Провадження №11-кп/824/1160/2026 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта повна середня, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 26.12.2011 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 06.01.2016 по відбуттю строку покарання;

- 29.04.2021 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 02.06.2021 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 07.06.2022 по відбуттю строку покарання;

-11.05.2023 Києво-Святошинським районним судом Київської обл. за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 маючи не зняті та непогашені судимості, у тому числі за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, зокрема, будучи судимим 26.12.2011 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 06.01.2016 по відбуттю строку покарання; 29.04.2021 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі; 02.06.2021 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 07.06.2022 по відбуттю строку покарання; 11.05.2023 Києво-Святошинським районним судом Київської обл. за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальний проступок.

Так, ОСОБА_7 13.05.2024, приблизно о 13 годині 37 хвилин, знаходячись біля буд. № 9 по бул. Кольцова в м. Києві, незаконно зберігав при собі, без мети збуту, психотропну речовину PVP, масою 0,318 г.

При цьому, ОСОБА_7 13.05.2024, в денний час, знаходячись на ділянці місцевості, розташованій неподалік від буд. № 9 по бул. Кольцова в м. Києві, шляхом знахідки, безоплатно, незаконно придбав паперовий згорток з кристалоподібною речовиною білого кольору, схожою на психотропну речовину, та який з метою подальшого особистого вживання сховав до лівої кишені штанів, залишивши на зберігання при собі, без мети збуту, після чого направився у власних справах.

Коли, ОСОБА_7 , приблизно о 13 годині 37 хвилин, 13.05.2024 знаходився біля буд. № 9 по бул. Кольцова в м. Києві, був викритий працівниками поліції, яким з лівої кишені штанів добровільно видав для подальшого вилучення вищевказаний паперовий згорток з кристалоподібною речовиною білого кольору, масою 0,497 г.

Згідно висновку експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/111-24/29448-НЗПРАП від 23.05.2023, в наданій дослідження кристалоподібній речовині білого кольору виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1- іл-пентан-1-он).

Маса PVP в наданій речовині становить 0,318 г.

PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), згідно Списку № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовині прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг

якої заборонено.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я від 02.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» розміром особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, PVP, за який

передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 309 КК України, є маса від 0,15 до 1,5 г.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два роки). На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції,заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва в частині призначеного покарання та визначення обставин, які пом`якшують покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким виключити з вироку вказівку на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 років обмеження волі.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

На думку прокурора, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню.

Окрім того, прокурор звертає увагу на те, що при ухваленні вироку, за межами уваги суду та без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого. Судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, та відбував реальне покарання у виді позбавлення волі. Однак, навіть суворі, реальні заходи кримінальної репресії не призвели до позитивних змін в його особистості і не створили у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. Отже вони виявилися недостатніми, оскільки не сприяли перевихованню обвинуваченого, який маючи непогашені судимості, невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі, продовжив вчиняти умисні кримінальні правопорушення. Наведене свідчить про свідоме бажання обвинуваченого вести злочинний спосіб життя і категоричне небажання перевиховуватися. Обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив. Маючи певний життєвий досвід, обвинувачений розумів наслідки своїх протиправних дій та зухвало зневажав на можливість отримати суворе покарання.

Відтак, прокурор вважає, що виправлення ОСОБА_7 без реального відбуття покарання неможливе. Безпідставне застосування інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням може викликати у обвинуваченого відчуття безкарності та сприяти вчиненню нових кримінальних правопорушень. В ході судового розгляду не здобуто жодних конкретних відомостей, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання.

Також, апелянт зазначає, що судом суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття. Щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. В даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим, затриманим після вчинення злочину, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.

Отже, висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Прокурор, вважає що суд першої інстанції, незаконно і невмотивовано застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню. Тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Внаслідок такої помилки ОСОБА_7 призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання із помилковим застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку розглянутий у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів відповідно до вимог ч. 1 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК Українине переглядає.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України - як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Вид і розмір покарання, призначеного обвинуваченому судом першої інстанції за ч. 1 ст. 309 КК України прокурором не оспорюється і з таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів. Разом з тим, на переконання сторони обвинувачення судом першої інстанції безпідставно звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком. Апеляційний суд, враховуючи дані, що характеризують обвинуваченого, вважає доводи прокурора вмотивованими.

Так, суд першої інстанції послався на положення статей 50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, на думку колегії суддів, є необгрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Разом з тим, колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, вважає, що вирок суду підлягає до скасування у частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з мотивів, наведених в апеляційні скарзі прокурора.

Так, оскаржуваний вирок не містить мотивів та обгрунтування рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК Українипри вирішенні питання про можливість виправлення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суду належить врахувати не лише тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини, які дають підстави вважати, що виправлення винної особи буде можливим без реального позбавлення волі.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не вказав на обставини, які дають підстави для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Водночас, згідно з матеріалами провадження ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень та відбував реальне покарання у виді позбавлення волі і маючи непогашені судимості, після звільнення з місць позбавлення волі, продовжив вчиняти умисні кримінальні правопорушення.

Вказані дані свідчать не лише про систематичний характер вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, а й про стійку антисуспільну та злочинну спрямованість дій обвинуваченого, який не зважаючи на застосовані щодо нього раніше заходи примусу, свідомо не бажає перевиховуватися та ставати на шлях виправлення.

Такі обставини, на думку колегії суддів, не давали підстав для висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання з випробуванням, що є необхідною умовою для застосування вимог ст. 75 КК України.

На підставі наведенеого, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК Україниє необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам провадження.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК Українинеправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 підлягає до скасування в частині призначеного покарання з постановленням апеляційним судом в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді ____________________ ________________________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4