Справа № 304/2793/25 Провадження № 1-кп/304/173/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

Головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Перечин кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Перечин, який має середню освіту, одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, не працюючого, учасника бойових дій, особи з інвалідністю II групи, безстроково, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

08 грудня 2025 року до Перечинського районного суду Закарпатської області з Ужгородської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000196 від 22.10.2025, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

09 грудня 2025 року судом винесено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 30 грудня 2025 року за клопотанням прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту на строк шістдесят днів, до 27.02.2026 року, із покладенням на обвинуваченому ОСОБА_5 обов`язків, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

30 грудня 2025 року ухвалою суду призначено судовий розгляд даного кримінального провадження.

26.02.2026 року в судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, мотивуючи подане клопотання тим, що ризики, якими обґрунтовувалося застосування раніше до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, на теперішній час не зникли та не зменшились, розгляд обвинувального акта відносно обвинуваченого на даний час судом не завершено. Та враховуючи, що у найближчий час закінчується строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під домашнім арештом, прокурор просить задовольнити подане клопотання за наведеними у ньому підставами та продовжити обвинуваченому строк домашнього арешту на шістдесят днів. Вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, з метою забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просить подане ним клопотання задовольнити у повному обсязі за наведеними у ньому підставами та обґрунтуваннями.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підзахисного. Захисник зазначає, що посилання прокурора у клопотанні на ризики носять формальний характер, вплив обвинуваченого на свідків, потерпілого не доведено. Звертає увагу суду на ті обставини, що підзахисний ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, є учасником бойових дій, являється особою з інвалідністю ІІ групи, на його утриманні перебуває матір похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду. Вказує, що прокурором не доведено ступінь ймовірності настання ризиків та вважає клопотання прокурора необґрунтованим, недоведеним та в його задоволенні просить відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію захисника у повному обсязі.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши письмове клопотання прокурора про продовження заходів забезпечення кримінального провадження та підстави, якими обґрунтовується доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, заслухавши позицію прокурора за поданим ним клопотанням, думку обвинуваченого та його захисника, суд приходить до наступних висновків.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 27.02.2026 року, включно.

Враховуючи ті обставини, що у найближчий час спливає строк раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, тому суд, діючи відповідно до вимог ст.315 КПК України, зобов`язаний вирішити питання доцільності продовження на даний час тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під домашнім арештом.

Відповідно до положень ст.ст.131,132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують обрання відносно ОСОБА_5 такого запобіжного заходу, а також враховуючи характер та ступінь тяжкості обвинувачення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення (злочину), суд вважає, що існують достатні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на шістдесят днів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачений може переховуватись від суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи неминучість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфікується як тяжкий злочин, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, буде намагатись переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_7 та свідків сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні шляхом підкупу, умовляння чи залякування, з метою уникнення таким чином кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд враховує репутацію обвинуваченого ОСОБА_5 , конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, характер та обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , його роль у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Крім того, з наданих стороною захисту документів, які характеризують особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на утриманні неповнолітніх дітей не має, одружений, на його утриманні перебуває матір похилого віку та дружина, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. ОСОБА_5 є учасником бойових дій, особи з інвалідністю II групи, безстроково, отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ за № 604024 від 08.08.2023 року, та ОСОБА_5 має ряд хронічних захворювань, що підтверджується виписками з медичної документації та за останньої виписки медичної карти №2147 вбачається, що ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікування з 11.12.2025 по 18.12.2025 року. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У пункті 51 справи «Летелье проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину.

Однак цей фактор можна рахувати виправданим тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок знаходиться під загрозою.

Таким чином, на підставі ст.ст.177,178,194КПК України, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, враховуючи доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тяжкість покарання яке йому загрожує у разі визнання винним, даних про його особу, наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, і розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, а також те, що для запобігання ризиків, які встановлені судом застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду даного кримінального провадження, та враховуючи інтереси правосуддя, суд вважає можливим продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів.

Суд вважає, що раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, ризик чого є реальним та дійсним.

Оцінивши вищезазначені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, обвинуваченого ОСОБА_5 в подальшому належить тримати під домашнім арештом, підстави для продовження такого запобіжного заходу, з цього приводу встановлені відповідною ухвалою суду від 30.12.2025 року, на теперішній час не відпали, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання ОСОБА_5 під домашнім арештом, на переконання суду, на даний час не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, та приймаючи до уваги тяжкість та конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він наразі обвинувачується та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим,а також репутацію обвинуваченого та дані про особу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є громадянином України, крім того, ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки: одружений, при цьому на утриманні малолітніх дітей, непрацездатних осіб не має, оскільки на підтвердження таких обставини, відповідних документів стороною захисту не надано. Та, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується та санкцію ч.4 ст.296 КК України, у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під домашнім арештом у нічний час доби, як запобіжним заходом, та унеможлививши проведення за його участю подальший судовий розгляд з метою повного і всебічного з`ясування обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а також виконання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальних рішень.

На думку суду, зазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_5 будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під домашнім арештом, оскільки не відпали підстави для цього. На даний час не встановлено жодних нових обставин, які виключають можливість тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під домашнім арештом у нічний час доби, для запобігання вищенаведених ризиків та застосування більш м`якого запобіжного заходу, як зазначалося, не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного, обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду даного кримінального провадження. Та враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та наявність і дійсність перерахованих ризиків, вважаю, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, оскільки вони не зможуть забезпечити дієвість даного кримінального провадження з вказаних вище підстав. Такого запобіжного заходу як домашній арешт вважаю, що буде достатньо для забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків та не буде суттєво порушувати звичайний уклад життя обвинуваченого. При цьому, суд вважає можливим, враховуючи пропорційність ступеня небезпеки тим ризикам, які існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд в ході розгляду справи, обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити запобіжний захід у виді тримання під домашнім арештом строком на шістдесят днів, тобто до 26.04.2026 року включно, оскільки, на думку суду, вищезазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_5 будь-який більш м`який запобіжний захід, так як не відпали підстави для цього. Разом з тим, суд вважає за необхідне встановити обвинуваченому обов`язок не залишати місце свого фактичного проживання в період часу з 21-00 год. до 07-00 години наступного дня, що, на думку суду, не буде суттєво порушувати звичайний уклад життя обвинуваченого та забезпечить обвинуваченому можливість займатися суспільно-корисною працею протягом дня.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 184, 315, 372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк два місяці, до 26 квітня 2026 року (включно).

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 на строк два місяці обов`язки, а саме:

- не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 21-00 години до 07-00 годин наступної доби;

- прибувати до Перечинського районного суду Закарпатської області на визначений судом день та час;

- повідомляти Перечинський районний суд про зміну свого місця проживання, роботи,

без застосування електронного засобу контролю.

Строк дії даної ухвали визначити до 26 квітня 2026 року (включно).

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до обвинуваченого може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою під час перебування під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло за його місцем проживання, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Виконання даної ухвали покласти на Відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя

Перечинського районного суду

Закарпатської області ОСОБА_8