Справа № 135/309/26
Провадження № 1-кп/135/93/26
У Х В А Л А

іменем України

24.03.2026 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , учасників кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108 від 15.05.2023, за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000108 від 15.05.2023 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

1. На виконання вимог ст.ст. 342-345 КПК України, з`ясувавши думки учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, ознайомившись з обвинувальним актом, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з наступних підстав.

Під час підготовчого судового засідання підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, не встановлено.

Кримінальне провадження підсудне Ладижинському міському суду Вінницької області відповідно до вимог ч.1 ст.32 КПК України.

Обвинувальний акт складено у відповідності з вимогами кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Відповідно до ст.27 КПК України розгляд кримінального провадження слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

2. В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає; ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не зникли та не зменшились. Підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Потерпілий ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора, наполягав на необхідності продовження обвинуваченому запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження щодо клопотання про продовження запобіжного заходу, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Тримання під вартою, за нормами ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.01.2026 до підозрюваного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, було встановлено слідчим суддею при вирішенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

З моменту направлення до суду обвинувального акту в силу ч.2 ст.42 КПК України ОСОБА_6 набув процесуального статусу обвинуваченого. Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 надійшов на розгляд суду, а отже є достатні підстави вважати щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Досліджуючи питання наявності ризиків, для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу, суд зазначає при розгляді клопотань слідчого про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу слідчим суддею було встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, які не зменшилися та не втратили своєї актуальності.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується зокрема у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим був об`явлений у розшук, що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема в рішенні від 26.06.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (§80, заява №33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

У пункті 51 рішення ЄСПЛ у справі «Летелье проти Франції» від 26.06.1991 року (Заява №12369/86) суд зазначив, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Наявність ризику впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Оскільки судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, не виключена ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_6 , не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, у якому останній обвинувачується, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до відмови від дачі показань в суді, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий. Судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, не працевлаштований, не одружений, міцних соціальних зв`язків не має, що дає можливість допустити існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, встановлені під час розгляду клопотання обставини дають підстави стверджувати, що ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків і потерпілого у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення є актуальними.

Вищевикладені обставини, а також конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та покарання, яке йому загрожує, у своїй сукупності дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його можливу поведінку, високим є ризик уникнення обвинуваченого від правосуддя з метою уникнути можливого покарання, незаконного впливу на потерпілих та свідків обвинувачення, вчинення іншого кримінального провадження.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність встановлених в провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, або виникнення будь-яких нових обставин, які б свідчили про необхідність застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою стороною захисту не наведено, а судом не встановлено.

Отже, на думку суду, встановленим судом ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Таким чином, на підставі ст.ст.177, 178, 194 КПК України, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжного заходу, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_6 , доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тяжкість покарання яке йому загрожує у разі визнання винним, даних про його особу, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, і розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, а також те, що для запобігання ризиків, які встановлені судом застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме розгляду кримінального провадження, враховуючи інтереси правосуддя, суд вважає можливим продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 травня 2026 року включно.

3. У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 заявив клопотання про направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України до Гайсинського районного суду Вінницької області для вирішення питання про його об`єднання з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України, яке тривалий час перебуває в провадженні цього суду, оскільки ці особи, обвинувачуються у вчиненні одного кримінального правопорушення.

Прокурор заперечував проти заявленого потерпілим клопотання про передачу справи за підсудністю до Гайсинського районного суду Вінницької області, зазначив, що кримінальне провадження підсудне Ладижинському міському суду Вінницької області в межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Захисник та обвинувачений заперечили проти передачі кримінального провадження за підсудністю.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.32 КПК України, якою визначено територіальну підсудність, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Як встановлено із обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, місцем вчинення якого є місто Ладижин Гайсинського району Вінницької області.

Таким чином, в даному випадку мають бути застосовані правила частини першої статті 32 КПК України.

Відповідно до вимог, зазначених у ст. 34 КПК України, кримінальне провадження може бути передано на розгляд іншого суду, за наявності певних обставин, вказаних в частині першій вказаної статті, зокрема якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

Відповідно до ч.1 ст.30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Суд враховує, що згідно з п.6 ч.2 ст.412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для скасування судового рішення у справі в будь-якому разі.

Отже, жодних підстав, передбачених ст.34 КПК України для ініціювання передачі кримінального провадження за підсудністю до Гайсинського районного суду Вінницької області, судом не встановлено.

4. В ході підготовчого судового засідання встановлено, що разом із обвинувальним актом до суду надійшов цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та матеріальної шкоди.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 просив прийняти його позовну заяву до розгляду, визнати його цивільним позивачем, а ОСОБА_6 цивільним відповідачем.

Прокурор не заперечував проти прийняття цивільного позову до розгляду у кримінальному провадженні.

Захисник та обвинувачений зазначили, що позовна заява ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, тому просили залишити її без руху для усунення недоліків.

Вивчивши позовну заяву, суд дійшов переконання про наявність підстав для залишення такої без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

В порушення ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; відомостей щодо позивача та відповідача (прізвище, ім`я та по батькові, їх місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі); зазначення ціни позову; обґрунтований розрахунок сум, щодо яких ставиться питання про стягнення; змісту позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, в порушення ч.1 ст.177 ЦПК України ОСОБА_4 до позовної заяви не долучено її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, для вручення відповідачу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У зв`язку із наведеним, враховуючи, що позовна заява ОСОБА_4 подана без додержання вказаних вище вимог, недоліки позовної заяви є такими, що унеможливлюють її розгляд, її необхідно залишити без руху для усунення недоліків позовної заяви, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 27, 176, 177, 178, 183, 194, 314-316, 369-372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, до судового розгляду у залі судового засідання Ладижинського міського суду Вінницької області на 03 квітня 2026 року о 12 годин 00 хвилин.

Розгляд кримінального провадження буде здійснюватися у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 22 травня 2026 року включно.

У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про передачу кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, на розгляд Гайсинського районного суду Вінницької області відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишити без руху.

Надати ОСОБА_4 строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подачі позовної заяви із зазначенням: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; відомостей щодо позивача та відповідача (прізвище, ім`я та по батькові, їх місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі); ціни позову; обґрунтованого розрахунку сум, щодо яких ставиться питання про стягнення; змісту позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; доказів, що підтверджують вказані обставини, а також з наданням до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі виконання недоліків поданої заяви відповідно до ухвали суду у встановлений строк, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. У разі не усунення недоліків поданої заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілого, захисника, свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

Обвинуваченого ОСОБА_6 викликати через адміністрацію ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області протягом п`яти днів з дня її оголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 27.03.2026.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області ОСОБА_1