Справа № 712/3863/26
Провадження № 1-кс/712/1656/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси клопотання слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Черкаській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000232 від 06.11.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вельбівно, Острозького р-ну Рівненської обл., громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст поданого клопотання

Слідчий слідчого відділу Управління СБУ в Черкаській області ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави у кримінальному провадженні № 0000232 від 06.11.2025.

Клопотання мотивоване тим, що, за версією слідства, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, в умовах воєнного стану вступив у конфіденційне спілкування в месенджері «Telegram» із представником фсб рф, який використовував псевдонім « ОСОБА_7 », та погодився за грошову винагороду виконувати його завдання. За версією слідства, ОСОБА_5 передавав цьому представнику відомості про місця розташування органів державної влади, правоохоронних органів, територіальних центрів комплектування, а також підрозділів Сил оборони України, зокрема надсилав географічні координати, текстові повідомлення та скриншоти із позначенням об`єктів на місцевості. Слідство вважає, що 28.01.2026 він повідомив про місцезнаходження військкомату, відділу поліції, міської ради та відділення поліції у м. Острог і м. Нетішин, 04.02.2026 передав інформацію про місце розташування НОМЕР_1 окремого батальйону безпілотних систем та НОМЕР_2 окремої механізованої бригади « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а 06.03.2026 - про розташування НОМЕР_3 окремого штурмового полку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », НОМЕР_4 окремого штурмового полку та ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатково повідомивши відомості щодо кількості особового складу, техніки та призначення відповідного об`єкта. За виконання цих дій ОСОБА_5 отримував грошові кошти на криптогаманець.

Слідчий зазначає, що 21.03.2026 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру. На обґрунтування клопотання посилається на зібрані під час досудового розслідування докази, зокрема протоколи НСРД, протокол обшуку, протокол затримання та інші матеріали провадження, а також вказує на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення чи спотворення доказів, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також продовження злочинної діяльності. У зв`язку з цим слідчий просить застосувати до підозрюваного винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити клопотання, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечили проти задоволення клопотання, вважали за можливе застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді

3.1. Законодавчі підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина 3 ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПКУкраїни.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених ст. 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 та 7 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3.2. Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 ст. 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, складено і підписано 21.03.2026 та в цей же день вручено останньому.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом із тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, які додані до матеріалів клопотання, та які досліджені слідчим суддею у ході судового розгляду, а саме: протоколом № 2/1162т від 13.03.2025 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем Інтернет-месенджера «Telegram»; протоколом № 2/1164т від 13.03.2025 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем Інтернет-месенджера «Telegram»; протоколом обшуку від 21.03.2026; відповіддю на доручення від 13.02.2026 та іншими матеріалами.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_5 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_5 конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

3.4. Наявність ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення підозрюваним дій, передбачених п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК)

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя враховує, що інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення є особливо тяжким, а санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна. Усвідомлення реальної перспективи призначення тривалого строку позбавлення волі об`єктивно підвищує спонукання особи уникати кримінальної відповідальності та переховуватися від органів досудового розслідування і суду.

Крім того, із доводів сторони обвинувачення та поданих матеріалів убачається, що підозрюваний, за версією слідства, підтримував контакт із невстановленою особою, пов`язаною зі спецслужбою держави-агресора, що саме по собі створює додаткові можливості для організації ухилення від слідства та суду. Також береться до уваги наведена стороною обвинувачення інформація про відсутність у підозрюваного офіційного працевлаштування та міцних соціальних зв`язків, які зазвичай стримують від спроб переховування. За сукупністю цих обставин ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є реальним.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК)

Слідчий суддя враховує, що інкриміновані підозрюваному дії вчинялися із використанням електронних засобів зв`язку та мережі Інтернет, зокрема інтернет-месенджера «Telegram», а доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення можуть мати цифрові сліди (листування, медіафайли, метадані, журнали з`єднань, дані облікових записів, хмарні резервні копії, відомості про криптогаманці та транзакції тощо), а також матеріальні носії такої інформації (мобільні телефони, сім-картки, носії пам`яті).

За таких обставин перебування підозрюваного на свободі створює йому реальну можливість знищити або спотворити докази шляхом видалення/редагування повідомлень і файлів, деактивації або видалення облікового запису в «Telegram», очищення пам`яті пристроїв, знищення чи приховування сім-карток та інших носіїв інформації, у тому числі із застосуванням функцій віддаленого доступу або дистанційного стирання даних. З огляду на специфіку цифрових доказів, такі дії можуть призвести до невідновних втрат відомостей або істотно ускладнити їх подальше вилучення та експертне дослідження.

Крім того, на цій стадії досудового розслідування слідством ще належить виконати низку процесуальних дій, пов`язаних із перевіркою та фіксацією цифрових даних, і саме тому ризик їх знищення/спотворення з боку підозрюваного є актуальним та реальним.

При цьому вилучення окремих носіїв інформації саме по собі не усуває ризик, оскільки цифрові дані можуть зберігатися у хмарних сервісах, на інших пристроях, в облікових записах, доступ до яких підозрюваний здатен отримати або відновити, що дозволяє йому впливати на збереженість доказів дистанційно.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч. 1 ст. 177 КПК)

Слідчий суддя виходить із того, що спосіб, у який, за версією слідства, вчинялося інкриміноване діяння, безпосередньо пов`язаний із використанням електронних комунікацій та передачі інформації дистанційно. У разі перебування підозрюваного на свободі він матиме реальну можливість використовувати засоби зв`язку та мережу Інтернет для впливу на перебіг розслідування іншими способами, зокрема: повідомляти третім особам відомості про хід і напрям досудового розслідування, узгоджувати поведінку з невстановленими особами, яких слідство перевіряє на причетність до кримінального правопорушення, створювати штучні версії та/або пояснення подій, ускладнювати проведення запланованих слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

З урахуванням того, що у провадженні фігурує інший підозрюваний, перебування ОСОБА_5 на волі об`єктивно підвищує ризик координації з метою унеможливлення встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та причетних осіб.

Отже, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином є доведеним.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК)

Відповідно до матеріалів кримінального провадження інкриміновані підозрюваному діяння не мали одиничного характеру, а полягали у повторюваних епізодах збору й передачі інформації із використанням електронного зв`язку та отриманням винагороди. Такий спосіб дій свідчить про наявність у підозрюваного практичної можливості та сформованого механізму реалізації відповідної поведінки.

У зв`язку з цим, у разі перебування на свободі та за відсутності належного контролю, підозрюваний матиме реальну можливість продовжити інкриміновану діяльність або вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на триваючий воєнний стан та доступність технічних засобів для збору та передачі інформації. Отже, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є наявним.

3.5. Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

У зв`язку з наведеним, до ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує встановлені ризики, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, а також введений на всій території України воєнний стан, який може ускладнити проведення слідчих та процесуальних дій, а тому вважає за доцільне визначити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

3.6 Щодо визначення розміру застави

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст. 111 КК України.

Слідчий суддя, оцінюючи матеріали клопотання відповідно до вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, враховує: вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до інкримінованого злочину; тяжкість кримінального правопорушення; особу підозрюваного; відсутність міцних соціальних зв`язків.

З огляду на наведене, а також враховуючи суспільну небезпеку діяння, вчиненого підозрюваним в умовах воєнного стану, реальну ймовірність переховування від органів досудового розслідування та суду, а також ризик продовження злочинної діяльності, слідчий суддя доходить висновку, що визначення розміру застави є недоцільним та не забезпечить досягнення мети застосування запобіжного заходу.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням установлених вище обставин кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_5 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останнім інкримінованого злочину, про достатні підстави вважати, що існують ризики вчинення ним дій, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання слідчого та застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 (шістдесят) діб в межах строку досудового розслідування, тобто до 19.05.2026 включно.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, його захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою - з моменту вручення її копії.

Повний текст ухвали проголошено о 08 год 30 хв 27.03.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1