Номер провадження 1-кс/754/436/26
Справа № 754/2878/26
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2026 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах скаржника ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Деснянського УП ГУНП в м. Києві, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

23 лютого 2026 року до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах скаржника ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб Деснянського УП ГУНП в м. Києві, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Скаргу мотивує тим, що 04.02.2026 року він, як захисник, звернувся до Деснянського УП ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_3 , яку 04.02.2026 року було зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Деснянського УП ГУНП у м. Києві під №10445. Однак, у встановлений ст. 214 КПК України строк, відомості до ЄРДР внесені не були.

09.02.2026 адвокат ОСОБА_2 отримав відповідь від ГУНП у м. Києві Деснянського УП, у якій зазначено про відсутність у поданій заяві обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку із наведеним просить слідчого суддю зобов`язати уповноважених осіб Деснянського УП ГУНП в м. Києві внести відомості про кримінальне правопорушення за його заявою до ЄРДР.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, приходить до висновку про необхідність повернення скарги, з таких підстав.

Так, вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до положень вказаної норми на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає, зокрема, у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Частиною 1 статті 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З документів, долучених до скарги, вбачається, що від адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , 04.02.2025 року Деснянським УП ГУНП у м. Києві було отримано заяву про вчинення злочину, яку було зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Деснянського УП ГУНП у м. Києві за №10445 від 04.02.2026 року.

Таким чином, враховуючи визначені ст. 214 КПК України строки, обов`язок внести відомості до ЄРДР уповноваженою особою мав бути виконаний не пізніше 05.02.2026 року, а витяг з ЄРДР мав надатися заявнику 06.02.2026 року. У разі нездійснення вказаних дій у зазначені строки, матиме місце бездіяльність особи, уповноваженої на їх вчинення і, як наслідок, у заявника виникає право на оскарження цієї бездіяльності до слідчого судді упродовж визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України десятиденного строку, тобто - до 16.02.2026.

Слідчим суддею встановлено, що, як свідчить відмітка відділення зв`язку на поштовому конверті, 19.02.2026 року адвокатом ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку направлено до Деснянського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення. Тобто скаргу подано з пропуском строку на оскарження визначеного КПК.

Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, наведені норми безальтернативно зобов`язують слідчого упродовж 24 годин внести відомості, що містяться у повідомленні про вчинений злочин, до ЄДРДР та розпочати досудове розслідування.

Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 1 ст. 304 КПК України визначено строк, протягом якого заявником може бути подана скарга на бездіяльність слідчого, прокурора, дізнавача, а саме - протягом 10 днів з дня вчинення бездіяльності.

Зазначені положення законодавства є чіткими і зрозумілими, доведені до відома заявника у встановленому порядку, а наслідки їх недотримання є цілком передбачуваними.

Однією з головних засад кримінального судочинства є розумність строків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Отже, про вчинення бездіяльності органом досудового розслідування, яка полягає у невнесенні в ЄРДР інформації за заявою адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 та ненадання заявнику витягу з ЄРДР, він повинен був дізнатися до 24.00 години 06.02.2026 року (неотримання витягу з ЄРДР). Таким чином, останнім днем звернення зі скаргою до слідчого судді є 16.02.2026 року.

Натомість, адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до слідчого судді звернувся лише 19.02.2026, направивши скаргу поштою, тобто поза межами 10-ти денного строку. Причому заявник з клопотанням про поновлення пропущеного строку до суду не звернувся.

Згідно з п.3 ч.2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Поновлення процесуального строку за ст. 117 КПК України здійснюється, якщо він пропущений із поважних причин.

Очевидним є те, що направляючи до органу досудового розслідування заяву про вчинення злочину, особа є заінтересованою у якнайшвидшому розгляді такої заяви та початку досудового розслідування, а тому, безумовно, повинна цікавитися ходом розгляду своєї заяви, який має бути здійснений у відведені законодавцем строки.

Посилання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на те, що про бездіяльність органу досудового розслідування він дізнався лише 09.02.2026 з відповіді заступника начальника Деснянського УП ГУ НП у м. Києві на його заяву від 04.002.2026, слідчим суддею оцінюється критично, оскільки про таку бездіяльність адвокат ОСОБА_4 у будь-якому випадку повинен був дізнатися 06.02.2026 в силу прямої норми ч. 1 ст. 214 КПК України.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень. Так, главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Але, на відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо.

Так, прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання принципу верховенства права, а саме, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

У справі "Мельник проти України", заява № 23436/03, рішення від 28.03.2006, пункти 22 - 23 Європейський Суд вказав, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. The United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, серія А, N 18, с. 18, параграф 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. v. France рішення від 29 липня 1998 року, Reports of Judgment and Decisions 1998-V, c. 1867, параграф 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність повернення скарги заявника на підставі п.3 ч.2 ст. 304 КПК України, оскільки скаргу подано після закінчення строку, передбаченого частиною першою ст. 304 КПК, і особа яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.

Положеннями ч.7 ст. 304 КПК України передбачено, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах скаржника ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб Деснянського УП ГУНП в м. Києві, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, - повернути особі, яка подала скаргу.

Копію ухвали про повернення скарги невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити особі, яка подала скаргу, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_5