УХВАЛА

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 646/4105/18

провадження № 51-243км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000684 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, жителя АДРЕСА_1 (проживає без реєстрації на АДРЕСА_2 ), раніше неодноразово засудженого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 липня 2024 року та вирок Харківського апеляційного суду від 13 березня 2025 року щодо нього,

встановив:

У провадженні Суду перебуває зазначена вище касаційна скарга.

До початку судового розгляду від засудженого ОСОБА_6 надійшло клопотання про відмову від захисника ОСОБА_7 та призначення іншого. У клопотанні засуджений повідомляє, що він та захисник ОСОБА_7 не змогли погодити лінію захисту, що під час їхнього особистого спілкування адвокат повідомив, що не вбачає перспектив для позитивного вирішення його касаційної скарги та фактично висловив небажання здійснювати належний захист його інтересів, що, посилаючись на свою зайнятість у інших справах, повідомив про неможливість приділити належну увагу підготовці до здійснення його захисту, з огляду на що захисник фактично сам запропонував заявити йому відвід. Вказане дає підстави засудженому стверджувати, що участь захисника ОСОБА_7 у кримінальному провадженні є формальною і таку поведінку адвоката не можна вважати належним здійсненням захисту.

Також до початку судового розгляду від захисника ОСОБА_7 надійшло клопотання про заміну засудженому ОСОБА_6 захисника. У клопотанні захисник повідомив, що під час його конфіденційної зустрічі в ДУ «Київський слідчий ізолятор» із засудженим вони не змогли дійти згоди щодо стратегії захисту, вказує про наявність непереборних розбіжностей між ним та підзахисним.

На підтвердження цих обставин захисник надає протокол узгодження правових позицій, який засуджений ОСОБА_6 підписувати відмовився, проте власноруч вказав, що позиція не узгоджена.

Крім того, захисник зазначає про неможливість здійснювати захист ОСОБА_6 через стан власного здоров`я. Повідомляє, що він звертався до Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги з вимогою про заміну захисника у зв`язку з хворобою, однак Північний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги відмовив у заміні захисника засудженому ОСОБА_6 .

Заслухавши думки прокурора, засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані клопотання просили їх задовольнити, перевіривши матеріали справи у відповідній частині, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 318 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку. Судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 52 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 47 КПК захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

Захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного, обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

Частиною 4 ст. 47 КПК встановлено випадки, у яких захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків, де в п. 2 визначено, що захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків у разі незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника.

Згідно з ч. 1 ст. 324 КПК, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду.

Одночасно, якщо причина неприбуття є неповажною, суд порушує питання про відповідальність прокурора або адвоката, які не прибули, перед органами, що за законом уповноважені притягати їх до дисциплінарної відповідальності.

За вироком Харківського апеляційного суду від 13 березня 2025 року ОСОБА_6 засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі. Вказаний злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а тому, за вимогами ч. 1 ст. 52 КПК, участь захисника є обов`язковою у цьому кримінальному провадженні.

У судовому засіданні 19 березня 2026 року захисник, одночасно стверджуючи про незадовільний стан здоров`я, що перешкоджає йому здійснювати захист ОСОБА_6 без надання Суду підтверджувальних документів та про відсутність згоди щодо стратегії захисту, про що він дізнався 09 березня 2026 року, порушує питання про усунення його від виконання обов`язків, покладених на нього Північним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги дорученням від 20 жовтня 2025 року

№ 004-260013340 для здійснення захисту ОСОБА_6 .

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 47 КПК у їх взаємозв`язку з тими, про які йдеться в ч. 1 ст. 52 цього Кодексу, захисник ОСОБА_7 не має права відмовитися від виконання своїх обов`язків у зв`язку з незгодою із засудженим щодо вибраного ним способу захисту, отже відсутні підстави для задоволення його клопотання про заміну ОСОБА_6 захисника.

Разом із тим відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правничу допомогу» адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, може бути замінено на адвоката або працівника такого центру за рішенням центру з надання безоплатної правничої допомоги у разі, зокрема, неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору.

Суд встановив, що 20 жовтня 2025 року Північний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги видав адвокату ОСОБА_7 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 08 червня 2006 року № НОМЕР_1) доручення № 004-260013340 для здійснення захисту засудженого ОСОБА_6 .

Лише 19 листопада 2025 року захисник прибув до Верховного Суду та ознайомився з матеріалами кримінального провадження, власноруч зазначив, що повністю ознайомлений із матеріалами справи, отримав копії касаційної скарги, був повідомлений, що судовий розгляд призначено на 04 грудня 2025 року.

З матеріалів справи вбачається, що з 01 грудня 2025 року захиснику ОСОБА_7 відомо, що засуджений ОСОБА_6 з 27 листопада 2025 року перебуває в ДУ «Київський слідчий ізолятор», куди доставлений із ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№ 31)», про що захисник особисто письмово повідомив Верховний Суд.

У судове засідання, призначене на 04 грудня 2025 року, адвокат ОСОБА_7 не з`явився, подав заяву про відкладення судового засідання, де посилався на участь в іншому судовому засіданні в цивільній справі, а також на необхідність конфіденційного побачення з підзахисним, повідомив до того ж, що він продовжує знайомитися з матеріалами провадження. Засуджений у судовому засіданні висловив бажання мати конфіденційне побачення із захисником та користатися його правовою допомогою.

При цьому надалі захисник не звертався із заявами про необхідність додаткового ознайомлення з матеріалами справи.

18 грудня 2025 року Верховний Суд додатково повідомляв захисника ОСОБА_7 про перебування засудженого ОСОБА_6 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та про його бажання користатися правовою допомогою, надіслав йому відповідну заяву засудженого, направлену останнім на адресу Верховного Суду у зв`язку з відсутністю іншої можливості забезпечити взаємодію із захисником.

У судове засідання, призначене на 15 січня 2026 року, захисник ОСОБА_7 вдруге не з`явився, подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою, при цьому документів, які би підтверджували цей факт, адвокат не надав.

У судове засідання, призначене на 19 лютого 2026 року, захисник вкотре не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Водночас засуджений у судовому засіданні 19 лютого 2025 року повідомив, що не мав зустрічі та конфіденційного спілкування із захисником і висловив міркування з приводу наявності підстав до заміни захисника, який фактично не виконує своїх обов`язків, що досі унеможливлює розгляд його касаційної скарги.

У процесуальній поведінці захисника ОСОБА_7 Верховний Суд вбачає ознаки неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань, що підлягає перевірці в порядку, встановленому Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у межах дисциплінарного провадження.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 54 КПК, за якими, якщо особа наполягає на відмові від захисника, суд зобов`язаний організувати зустріч захисника з засудженим, судовий розгляд було відкладено на 19 березня 2026 року.

З наданих стороною захисту матеріалів вбачається, що 09 березня 2026 року захисник ОСОБА_7 мав конфіденційну зустріч із засудженим ОСОБА_6 .

З огляду на вказане вище Верховний Суд вважає за доцільне прийняти відмову засудженого від захисника ОСОБА_7 та залучити іншого захисника за призначенням для здійснення провадження в розумні строки та реалізації права на захист засудженого ОСОБА_6 .

В Україні право особи на захист гарантовано міжнародними договорами, які ратифікувала Верховна Рада України, Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. У ратифікованих Верховною Радою України Загальній декларації прав людини (ст. 10), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ст. 6), Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (статті 2, 9, 14) закріплено право на справедливий суд, складовою якого є справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку.

Право особи на захист у кримінальному провадженні передбачено положеннями національного законодавства, зокрема ч. 3 ст. 63, п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України та п. 13 ч. 1 ст. 7, ст. 20 КПК. Забезпечення права на захист відповідно до ст. 7 КПК є однією із засад кримінального провадження, зміст якої розкривається в ч. 1 ст. 20 КПК. Так, засуджений має право на захист, яке полягає, серед іншого, у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою захисника в порядку, передбаченому законом, зокрема статтями 45-54 КПК.

Реалізація права особи на правову допомогу за призначенням гарантована в тому числі Законом України «Про безоплатну правничу допомогу».

Суд ураховує і релевантну практику ЄСПЛ у питаннях обов`язку суду забезпечити обвинуваченому дійсний ефективний захист, яка викладена в справах: «Sannino v. Italy», № 30961/03, рішення від 27 квітня 2006 року, § 47; «Guvec v. Turkey», № 70337/01, рішення від 20 січня 2009 року, § 130, де зазначено про те, що у випадку явної неспроможності адвоката, призначеного в рамках програми правової допомоги, забезпечити ефективне представництво, ст. 6 § 3 (с) Конвенції вимагає від національних органів влади втрутитися.

Отже, до завдань суду належить контроль ефективності надання захисту. Національні суди не повинні пасивно спостерігати за випадками неефективного представництва.

Частиною 1 ст. 138 КПК передбачені поважні причини неприбуття особи на виклик. Захиснику як юридично обізнаній особі, яка здійснює захист засудженого за призначенням на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, достеменно відомо про обов`язок належного підтвердження поважності причин неявки, натомість, не з`явившись декілька разів поспіль у судове засідання, таких причин захисник у цьому провадженні не підтвердив.

На думку Суду, захисник мав об`єктивну можливість участі в судових засіданнях, призначених на 04 грудня 2025 року, 15 січня та 19 лютого 2026 року, безпосередньо або в режимі відеоконференції поза межами суду з власних технічних засобів, однак у судове засідання не з`явився, доказів неможливості участі в судовому засіданні безпосередньо або в режимі відеоконференції поза межами суду з власних технічних засобів суду не надав. За таких обставин своїми діями захисник залишив без правової допомоги засудженого.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року (справа № 236/4216/18, провадження № 51-1217км20) наголосив, що звичайно ж не можна вимагати від адвоката, щоб він прибував до підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого за кожною його вимогою, втім захисник має вжити достатніх заходів для того, щоб вчасно зустрітися з підзахисним, проконсультувати його та обговорити лінію захисту.

На переконання колегії суддів, дії захисника ОСОБА_7 які проявляються в систематичному ігноруванні судових засідань у справі за касаційною скаргою засудженого на ухвалені щодо нього судові рішення, тривалому ігноруванні обов`язку зустрітися з підзахисним з метою надати останньому юридичну консультацію та обговорити лінію захисту, призвело до невиправданого затягування судового провадження, що, в свою чергу, зачіпає право засудженого ОСОБА_6 на розгляд кримінального провадження в розумні строки, його право на захист і не свідчить про належне виконання захисником своїх професійних обов`язків, натомість містить ознаки порушень Правил адвокатської етики, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Суд розцінює ці дії як такі, що містять ознаки умисних дій, спрямованих на затягування розгляду справи, з метою перешкоджання здійсненню правосуддя в розумні строки, є неприпустимими, несумісними зі статусом адвоката і такими, що негативно впливають на авторитет суду, підривають престиж адвокатури та адвокатської діяльності в суспільстві й містять ознаки неефективного захисту.

Адвокат, за нормами статей 12, 42, 44, 45 Правил адвокатської етики, не повинен вчинятидій, спрямованих на обмеження незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності. Представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог цих Правил. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи.

Частина 2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дисциплінарним проступком адвоката визначає, зокрема, порушення правил адвокатської етики, невиконання або неналежне виконання захисником своїх професійних обов`язків.

За статтею 36 цього ж Закону суд має право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ч. 3 ст. 33 вказаного Закону дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Оскільки в процесуальній поведінці захисника ОСОБА_7 можуть бути наявні ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 3 та 5 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Суд вважає за необхідне порушити перед Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури м. Києва питання про дисциплінарну відповідальність адвоката.

Крім того, з огляду на те, що участь захисника в цьому кримінальному провадженні є обов`язковою, у зв`язку з відмовою засудженого від захисника Суд вважає за необхідне доручити керівнику Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити іншого адвоката для здійснення захисту ОСОБА_6 .

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 47, 54, 324, 430, ч. 2 ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про заміну захисника ОСОБА_6 .

Порушити перед Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури м. Києва питання про дисциплінарну відповідальність адвоката ОСОБА_7 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 08 червня 2006 року № НОМЕР_1, видане на підставі рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 08 червня 2006 року № 33-18-31).

Прийняти відмову засудженого ОСОБА_6 від захисника ОСОБА_7 .

Відкласти розгляд касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 липня 2024 року та вирок Харківського апеляційного суду від 13 березня 2025 року на 11 годину 30 хвилин 14 травня 2026 року.

Доручити Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката для здійснення захисту засудженого ОСОБА_6 за призначенням та забезпечити його прибуття у судове засідання Касаційного кримінального суду Верховного Суду об 11 годині 30 хвилин 14 травня 2026 року, після завчасного ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та узгодження правових позицій з засудженим ОСОБА_6 , який утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3