано не визначено розмір застави, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 183 КПК України.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України, є обґрунтованим, законним та вмотивованим. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2026 року щодо ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7