Справа № 751/9969/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/95/26
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу по кримінальному провадженню № 0002686, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2025 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

Змінено запобіжний захід із застави, що визначена ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.09.2025 у справі №750/13077/25, на запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_10 , терміном на 60 (шістдесят) діб, в межах строку досудового розслідування, до 24.04.2026 включно, з утриманням в Державній установі «Чернігівській слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Взято підозрюваного під варту в залі суду.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що тяжкість висунутої підозри, дані про особу підозрюваного та факт порушення умов раніше обраного запобіжного заходу, свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування до ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без альтернативи визначення застави.

Не погоджуючись з даною ухвалою слідчого судді захисник -адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу стосовно її підзахисного. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, позаяк аргументами клопотання, а також доданими до клопотання доказами, не підтверджується існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не підтверджується неможливість запобігання таким ризикам, у разі їх існування, продовженням застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді застави. Звертає увагу, що слідчий суддя під час постановлення оскаржуваної ухвали не звернув уваги на зазначене, а також на те, що клопотання подане під час зупинення судового розслідування, погоджене неналежним прокурором, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення. Так, у період надання прав правничої допомоги попереднім захисником відбулися обставини, що призвели до прямого порушення прав і свобод підозрюваного, а також перешкодили досягненню мети та завдань кримінального провадження. Зокрема, попередніми захисниками підозрюваному було рекомендовано утриматись від явки до слідчого до з`ясування певних процесуальних питань, що у подальшому стало наслідком оголошення підозрюваного у розшук. Окрім того, у зв`язку з підготовкою до військової служби, підозрюваний зобов`язаний постійно перебувати у навчальних центрах та на полігонах, а його місцезнаходження визначається службовою необхідністю, що підтверджується відповідними офіційними документами, що також мало було бути доведено до відома сторони обвинувачення захисниками підозрюваного. Також зазначає, що підозрюваний належним чином проінформував орган досудового розслідування про наявність поважних причин пропуску за окремий період, а саме, перебування ОСОБА_10 на лікарняному, що підтверджується відповідними медичними документами. Звертає увагу, що один з підозрюваних має статус військовослужбовця, а тому процесуальне керівництво мають здійснювати прокурори Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, а прокурор Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 не мав повноважень на погодження клопотання про зміну запобіжного заходу. Окрім того, 18.11.2025 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було зупинено постановою слідчого у зв`язку з розшуком підозрюваних, а клопотання про зміну запобіжного заходу було підписане слідчим та погоджене прокурором 23.11.2025, тобто під час зупинення досудового розслідування.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли на адресу Чернігівського апеляційного суду, захисник ОСОБА_9 зазначає, що на момент розгляду клопотання підозрюваний добровільно прибув до суду, з`явився до слідчого, повідомив причини попередньої неявки, підтвердив готовність виконувати всі покладені обов`язки. Підозрюваний не змінював місце проживання, не виїжджав за межі України, не вчиняв дій, спрямованих на переховування, не переховувався від органів слідства. Його не затримували, він не був примусово доставлений, з`явився добровільно. Тобто, єдиною підставою існування всіх ризиків слідчий суддя фактично визначив порушення підозрюваним обов`язку з`являтися до слідчого згідно з графіком прибуття, але відповідне порушення хоч і мало місце, але підозрюваний не мав умислу на переховування.

Заслухавши доповідача, захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Зміна запобіжного заходу охоплюється терміном «застосування запобіжного заходу». Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанови від 18.12.2018 у справі N 628/969/18 та від 28.03.2019 у справі № 286/1695/18). У зв`язку з чим питання про зміну запобіжного заходу вирішується в порядку, передбаченому для його застосування, з врахуванням вимог статті 200КПК України.

Із положень ч. 1 ст. 177 КПК України вбачається, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, знищити, приховувати або спотворити будь-які речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.09.2025 до ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 гривень.

25.09.2025 ОСОБА_10 звільнено з-під варти під заставу.

21 листопада 2025 року старший слідчиий відділу СУ ГУ НП в Чернігівській області майор поліції ОСОБА_7 , звернувся з клопотанням, яке погоджене з прокурором Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу по кримінальному провадженню № 0002686, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

Прокурор просив змінити застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави та застосувати щодо ОСОБА_10 найбільш суворий запобіжний захід тримання під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави, покликаючись на обґрунтованість підозри та продовження існування раніше встановлених ризиків.

Слідчим суддею встановлено:

- обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України;

- наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ( ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, ризику знищення, ховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення);

- не дотримання ОСОБА_10 умов застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, визначеної попередньою ухвалою.

На підстави вище наведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що з метою забезпечення дієвості цього кримінального провадження, забезпечення досягнення його завдань, передбачених ст. 2 КПК України, слід змінити застосований до підозрюваного ОСОБА_10 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.09.2025 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави на тримання під вартою без визначення розміру застави.

Колегія суддів частково погоджується з рішенням слідчого судді виходячи з наступного.

Як встановлено у ході судового розгляду, слідчим управлінням ГУ НП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0002686 від 19.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

Як уже було відзначено, за версією органів досудового слідства, 18.09.2025 близько 23 год. 20 хв. ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , умисно, з метою пошкодження майна ОСОБА_13 , прибули до приватного будинку АДРЕСА_3 , маючи при собі заздалегідь заготовлені пляшки з легкозаймистою речовиною. Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на умисне знищення та пошкодження чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та те, що вказані злочинні дії можуть створити загрозу життю чи здоров`ю людей, а також знищити майно будинку у зв`язку з неконтрольованим поширенням вогню, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, за допомогою джерела вогню підпалили пляшки з легкозаймистою сумішшю та кинули декілька пляшок у вікно вищевказаного будинку, який на праві власності належить ОСОБА_13 , спричинивши своїми злочинними діями пошкодження фасаду та вікна зазначеного будинку, чим заподіяли ОСОБА_13 матеріальну шкоду.

У вчиненні вказаного злочину підозрюється ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровськ, українець, громадянин України, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 19.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, а саме в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

Згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про те, що, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_10 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0002686 від 19.09.2025 і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Сторона захисту не оспорювала порядок набуття ОСОБА_10 процесуального статусу підозрюваного, а тому колегія суддів не перевірятиме такі обставини.

Відповідно до установленої практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим слідчим суддею ризикам можливо шляхом застосування саме застави з покладенням на нього ряду процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується із аргументами слідчого судді про існування ризиків у кримінальному провадженні, що передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які потребують застосування запобіжного заходу до підозрюваного.

Так, існує ризик переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від трьох до десяти років позбавлення волі, оскільки тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Разом з тим тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, попри покладені на ОСОБА_10 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.09.2025 обов`язки в разі внесення застави як альтернативи триманню під вартою, підозрюваний не з`являвся на неодноразові виклики до слідчого управління та до слідчих суддів. У подальшому останнього було оголошено у розшук та зупинено кримінальне провадження.

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність встановленого слідчим суддею ризику переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_10 з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів також погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо доведеності ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому перебуваючи на волі він може сховати чи спотворити речі, що мають значення для кримінального провадження, так як досудове розслідування на даний час не закінчено, процес збирання доказів не завершено та вказаний ризик продовжує існувати.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наразі кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, а тому жоден зі свідків не допитаний судом, і, відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів.

Крім того, на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб до вчинення зазначених кримінальних правопорушень, а обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення свідчать про високий рівень підготовки дій підозрюваних під час інкримінованого їм злочину, що підтверджує схильність та здатність останнього приховувати та маскувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами, а відтак дає підстави вважати що він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовується тим, що особа підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, вчиненого суспільно небезпечним способом, тому наявний високий ступінь ризику вчинення підозрюваним нових злочинів

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою «Феррарі Браво проти Італії» вказала, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі є метою досудового розслідування, а саме: встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак, досягнення цілей якого і є тримання під вартою. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступний стадії процесу кримінального розслідування.

Що стосується аргументів сторони захисту про те, що порушення обов`язків визначених ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.09.2025 відбулося неумисно, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на момент розгляду клопотання ОСОБА_10 добровільно прибув до суду, з`явився до слідчого, повідомив причини попередньої неявки, підтвердив готовність виконувати всі покладені обов`язки. Підозрюваний не змінював місце проживання, не виїжджав за межі України, не вчиняв дій, спрямованих на переховування, не переховувався від органів слідства, його не затримували, він не був примусово доставлений, а з`явився добровільно. Тобто, порушення ОСОБА_10 обов`язку з`являтися до слідчого згідно з графіком прибуття хоч і мало місце, але підозрюваний не мав умислу на переховування. На підтвердження цього останній надав до Чернігівського апеляційного суду заяви про те, що захисник, який надавав йому правничу допомогу раніше - ОСОБА_14 невірно проінформувала його про наслідки неявки за викликами та надала невірну стратегію взаємодії із правоохоронними органами, а у подальшому право на зайняття адвокатською діяльністю попереднього захисника в кримінальному провадженні було зупинено, про що адвокат не повідомила свого підзахисного, а його захист здійснював адвокат ОСОБА_15 , згідно договору про надання правничої допомоги від 04.11.2025, який підозрюваним ніколи не підписувався. Також вбачається, що підозрюваний протягом тривалого періоду часу в жовтні-листопаді 2025 року перебував на лікуванні, що підтверджується офіційними медичними документами, та про що орган досудового розслідування було письмово повідомлено. Після цього, підозрюваний, керуючись мотивом проходження військової служби та захисту Вітчизни, пройшов військовий вишкіл, перебував у віддалених військових навчальних центрах, що також вплинуло на виконання процесуальних обов`язків.

З вищенаведеного вбачається, що добровільна явка підозрюваного до суду, повідомлення поважних причин попередньої неявки та готовність виконувати обов`язки свідчать про відсутність умислу на переховування. Ці обставини свідчать, що неявка була зумовлена не бажанням уникнути відповідальності, а іншими причинами, що зменшує ризик переховування від органів слідства.

Разом з тим, при постановленні оскаржуваної ухвали, слідчим суддею не було визначено заставу та не наведено мотивів неможливості її визначення.

Згідно з вимогами ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України»).

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ зазначив, що автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 §3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", §105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", §§23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", §37; "Смирнова проти Росії", §59; "Пірузян проти Вірменії", §94).

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Відтак, ураховуючи вищенаведене та обставини кримінального правопорушення, майновий, сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що застава у розмірі 370 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 231 360 грн, зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваного ОСОБА_10 , а одночасно покладення на нього, у випадку внесення застави, додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, унеможливить вжиття підозрюваним будь-яких заходів з метою переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки у випадку порушення встановлених обов`язків, застава звертається в дохід держави, та суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відтак, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування відносного підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням йому застави у розмірі 370 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 176, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2026 року про зміну запобіжного заходу із застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_10 скасувати в частині відмови суду у визначенні застави ОСОБА_10 .

Клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.

Постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах досудового розслідування, до 24 квітня 2026 року з подальшим утримання в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_10 заставу у розмірі 370 (триста сімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 231 360 грн. (один мільйон двісті тридцять одна тисяча триста шістдесят) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави, у визначеному судом розмірі, покласти на ОСОБА_10 на період дії цього запобіжного заходу, процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою ними періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, після чого негайно надати слідчому документи, що підтверджують здачу уповноваженому органу.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити до 24.04.2026 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, підозрюваним застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4