СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/1410/25
пр. № 1-кп/759/503/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.08.2024 року за № 0000249 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Углегорськ Донецької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-04.10.2023 року Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1(один) рік;

-31.03.2025 Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч. 1, ч.2 ст. 309 КК України, на підставі ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, до 1 (одного) року 1 (одного) місяці позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим 04.10.2023 року Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1(одного) року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1(один) рік, вчинив новий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 23.08.2024 року приблизно 06:00год., перебуваючи на виїзді з с. Софіївська Борщагівка, Київської області, точна адреса невідома, побачив на узбіччі дороги поліетиленовий пакет з вмістом наркотичного засобу та рослиною, обіг якого обмежено - канабіс. В цей час у останнього винник злочинний умисел направлений на незаконне придбання та зберігання даного наркотичного засобу для особистого вживання без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, ОСОБА_3 підняв та поклав вказаний поліетиленовий пакет, в якому знаходився наркотичний засіб та рослина, обіг якої обмежено -канабіс, до центрального відділення рюкзака, який був при ньому на той час, тим самим, умисно незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати при собі, для особистого вживання без мети збуту.

Після чого, ОСОБА_3 вказаного дня, тобто 23.08.2024, продовжуючи свої злочинні дії, незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб та рослину - канабіс, приніс до станції метро «Святошин» КП «Київський метрополітен», де в подальшому перебуваючи у вестибюлі зазначеної вище станції метрополітену, приблизно о 07 год. 15 хв., і був зупинений працівником поліції та затриманий відповідно до ст. 298-2 КПК України.

Після чого, на підставі ч. 6 ст. 298-2 КПК України, в присутності двох запрошених понятих чоловічої статі, було проведено особистий обшук ОСОБА_3 , в ході якого виявлено та вилучено із центрального відділення рюкзака останнього поліетиленовий пакет з наркотичним засобом та рослиною - канабіс, який він незаконно придбав та зберігав за вищевикладених обставин, для особистого вживання, без мети збуту.

Вилучений 23.08.2024 у ОСОБА_3 та наданий на дослідження об`єкт є наркотичним засобом та рослиною, обіг якого обмежено - канабіс, загальна маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 20,79 г.

Канабіс, згідно з Списком №1 «Наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено» Таблиці ІІ Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 06.05.2000 №770, є наркотичним засобом та рослиною, обіг якого обмежено.

Крім того, встановлено що згідно Наказу Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 № 188 (у реакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 № 634) «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», а саме «Таблиці 1», маса вилученої у ОСОБА_3 речовини рослинного походження - канабіс - 20,79 г. відноситься до невеликих розмірів.

Дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю та надав показання, за змістом яких він по дорозі на роботу на узбіччі підняв наркотичний засіб (канабіс), який поклав у свій рюкзак для власного вживання, але коли спускався у метро, під час поверхневої перевірки працівники поліції вилучили у нього з рюкзака пакет з канабісом (обсяг канабісу підтвердив). Дату та місце скоєння кримінального правопорушення не оспорював. У скоєному щиро розкаявся, зазначив, щоусвідомлює протиправність своєї поведінки та засуджує свої дії.

Згідно ст.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини та не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Суд також пересвідчився в тому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, підстави вважати, що обвинувачений оговорює себе або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, відсутні. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України віднесено до категорії нетяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінює свою поведінку, особу обвинуваченого, який раніше судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 ,та ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштований, з 07.10.2024 року перебуває на обліку у лікаря - психіатра за місцем проживання (психічні та поведінкові розлади внаслідок комбінованого вживання канабіноїдів та алкоголю, вживання зі шкідливими наслідками).

Обставиною, які згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

З огляду на вищевикладене, виходячи із сукупності усіх обставин кримінального провадження, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства неможливе та вважає за потрібне призначити йому покарання в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений 31.03.2025 Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч. 1, ч.2 ст. 309 КК України, на підставі ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, до 1 (одного) року 1 (одного) місяці позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 70 ч. 4 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність призначення остаточного покарання ОСОБА_3 відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, та до покарання за даним вироком частково приєднує покарання за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 31.03.2025 року, призначивши ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення як підсудним, так й іншими особами нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, які складають 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн. 70 коп. (висновок експерта № СЕ-19/111-24/48678-НЗПРАП від 14.10.2024).

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься й питання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд враховує, що згідно повідомлення ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» Міністерства юстиції України від 11.12.2025 року ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 31.03.2025 року у вказаній установі з 09.07.2025 року (початок терміну відбування покарання 23.06.2025), а відтак суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого до набрання вироком законної сили запобіжного заходу.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, до покарання за даним вироком, шляхом часткового складання покарань, приєднати покарання за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 31.03.2025 року, призначивши ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк остаточно визначеного покарання ОСОБА_3 обчислювати з 23.06.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, які складають 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн. 70 коп.

Речові докази: наркотичний засіб - канабіс, масою 20,79 г.- знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1