У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

02.03.2026 м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000888 від 03 грудня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Стрільськ, Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.350, ч.2 ст.350, ч.2 ст.350, ч.2 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и в :

Слідчий ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 звернувся з клопотанням, погодженим із прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 03.12.2025, близько 20:00 год., ОСОБА_4 , знаходячись на вул. Єфремова, поблизу будинку №10, в м. Львові, був зупинений працівниками поліції ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області та групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , які відповідно виконували свої функціональні обов`язки визначені ч. 5 ст.24 ЗУ «Про національну поліцію» та ст. 22 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме здійснювали патрулювання щодо оповіщення населення під час мобілізації, перебували у форменому одязі із відповідними знаками розрізнення та діяли у межах своїх повноважень. В ході перевірки військово-облікових документів у ОСОБА_4 , останній знаходячись у службовому автомобілі ІНФОРМАЦІЯ_2 марки Hyundai H-1 р.н. НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, з метою припинення службової діяльності оператора 600543А ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, завдав один удар предметом з колото-ріжучими поверхнями ( ножем ), який мав при собі, по тілу ОСОБА_7 , а саме в ділянку правого стегна, спричинивши колото-різану рану правого стегна з ушкодженням (розривом) поверхневої і глибокої стегнових артерій і стегнової вени, поліорганну недостатність, які були небезпечними для життя в момент заподіяння та згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження службовій особі, у зв`язку з її службовою діяльністю, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.350 КК України; у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України; в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження службовій особі, у зв`язку з її службовою діяльністю, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.350 КК України; в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження службовій особі, у зв`язку з її службовою діяльністю, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.350 КК України; в носінні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

Зазначає, що ухвалою Франківського районного суду м.Львова продовжено строк досудового розслідування до 04.03.2026.

19.02.2026 прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 надано доручення про проведення повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України підозрюваному ОСОБА_4 , його захиснику ОСОБА_5 , потерпілим. Матеріали вказаного кримінального провадження складається з 6 томів, які прошиті та пронумеровані.

19.02.2026 року підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_5 надано доступ до матеріалів кримінального провадження та речових доказів, надано всі копії з вищевказаних матеріалів у електронному та паперовому форматі та 19.02.2026 захисник ОСОБА_5 письмово повідомив, що у зв`язку із об`ємністю матеріалів, йому потрібен достатній час для ознайомлення, тому прибуде 26.02.2026 для проведення подальших вимог ст. 290 КПК України, позицію захисника підтримав підозрюваний ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, просить клопотання задоволити та прожовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав, викладених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 стосовно клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт або визначити розмір застави.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в ході судового розгляду, СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000888 від 03.12. 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 350, ч.2 ст. 350, ч.2 ст. 350, ч.2 ст. 263 КК України.

04.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 350 КК України.

19.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 350, ч.2 ст. 350, ч.2 ст. 350, ч.2 ст. 263 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 350, ч.2 ст. 350, ч.2 ст. 350, ч.2 ст. 263 КК України, які згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді, позбавлення волі, що відповідно до ст. 183 КПК України не перешкоджає застосуванню до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання особи під вартою.

Європейський Суд з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю матеріалів кримінального провадження, зокрема: протоколами оглядів місць події 03.12.2025; постановами про визнання речовими доказами та долучення до матеріалів кримінального провадження; протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення; протоколом огляду трупа у приміщенні моргу, що по вул. Пекарська, 52 у м. Львові; висновками судово-медичних експертиз проведених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ; протоколом допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; протоколом допитів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; іншими матеріалами в сукупності.

Наведене здатне переконати стороннього неупередженого спостерігача у наявності підстав підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні суспільно небезпечних дій, які йому інкриміновані органом досудового розслідування.

Також, слідчим та прокурором належно обґрунтовано наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 в подальшому може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання за вчинений злочин, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

При оцінці ризику переховування від слідства та/або суду може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Слідчий суддя приймає до уваги те, що кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_4 , згідно положень ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та передбачає можливість застосування покарання у вигляді, позбавлення волі, вказують на реальне існування ризиків того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, інкриміноване особі, підлягає врахуванню як один із суттєвих критеріїв при обранні запобіжного заходу.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 у сукупності з іншими обставинами.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання слідчого судді, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, приходить до обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Частиною 1 ст.176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч.3 ст. 176 КПК України).

Фактично, слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, слідчий суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Так, застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання є недостатнім для запобігання ризикам, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді поруки є недостатнім для запобігання ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки не встановлено осіб, які б взяли його на поруки та заслуговують на довіру чи особливу довіру, а тому такі не можуть забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, крім того, застосування запобіжного заходу у виді застави до підозрюваного є недоцільним, оскільки останній не має офіційного джерела доходів, офіційно не працевлаштований, а відтак такий запобіжний захід є недоцільним та недостатнім для запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Окрім цього, слідчим суддею встановлено, що застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є недостатнім для запобігання ризикам, оскільки враховуючи міру покарання, яка може бути застосована судом у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні вказаного злочину, останній зможе ухилитися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Відтак, на думку слідчого судді, застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання реалізації ним встановлених ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. Крім того, слідчий суддя ґрунтує свої твердження на підставі сукупного аналізу як і обставин можливого вчинення кримінального правопорушення, так і зазначених характеризуючих відомостей про особу підозрюваного.

Таким чином, зважаючи на доволі високі встановлені при розгляді клопотання ризики переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, з урахуванням його особистих характеристик, слідчий суддя дійшов висновку, що до ОСОБА_4 слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак, з урахуванням наведеного, вважаю, що підстав для обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, немає, оскільки в даному випадку такі є недієвими запобіжними заходами для запобігання ризикам, визначеними ст.177 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя має право при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, з урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин, слідчий суддя вважає за можливе не визначати ОСОБА_4 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 350, ч.2 ст. 350, ч.2 ст. 350, ч.2 ст. 263 КК України, альтернативну заставу.

Суд бере до уваги те, що строк досудового розслідування продовжений до 04.03.2026.

19.02.2026 досудове розслідування кримінального провадження №0000888 від 03.12.2025 завершено, прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, а стороні захисту надано доступ до матеріалів досудового розслідування у порядку ст.290 КПК України.

За ч. 5 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки досудового розслідування, визначені ст. 219 КПК України.

Таким чином, з 19.02.2026 до завершення ознайомлення сторонами із матеріалами досудового розслідування у порядку ст. 290 КПК України зупиняється обрахування строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000888 від 03.12.2025.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про доцільність застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком 30 днів, оскільки такий строк є достатнім та співмірним для завершення досудового розслідування і проведення необхідних процесуальних дій.

Відтак слід продовжити застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 30 днів, тобто до 31.03.2026 року включно, без можливості внесення застави.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 194, 196, 197, 372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 задоволити частково.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 30 (тридцять) днів, тобто до 31.03.2026 включно, без можливості внесення застави.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного та направити начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 05.03.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1