Справа №567/1697/25
Провадження №1-кп/567/42/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м.Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000241 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хрінів Острозького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до рішення Острозької міської ради Рівненської області № 2 від 20.11.2020 року ОСОБА_4 набув повноважень депутата Острозької міської ради Рівненської області.

Так, в 2023 році (точний час органом досудового розслідування не встановлено), знаходячись поблизу вулиці Заводська в с.Оженин Рівненського району Рівненської області (Острозька МТГ), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та протиправність своїх дій, незаконно, без будь-якого передбаченого законом на це відповідного дозволу, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, придбав шляхом привласнення знайденого:

- корпус гранати із запалом, яка згідно з висновком експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України СЕ-19/118-24/12714-ВТХ від 29.11.2024 року є корпусом наступально осколкової ручної гранати РГН та засобом підриву (підривачем), ударно-дистанційним запалом УДЗ. При конструктивному поєднані корпус наступально осколкової ручної гранати РТН ударно-дистанційним запалом УДЗ утворюють наступально осколкову ручну гранату РГН, яка належить до бойових припасів;

- боєприпаси до вогнепальної стрілецької зброї:

- 3 (три) об`єкти, зовні схожих на патрони, які згідно з висновком експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України СЕ-19/118-24/12709-БЛ від 23.10.2024 року є пістолетними патронами калібру 9x18мм із кулями зі сталевим осердям (57-Н-181С), придатними для стрільби;

- 37 (тридцять сім) об`єктів, зовні схожих на патрони, які згідно з висновком експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України СЕ-19/118-24/12711-БЛ від 23.10.2024 року - 17 (сімнадцять) є бойовими гвинтівочними патронами калібру 7,62x54R з кулями «ЛПС» із сталевим осердям (57-Н-323С) зразка 1953 року та 20 (двадцять) є бойовими гвинтівочними патронами калібру 7,62x54R з бронебійно-запалювальними кулями «Б-32» (57-53-322, 57-БЗ-323), зразка 1932 року;

- 56 (п`ятдесят шість) об`єктів, зовні схожих на патрони, які згідно з висновком експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України СЕ-19/118-24/12712-БЛ від 24.10.2024 року - 52 (п`ятдесят два) є проміжними патронами калібру 5,45х39мм з кулями зі сталевими сердечниками «ПС» (7Н6, 7Н6М) зразка 1974 року та 4 (чотири) є бойовими проміжними патронами калібру 5,45x39 мм з кулями з підвищеною пробивною здатністю із сталевими сердечниками (7Н10, 7Н10М), зразка 1974 року;

- 60 (шістдесят) об`єктів, зовні схожих на патрони, які згідно з висновком експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України СЕ-19/118-24/12713-БЛ від 24.10.2024 року - 60 (шістдесят) є боєприпасами вогнепальної стрілецької зброї. Досліджувані об`єкти є проміжними бойовими патронами калібру 5,45x39 мм з кулями із сталевими осердями (7Н6, 7Н6М), зразка 1974 року.

В подальшому, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для. відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 №622, ОСОБА_4 переніс дані бойові припаси до свого місця проживання, що розташоване в АДРЕСА_1 , де без передбаченого законом дозволу, умисно, без мети збуту, зберігав їх за місцем свого проживання до моменту проведення санкціонованого обшуку 15.10.2024 року.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, тобто придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

24.03.2026 р. між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000241 від 11 вересня 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 , з участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України щодо обставин, викладених у повідомленні про підозру від 31.07.2025 р., які є аналогічними до обставин, викладених в обвинувальному акті від 17.09.2025 року, ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення якого ставиться йому у провинута зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри та обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовомузасіданні просив затвердити угоду та призначити узгоджене сторонами угоди покарання, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, вчиненому при обставинах, зазначених в обвинувальному акті від 17.09.2025 року, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Пояснив, що він розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду. Обвинувачений до вчиненого ставиться критично, про вчинене шкодує та щиро розкаюється. Пояснив, що добровільно надав допомогу Збройним Силам України у сумі 40 000 грн. та зазначив, що спроможний сплатити штраф у разі застосування судом ч.1 ст.69 КК України та призначення йому покарання у вигляді штрафу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснила, що її підзахисний свою провину у вчинені злочину як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклав добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченого немає, а тому не вбачає перешкод для затвердження такої угоди.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відноситься до тяжких злочинів, санкція якого не передбачає альтернативних видів покарання, окрім як позбавлення волі.

Судом встановлено та будь-ким з учасників кримінального провадження не заперечується факт вчинення ОСОБА_4 тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України при обставинах, вказаних в обвинувальному акті.

В угоді про визнання винуватості сторонами угоди вказано пом`якшуючі обставини, передбачені ст.66 КК України, а саме: щире каяття, добровільне надання допомоги Збройним Силам України шляхом перерахування коштів у сумі 40 000 грн.

Відповідно до укладеної угоди та обвинувального акту обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, відсутні.

Судом встановлено в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та закону, обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України.

Також судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, а також розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

При узгоджені виду та міри покарання сторони угоди, крім врахування сукупності пом`якшуючих обставин та за відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, виходили з того, що таке покарання має відповідати загальним засадам призначення покарання та має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

В угоді сторони зазначили, що ОСОБА_4 добровільно надав допомогу Збройним Силам України шляхом перерахування коштів у сумі 40 000 грн. на відповідний рахунок, що об`єктивно підтверджується дослідженою судом банківською квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 20.03.2026 року.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про визнання винуватості, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, в тому числі узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України відповідає вимогам закону про кримінальну відповідальність.

Правила призначення покарання встановлені КК України. Відповідно до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання, яке понесе винна особа.

Суд, при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання, зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

Так, згідно із ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, мотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 409 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, в тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п.3 ч.1 ст.65 КК України). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК України мають право, використовуючи положення ст.69 КК України, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч.2 ст.69 КК України.

Суд вважає, що зміст угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про визнання винуватості для цілей норм ч.4 ст.469, п.7 ст.474 КПК України. Обґрунтованих підстав обмежувати дію принципу диспозитивності у даному кримінальному провадженні суд не встановив. Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам ст.ст.65-67 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.53 КК України.

Беручи до уваги, що в діях обвинуваченого є кілька обставин, які пом`якшують його покарання, зокрема, щире каяття у скоєному, добровільне надання допомоги Збройним Силам України у сумі 40 000 грн., котрі істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також враховуючи дані про його особу, та виключно позитивну характеристику з місця проживання та роботи, суд погоджується з пропозицією сторін угоди про визнання винуватості щодо застосування до обвинуваченого положень ч.1 ст.69 КК України та при призначенні покарання вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, у виді штрафу, яке на думку суду буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

Таким чином, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених КК України.

Підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості судом не встановлено.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання та в судовому засіданні не повідомив про наявність перешкод для його виконання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи наведені доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, вважаєдоведеним у судовому засіданні, що ОСОБА_4 придбав, носив та зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу, а тому його дії кваліфікує за ч.1 ст.263 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке кваліфікується як тяжкий злочин.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він працевлаштований, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно.

Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» №147 від 17.10.2024 р. ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості є щире каяття та добровільна допомога Збройним Силам України в сумі 40 000 грн., водночас обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Раніше застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту в ході судового розгляду закінчився, та нового клопотання щодо обрання запобіжного заходу не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження та обвинувального акту вбачається, що витрати на проведення п`яти судових експертиз у даному кримінальному провадженні становлять 16 713,90 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з проведенням експертиз у вказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 124, 314, 374, 475 КПК України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду від 24.03.2026 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України таіз застосуванням ст.69 КК України призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 24.03.2026 року покарання у виді штрафу у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 16 713,90 грн. витрат на проведення експертиз.

Речові докази у справі :

- корпус гранати із запалом, яка є корпусом наступально осколкової ручної гранати РГН та засобом підриву (підривачем), ударно-дистанційним запалом УДЗ. При конструктивному поєднані корпус наступально осколкової ручної гранати РТН ударно-дистанційним запалом УДЗ утворюють наступально осколкову ручну гранату РГН, яка належить до бойових припасів - поміщену у першопочаткову упаковку опечатані бирками № 7642966 та №7642967 та передані на відповідальне зберігання до камери схову відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області передати на потреби Збройних Сил України;

- 3 (три) пістолетні патрони калібру 9x18 мм із кулями зі сталевим осердям (57-Н-181С) та 7 (сім) холості (шумові) пістолетні патрони калібру 9 мм Р.А.К. 3 (три) цілих холостих патронів, переупаковані до сейф-пакета Національна поліція України № SUD 2090620, передані на відповідальне зберігання до камери схову відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - передати на потреби Збройних Сил України; та 7 (сім) експериментально відстріляних та демонтованих патронів, переупакованих до сейф-пакета Національна поліція України № SUD 2090621, передані на відповідальне зберігання до камери схову відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - знищити;

- 37 (тридцять сім) патронів з яких - 17 (сімнадцять) є бойовими гвинтівочними патронами калібру 7,62x54R з кулями «ЛПС» із сталевим осердям (57-Н-323С) зразка 1953 року та 20 (двадцять) є бойовими гвинтівочними патронами калібру 7,62x54R з бронебійно-запалювальними кулями «Б-32» (57-53-322, 57-БЗ-323), зразка 1932 року. 27 (двадцять сім) цілих патронів, переупаковані до сейф-пакета Національна поліція України № SUD 2090623, передані на відповідальне зберігання до камери схову відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - передати на потреби Збройних Сил України; та 10 (десять) експериментально відстріляних та демонтованих патронів, переупаковані до сейф-пакета Національна поліція України № SUD 2090622, передані на відповідальне зберігання до камери схову відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - знищити;

- 56 (п`ятдесят шість) патронів, з яких - 52 (п`ятдесят два) є проміжними патронами калібру 5,45х39мм з кулями зі сталевими сердечниками «ПС» (7Н6, 7Н6М) зразка 1974 року та 4 (чотири) є бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 мм з кулями з підвищеною пробивною здатністю із сталевими сердечниками (7Н10, 7Н10М), зразка 1974 року. 25 (двадцять п`ять) цілих патронів переупаковано до сейф-пакета Національна поліція України № SUD 2090627, передані на відповідальне зберігання до камери схову відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - передати на потреби Збройних Сил України; та 31 (тридцять один) експериментально відстріляних та демонтованих патрони, переупаковано до сейф-пакета Національна поліція України № SUD 2090626, передані на відповідальне зберігання до камери схову відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - знищити;

- 60 (шістдесят) патронів, з яких - 60 (шістдесят) є боєприпасами вогнепальної стрілецької зброї та є проміжними бойовими патронами калібру 5,45х39 мм з кулями із сталевими осердями (7Н6, 7Н6М), зразка 1974 року. 50 (п`ятдесят) цілих патронів переупаковано до сейф-пакета Національна поліція України № SUD 2090625, передані на відповідальне зберігання до камери схову відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - передати на потреби Збройних Сил України; та 10 (десять) експериментально відстріляних та демонтованих патрони, переупаковані до сейф-пакета Національна поліція України № SUD 2090624, передані на відповідальне зберігання до камери схову відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1