Справа № 303/8051/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 та її захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , перекладача ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції матеріали судового провадження 11-сс/4806/910/25, за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 та захисників підозрюваної ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_8 й ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2025.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Мукачівського РУП ГУ НП у Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді застави 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) грн, щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Грушево Закарпатської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке 13.08.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000911.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000911 від 13.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що відповідно до Указу Президент та України №и 64/2022 затвердженого Законом № 2102-1X від 24.02.2022, у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, в Україні введено воєнний стан, який продовжено Указами Президента України. Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше травня місяця 2025 року та місці, у ОСОБА_12 за попередньою змовою із дружиною ОСОБА_6 та іншою невстановленою особою (обвинувальний акт щодо якої скеровано до суду) виник злочинний умисел, спрямований па організацію незаконного переправлення осіб

-2-

призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного етану», з корисливих мотивів.

Надалі, ОСОБА_12 підшукав осіб, що мали намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме: ОСОБА_13 , якому на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, обмежено виїзд за межі території України та який погодився сплатити грошові кошти за його незаконне переправлення через державний кордон.

Також, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_12 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 та іншою невстановленою особою (обвинувальний акт щодо якої скеровано до суду), в ході телефонної розмови із ОСОБА_13 , пообіцяв організувати його незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктами пропуску із країнами Європейського Союзу, поставивши умову надання грошових коштів у розмірі 5500 доларів США у якості винагороди, однак зауважив, що дане переправлення відбуватиметься в обхід встановлених пунктів пропуску, шляхом переходженням річки до Румунії.

13.06.2025 у точно невстановлений органом досудового розслідування час, ОСОБА_12 в ході телефонної розмови з ОСОБА_13 повідомив, що найближчим часом йому необхідно буде прибути до Закарпатської області, а саме до н.п. Солотвино під приводом відпочинку на солених озерах, з метою його незаконного переправлення через державний кордон України. Про висунуту ОСОБА_13 вимогу прибути до Закарпатської області з метою незаконного переправлення через державний кордон, ОСОБА_12 повідомив свою дружину ОСОБА_6 , яка діючи за попередньою домовленістю з останнім та іншою невстановленою особою (обвинувальний акт щодо якої скеровано до суду), на виконання заздалегідь продуманого злочинного плану, спрямованого на незаконне переправлення осіб через державний кордон мала отримати грошові кошти, які в подальшому мали розподілятися між учасниками.

16.06.2025 о 08 год 08 хв, за попередньою вказівкою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з метою незаконного переправлення через державний кордон України прибув з м. Київ до залізничного вокзалу н.п. Солотвино Тячівського району Закарпатської області та за наданою 15.06.2025 вказівкою поселився до готелю «Villa Vlad», та надіслав свої геодані щодо місця свого перебування ОСОБА_12 , який, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, за попередньою змовою групою осіб, на виконання заздалегідь продуманого злочинного плану, спрямованого на незаконне переправлення осіб через державний кордон, переслав геодані щодо місця перебування ОСОБА_13 своїй дружині ОСОБА_6 , яка діяла з ним та іншою невстановленою особою з єдиним злочинним умислом та яка мала отримати грошові кошти за незаконне переправлення.

16.06.2025 близько 12 год ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, та настання суспільно-небезпечних наслідків, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 та іншою невстановленою особою (обвинувальний акт щодо якої скеровано до суду), на виконання заздалегідь продуманого злочинного плану, спрямованого на незаконне переправлення осіб через державний кордон, в ході телефонної розмови з ОСОБА_12 , повідомила, що вона приїхала до місця проживання ОСОБА_13 (за геоданими, які їй попередньо скинув чоловік) в готель «Villa Vlad» та очікує на транспортному засобі «Toyota» білого кольору д.н.з НОМЕР_1 .

Надалі ОСОБА_12 , в ході телефонної розмови з ОСОБА_13 , повідомив, що на нього очікує особа на транспортному засобі, якій необхідно передати грошові кошти у

-3-

сумі 5500 доларів США, зазначаючи, що дані грошові кошти необхідно у щось замотати та ввечері поточного дня відбудеться його незаконне переправлення через державний кордон України та надіслав геодані місця очікування ОСОБА_6 .

В подальшому, на виконання вимог ОСОБА_12 , який діяв за попередньою змовою з ОСОБА_6 та іншою невстановленою особою (обвинувальний акт щодо якої скеровано до суду), ОСОБА_14 вийшов з готелю «Villa Vlad» та попрямував до транспортного засобу «Toyota» білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , у якому знаходилась ОСОБА_6 та за вказівкою останньої поставив грошові кошти в загальній сумі 5500 доларів США у салон автомобіля.

Після отримання грошових коштів за організацію незаконного перетину державного кордону ОСОБА_6 повідомила у телефонному режимі про це свого чоловіка ОСОБА_12 , зазначаючи, що направляється у магазин для здійснення їх перерахунку.

17.06.2025 у точно невстановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 07 год 30 хв в ході телефонної розмови ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_13 , що протягом години за ним приїдуть з метою його незаконного переправлення через державний кордон України та повідомив, щоб останній з речей мав з собою тільки чоловічу сумку типу «барсетка», а також те, що його незаконний перетин буде відбуватись через річку, та по дорозі йому необхідно буде перестрибувати через перешкоди та через деякий час останній, в ході повторного дзвінка повідомив ОСОБА_13 , щоб той виходив з готелю «Villa Vlad» та повернув ліворуч, де на нього очікував транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 .

В ході руху на транспортному засобі марки «Mitsubishi Lancer» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням невстановленої особи (матеріали відносно якої скеровано з обвинувальним актом до суду) остання цікавилася у ОСОБА_13 чи має підстави для проїзду через блок пост, однак ОСОБА_13 повідомив, що не має жодних з собою документів, на що невстановлена особа (обвинувальний акт щодо якої скеровано до суду), повідомила, що після отримання команди він здійснить зупинку транспортного засобу та висадить ОСОБА_13 зазначаючи, що останньому необхідно буде перелазити через сітку та бігти в сторону річки Тиса.

Крім того, водій транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 невстановлена особа (обвинувальний акт щодо якої скеровано до суду), діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, та настання суспільно-небезпечних наслідків, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , на виконання заздалегідь продуманого злочинного плану, спрямованого на незаконне переправлення осіб через державний кордон, надав вказівки ОСОБА_13 , що в разі його виявлення правоохоронними органами не зупиняти рух, а бігти через річку Тиса, оскільки вона є не глибокою, а на протилежній стороні його будуть очікувати особи.

17.06.2025 о 15 год 20 хв протиправну діяльність невстановленої особи (обвинувальний акт щодо якої скеровано до суду), яка діяла умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , на АЗС «VST», що знаходиться в м. В. Бичків Рахівського району, зупинена правоохоронними органами.

21.11.2025 ОСОБА_6 повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 09 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю

-4-

на строк до 03 років із конфіскацією майна, у зв`язку з чим наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі доведення її вини, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. З урахуванням наведеного слідчий вважав, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а тому просив застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя ухвалу мотивував тим, що прокурором у судовому засіданні не доведено того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, як і на неможливість обрання відносно підозрюваної запобіжного заходу у виді застави.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 19.12.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб із визначенням застави в розмірі 1650 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_6 підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: показаннями свідків, протоколами впізнання, протоколами за результатами проведення НСРД та іншими зібраними доказами у їх сукупності. Злочин передбачений ч. 3 ст. 332 КК України є умисним тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльність на строк до трьох років з конфіскацією майна. У кримінальному провадженні на даний час невстановлені та не допитані інші особи щодо обставин, що мають доказове значення у даному провадженні, а тому сторона обвинувачення не виключає можливості, що ОСОБА_6 безпосередньо чи за посередництва інших осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності, буде незаконно впливати на вказаних осіб та інших учасників кримінального провадження, а також вчинить спроби знищити, спотворити речі, що можуть мати доказове значення і якими на даний час не володіє сторона обвинувачення. З метою запобігання вчинити підозрюваною ОСОБА_6 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання їй найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи підозрюваної. При обранні запобіжного заходу та визначенні застави прокурор просить врахувати вимоги п. 3 с. 5 ст. 185 КПК України та в разі внесення підозрюваною застави покласти на неї обов`язки передбачені вимогами ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді від 19.12.2025 скасувати та відмовити повністю у задоволенні клопотання.

В доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_8 вказує на те, що ухвала слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2025 є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм кримінального процесуального права. ОСОБА_6 не вчиняла жодного кримінального правопорушення, при цьому слідчий суддя не послався на жоден доказ, яким обгрунтовується підозра ОСОБА_6 , зазначивши лише при цьому, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, слідчий суддя взагалі не мав право розглядати дане клопотання. Відвід не був вирішений

-5-

та не дивлячись на це, постановив судове рішення, чим порушив вимоги ст. 9 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Зазначає про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваної ОСОБА_6 , яка відповідно до даних про її доходи, не в змозі її внести. Просить ухвалу слідчого судді від 19.12.2025 скасувати та відмовити повністю у задоволенні клопотання.

В наступному доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_8 повторно звертає увагу на те, що в судовому засіданні 19.12.2025 стороною захисту був заявлений відвід слідчому судді ОСОБА_15 та прокурору Красноголовцю, які не були вирішені. Визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваної ОСОБА_6 , яка відповідно до даних про її доходи, не в змозі її внести. Просить врахувати, що все майно, що зареєстровано на ОСОБА_6 , арештоване; ОСОБА_6 раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, непрацює, являється домогосподаркою, здійснює догляд за старою тещею, тому застава у розмірі 1514000 грн є непомірною для останньої.

У черговому доповненні до апеляційної скарги, захисник-адвокат ОСОБА_8 зазначає, що підозра ОСОБА_6 вручена не була та на момент розгляду даного клопотання особа не мала статусу підозрюваної, що позбавляло суд можливості обирати будь-який запобіжний захід. ОСОБА_6 не володіє українською мовою, відноситься до представників національних меншин, живе в румунському селі, українську мову не вивчала та являється румункою. Школу закінчувала з румунськомовним навчанням. Але на її звернення щодо забезпечення захисника та перекладача слідчий не реагував. ОСОБА_6 не причетна до кримінального правопорушення, яке їй інкримінується. Крім того, постанова слідчого Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 30.12.2025 про зупинення досудового розслідування та оголошення в розшук являється надуманою, а обставини, викладені в ній, не відповідають дійсності, оскільки з відеозапису з камери відеоспостереження вбачається, що працівники поліції відвідували місце проживання ОСОБА_6 та вели з нею діалог. Постанова слідчого від 30.12.2025 про зупинення досудового розслідування щодо ОСОБА_6 не містить погодження прокурора, що тягне за собою її скасування. Крім того, піддає сумніву достовірність підпису слідчого ОСОБА_16 в постанові про зупинення досудового розслідування та наявність ознаки підробки, що ставить під сумнів законність цієї постанови в розумінні ч. 4 ст. 280 КПК України. Просить звернути увагу на те, що в судовому засіданні 19.12.2025 стороною захисту був заявлений відвід слідчому судді ОСОБА_15 та прокурору, які не були вирішені. Відтак, слідчий суддя ОСОБА_15 взагалі не мав право розглядати дане клопотання.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді від 19.12.2025 скасувати та відмовити у задоволенні клопотання. Зазначає, що слідчий суддя не вирішив ряд клопотань про допит свідків у судовому засіданні, яких сторона захисту забезпечила, чим порушив право на рівність та змагальність сторін, надаючи перевагу слідчому та прокурору. У зв`язку з наведеним слідчому судді заявлявся відвід. Повідомлення про підозру і клопотання про обрання запобіжного заходу, подані поза межами строку досудового розслідування і орган досудового розслідування не звертався із питанням продовження строку. Крім того, визначаючи запобіжний захід у виді застави в такому розмірі, слідчий суддя в ухвалі взагалі не вказав винятковості даної справи, не надав оцінки майновому стану ОСОБА_6 , не врахував її стан здоров`я, що ще раз підтверджує упередженість та необ`єктивність слідчого судді у розгляді справи. Всі наявні ризики, які зазначені у клопотанні побудовані виключно на припущеннях і жоден з долучених доказів їх не підтверджує.

-6-

У доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм кримінального процесуального права. Оскаржувана ухвала не містить жодного посилання на докази, на підставі яких прийнято судове рішення, а також в ній відсутні мотиви, у зв`язку з чим вона не може бути визнана обґрунтованою та вмотивованою. Висновки слідчого судді не підтверджуються дослідженими доказами, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. В судовому засіданні стороною захисту був заявлений відвід слідчому судді та прокурору, які не були вирішені. Відтак слідчий суддя взагалі не мав права розглядати дане клопотання. Розгляд даного провадження був проведений незаконним складом суду, що є порушенням КПК України та безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Сторона захисту, також не погоджується із наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також вважає розмір застави надмірним, що порушує баланс між інтересами суспільства та правом на свободу самої особи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, пояснення підозрюваної та її захисників-адвокатів, які підтримали подані в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 апеляційні скарги та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора та захисників-адвокатів ОСОБА_8 й ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення, з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права в кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, судом першої інстанції при постановленні ухвали від 19.12.2025 даних вимог закону в повній мірі дотримано не було.

Згідно ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону. Ця норма закону є виконанням вимог Конвенції про захист

-7-

прав людини і основоположних свобод, в пункті 1 статті 6 якої закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Із відеозапису судового засідання від 19.12.2025 вбачається, що суд при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_6 , розглянув клопотання без вирішення питання про відвід слідчого судді, який був заявлений у судовому засіданні захисником-адвокатом ОСОБА_7 , у зв`язку з упередженістю слідчого судді ОСОБА_15 через відмову в задоволені його клопотань про допит свідків та приєднання до матеріалів судового провадження ряду письмових доказів.

При цьому, слідчий суддя, маючи фактичну можливість відкласти судовий розгляд, продовжив розгляд клопотання слідчого, проігнорувавши таким чином факт оголошення захисником-адвокатом ОСОБА_7 заяви про відвід судді-головуючому, постановив судове рішення, чим порушив вимоги ст. 9 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами судового провадження та відеозаписом судового засідання від 19.12.2025.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог Кримінального процесуального кодексу України, які в будь-якому випадку тягнуть скасування судового рішення є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини у справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.

Наведені стороною захисту порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів підозрюваної, перешкодили слідчому судді повно і всебічно розглянути клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_6 та вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому ухвала підлягає скасуванню.

Згідно з положеннями п. 1, 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

-8-

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5 Конвенції, яка полягає в захисті людини від свавілля.

Таким чином, підставами для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність конкретних фактичних та правових підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків зазначених у ст. 177 цього Кодексу, враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про взяття під варту, перш за все має вирішити питання, чи існують підстави для «розумної підозри» щодо причетності підозрюваного до злочину.

Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту й затримання, закріпленої в статті 5 Конвенції.

Відповідно практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться в статті 5 пар.1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин».

Вимога розумної підозри містить у собі два питання: перше з них становить питання права: розумна підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом; друге питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного злочину.

Колегія суддів ураховує, що стандарт переконання «розумна підозра» достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт «поза розумним сумнівом», який вимагається для кримінального засудження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ця вимога не означає, що сторона обвинувачення навіть на ранніх стадіях розслідування, зобов`язана довести всі елементи

-9-

правопорушення, оскільки цей стандарт не вимагає, щоб сторона обвинувачення мала докази, достатні для остаточного вирішення питання про винуватість.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 13.08.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000911, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

21.11.2025 ОСОБА_6 повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, на цій стадії досудового розслідування, є підтвердженою.

Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, доведена органами досудового розслідування та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає. Зокрема, обґрунтованість підозри підтверджується доказами, а саме: показами свідків, протоколами впізнання, протоколами за результатами проведення НСРД та іншими матеріалами провадження.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Органом досудового розслідування надано докази, які на даній стадії є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Тому, доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що додані до клопотання докази не є достатніми для підтвердження причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, колегія суддів відхиляє як безпідставні і такі, що не знаходять свого підтвердження.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказаних вимог законодавства не дотримався в повному обсязі, а тому апеляційний суд вважає апеляційну скаргу прокурора в частині, що

-10-

стосується необґрунтованості висновку слідчого судді щодо недоведеності прокурором та слідчим обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваній, не ґрунтується на встановлених фактичних обставинах.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 ці вимоги закону були дотримані не в повному обсязі, внаслідок чого слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави, яке підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нового рішення та часткового задоволення клопотання слідчого.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, вислухавши доводи учасників судового провадження, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість даного клопотання, прийшов до помилкового висновку про необхідність відмови у його задоволенні через те, що слідчим не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_6 .

Колегія суддів приходить до висновку про необхідність в даному випадку застосування щодо підозрюваної ОСОБА_6 виняткового виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та обґрунтованість цієї підозри підтверджується вагомими наявними доказами, які додані до клопотання слідчого та встановлена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження, такі існують та доводяться відповідними доказами.

-11-

Колегія суддів погоджується з доводами слідчого та прокурора про існування ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик переховування від правосуддя апеляційний суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та даних про особу підозрюваної. В той же час, ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення у справах «Ідалов проти Росії»; «Гарицький проти Польщі»; «Храїді проти Німеччини»). В той же час сама вірогідність бути засудженим у майбутньому може бути тим фактором, який спонукатиме підозрюваного до втечі з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , за версією слідства, здійснювалось з невстановленим на даний час колом осіб, яких остання може інформувати, а також скеровувати дії та показання осіб, які також причетні до вчинення кримінального правопорушення, однак на даний час не допитані. Крім того, підозрювана може підшуковувати осіб, які можуть надати вигідні для неї неправдиві показання.

У зв`язку з чим обґрунтованим, на думку апеляційного суду, є і ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, на думку колегії суддів стороною обвинувачення не доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки слідчим прокурором не зазначено та не надано доказів яким саме чином ОСОБА_6 може вчиняти ці дії.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ

-12-

від 10.11.1969 у справі «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26.06.1991 у справі «Летельє проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Також колегія суддів враховує дані, що характеризують особу підозрювану ОСОБА_6 , ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, а також те, що кримінальне правопорушення вчинено в умовах воєнного стану.

З огляду на викладене, саме вказані фактичні обставини кримінального провадження, та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_6 у разі доведення її винуватості, вказують на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, а також запобігти встановленим ризикам.

При цьому, апеляційний суд враховує і те, що зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає виправданим тримання підозрюваної під вартою.

Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризиків з числа передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_6 у менш обтяжливий спосіб, та вважає за необхідне з цих підстав апеляційні скарги прокурора та захисників задовольнити частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вказані вимоги кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_6 обов`язків, передбачених цим Кодексом, визначити останній заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн.

Приймаючи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , враховуючи особу підозрюваної, майновий стан, інші дані про її особу та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів уважає, що застава в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_6 , що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти таким ризикам та не є завідомо непомірною для підозрюваної з урахуванням викладеного вище.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів сприяла учасникам судового провадження у можливостях надання ними доказів, доведення їх переконливості.

-13-

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При таких обставинах, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора та захисників підлягають задоволенню частково, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням апеляційним судом нової.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2025 щодо ОСОБА_11 скасувати.

Клопотання слідчого СВ Мукачівського РУП ГУ НП у Закарпатській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Обрати відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки с. Грушево Закарпатської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання ОСОБА_6 під вартою встановити до 15.04.2026 включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 08 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн.

Роз`яснити, що підозрювана ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави, покласти на підозрювану ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним викликом; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання; без дозволу слідчого, прокурора або суду не відлучатися (не виїжджати) за межі Закарпатської області; утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення; здати на зберігання до ГУ ДМС України у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (якщо такі є).

Організацію виконання ухвали доручити прокурору Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 .

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді