Справа №760/2131/26 Провадження №1-кс/760/1423/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 р. м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

третьої особи стосовно майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 ,

законного представника третьої особи стосовно майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Солом`янського районного суду м. Києва, клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000638, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2026 року до суду надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000638, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України.

03 лютого 2026 року (на підставі протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 03 лютого 2026 року) клопотання та додані до нього документи були передані в провадження слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що Слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000638, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені на даний час особи організували та здійснюють умисні підпали транспортних засобів, які належать військовослужбовцям Збройних Сил України, а також умисні підпали об`єктів, що мають важливе народногосподарське та оборонне значення, в умовах дії правового режиму воєнного стану. Так, в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що представники фсб рф створили Telegram-акаунт «ОСОБА_10», через який залучають громадян України до агентурної мережі на території України з метою підготовки та здійснення терористичних актів, проведення диверсій, умисних підпалів об`єктів критичної інфраструктури, адміністративних будівель, військового автотранспорту, а також інших дій на шкоду державній безпеці України. Також встановлено, що з криптовалютного гаманця, який належить представнику спеціальних служб російської федерації, здійснювалося перерахування грошових коштів на банківський рахунок громадянина України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виконання завдань держави-агресора, зокрема для вчинення підпалу автомобіля військовослужбовця Збройних Сил України, а також з метою перевірки зазначеної особи та її подальшого залучення представниками спеціальних служб російської федерації до виконання більш серйозних і складних завдань, спрямованих проти основ національної безпеки України. Крім того в ході виконання доручення встановлено, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та маючи складний фінансовий стан потрапив під вплив представників фсб рф і використовується в якості агентурної мережі країни-агресора рф, з метою виконання поставлених завдань та здійснення діяльності спрямованої на загрозу національній безпеці, підриву конституційного ладу та державності України. В подальшому 29 січня 2026 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Moto E15», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ICCID: НОМЕР_3 з номером телефону НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_4 . Разом з тим встановлено, що на вказаному мобільному телефоні міститься спілкування з користувачем ОСОБА_8 , в якому виявлено скріншоти щодо спілкування ОСОБА_4 з невстановленою особою з приводу здійснення підпалу авто за грошову винагороду у розмірі 1000$ (одна тисяча доларів). Також в ході обшуку ОСОБА_4 повідомив, що спілкування, з невстановленою особою з приводу здійснення підпалу авто за грошову винагороду, він видалив. Крім того, з огляду на викладене, на вказаному мобільному телефоні містяться видалені файли, у зв`язку з чим з метою проведення комп`ютерно-технічної експертизи та відновлення видаленої інформації, його було вилучено. Тобто, вказані речі містять на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. 30.01.2026 вищевказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000638, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України. Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості с арешт майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні. У відповідності до вимог ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи: 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 Кодексу. Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші кошти, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна У випадку, передбаченому п. п. 1, 2 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Дана норма закону не обмежує можливість накладення арешту на майно фізичних чи юридичних осіб, які не мають правового підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності». Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98). Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. З огляду на зміст ст. 98 КПК України, сторона обвинувачення приходить до висновку, що вилучені речі та предмети, які було вилучено під час проведення особистого обшуку затриманого громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зберігли на собі сліди вчинення злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування кримінального провадження. Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого досудового розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, перетворення, передачі, відчуження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно. «Справедливий баланс» та пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти, на думку сторони обвинувачення збережено, оскільки приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення речових доказів, призведе до негативних наслідків для матеріалів кримінального провадження, а отже, до втрати доказів вчинення протиправної діяльності. Оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, сторона обвинувачення приходить до висновку, що заборона розпоряджатися ним (зміна права власності, перереєстрація, тощо), відповідають вимогам проведення досудового розслідування. Таким чином, необхідним та достатнім для запобігання вказаним ризикам є визначення виду обмеження у вигляді заборони розпоряджатися та користуватися майном. Виходячи із потреб досудового розслідування, а також враховуючи те, що вищевказане майно містить інформацію яка б мала значення для подальшого досудового розслідування вказаного кримінального провадження, може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування кримінального провадження, тому виникла необхідність у накладенні арешту на майно. Застосування зазначених обмежень надасть змогу зберегти майно у первісному стані, унеможливить його подальше розпорядження, користування та можливості приховування, зникнення, втрати, перетворення та передачі. Враховуючи викладене, просив задовольнити дане клопотання та винести ухвалу про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000638, що вилучено в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою збереження речових доказів, а саме: мобільний телефон марки «Moto E15», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ICCID: НОМЕР_3 з номером телефону НОМЕР_4 .

Прокурор приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, вказане клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Третя особа стосовно майна якої вирішується питання про арешт майна та його законний представник в судове засідання з`явились, проти задоволення клопотання не заперечували.

Вислухавши учасників, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000638 (виділення матеріалів досудового розслідування: 10.08.2024 року), 07.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 114-1 КК України, 13.09.2024 року - ч. 1 ст. 114-1 КК України, 02.12.2024 року - ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, 17.02.2025 року - ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, 17.02.2025 року - ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, 20.02.2025 року - ч. 2 ст. 194 КК України, 18.04.2025 року - ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, 21.04.2025 року - ч. 1 ст. 114-1 КК України, 21.04.2025 року - ч. 2 ст. 113 КК України; 16.07.2025 року - ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України (а.с. 6 - 11).

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.01.2026 року (справа №760/1309/26), клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури, про надання дозволу на проведення обшуку у кримінальному проваджені № 0000638, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.08.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, - задоволено частково; надано дозвіл старшому слідчому слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області майору юстиції ОСОБА_9 , а також слідчим, які входять до складу слідчої групи у даному кримінальному проваджені на проведення обшуку в кімнаті гуртожитку Комунального закладу професійної освіти «Київський професійний коледж будівництва та архітектури», де фактично проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 з метою відшукання: записників, блокнотів, чорнових записів, банківських карток, рахунків, договорів, персональних електронно-обчислювальних машини та інших електронних приладів (комп`ютери, ноутбуки, планшети, жорсткі диски, флеш накопичувачі тощо), на яких зберігається або може зберігатися інформація із відомостями про обставини, що встановлюються у даному кримінальному провадженні, інші документи та предмети (записники, блокноти, зошити тощо) з відомостями, що свідчать про вчинення злочину та були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, мобільні телефони, які використовуються для зв?язку та передачі інформації між учасниками вчинення злочину (приватне спілкування між співучасниками злочину за допомогою програмного забезпечення для обміну повідомленнями (месседжерів «Whatsapp», «Viber», «Threema», «Signal», «Telegram», тощо) на яких може міститися інформація щодо обставин вчинення злочину; надано дозвіл на огляд та копіювання: персональних електронно-обчислювальних машин, мобільних телефонів та електронних приладів (комп`ютери, ноутбуки, планшети, жорсткі диски, флеш накопичувачі), на яких зберігається інформація із відомостями про обставини кримінального правопорушення - із залученням відповідних фахівців та спеціалістів, а у разі якщо доступ до вищезазначених електронних інформаційних систем або їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту - на вилучення вищевказаних електронних носіїв інформації та засобів мобільного зв`язку (а.с. 106 - 110).

Відповідно до Протоколу обшуку від 30.01.2026 року, при проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_2 у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Moto E15», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ICCID: НОМЕР_3 з номером телефону НОМЕР_4 (а.с. 111 - 115).

Постановою про визнання речовим доказом від 30 січня 2026 року, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000638 від 10.08.2024 року майно, що було вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон марки «Moto E15», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ICCID: НОМЕР_3 з номером телефону НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_4 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000638, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.08.2024 року (а.с. 123- 125).

Таким чином, слідчим суддею було встановлено, що до клопотання додані копії документів, що підтверджують обставини, викладені у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання та доданих до нього документів вбачається що майно, яке було вилучено при проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон марки «Moto E15», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ICCID: НОМЕР_3 з номером телефону НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_4 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000638 від 10.08.2024 року.

Прокурор звернувся до слідчого судді у строки, встановлені ч. 5 ст. 171 КПК України.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що існують підстави, визначені у ч. 2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на зазначене вище майно з метою збереження речових доказів.

Тож, клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурорка відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000638, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, та додані до нього матеріали, містять у собі підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна на вилучені речі та конкретизовано майно, що належить арештувати, тобто клопотання оформлене відповідно до вимог ст.171 КПК України.

Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням введеного в Україні воєнного стану, принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення або втрати майна, зазначеного у клопотанні прокурора майна, що визнано речовим доказом, чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та зашкодити інтересам держави.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170 - 175, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000638, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт (з забороною користування та розпорядження) на майно, яке було вилучено 30 січня 2026 року при проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон марки «Moto E15», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ICCID: НОМЕР_3 з номером телефону НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_4 ,

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, підозрюваному, захиснику. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту оголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1