Справа № 276/333/26
Провадження по справі 1-кс/276/74/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2026 року селище Хорошів

Слідчий суддя Хорошівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання т.в.о. начальника СВ відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції №2 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000031 від 27.02.2026 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Володарськ-Волинський Володарсько-Волинського району Житомирської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , неодруженого, не є особою з інвалідністю, в силу положень ст. 89 КПК України - не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 та ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Т.в.о. начальника СВ відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції №2 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону звернувся до слідчого судді Хорошівського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з визначенням розміру застави у виді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 128 КК України, у кримінальному провадженні №0000031 від 27.02.2026. Так, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації порушуючи вимоги ст. ст. 3, 21, 28, 68 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 49, 130, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах. У невстановлений досудовим розслідуванням час, день та місці, ОСОБА_5 незаконно придбав для подальшого зберігання наступальну осколкову ручну гранату «М-67» в зборі з запалом М 213. Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що наступальна осколкова ручна граната «М-67» в зборі з запалом М 213, яка є частинами одного пристрою ручної осколкової гранати «М-67», переслідуючи мету подальшого її незаконного носіння та зберігання без передбаченого законом дозволу, перемістив вказану ручну осколкову гранату «М-67» до домоволодіння розташованого по АДРЕСА_2 , де зберігав їх без передбаченого законом дозволу.

Окрім цього, 26.02.2026 близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_5 перебуваючи за місцем свого проживання, спільно зі своїм знайомим ОСОБА_8 , а саме в спальній кімнаті житлового будинку по АДРЕСА_2 , спільно вживали алкогольні напої. В подальшому у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел продемонструвати ОСОБА_8 наступальна осколкову ручну гранату «М-67» в зборі з запалом М 213, яку він без передбаченого законом дозволу зберігав за місцем свого проживання. У подальшому ОСОБА_5 дістав із схову за місцем свого проживання наступальну осколкову ручну гранату «М-67» в зборі з запалом М 213 та в присутності ОСОБА_8 в ході її демонстрування привів останню в бойове положення. Надалі ОСОБА_5 тримаючи в руках приведену в бойову готовність наступальну осколкову ручну гранату «М-67» в зборі з запалом М 213 намагався уникнути її застосування, шляхом повернення на місце запобіжного кільця підривача вказаної гранати, однак вона здетонувала. Внаслідок детонації гранати ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у виді вибухово-осколочного поранення правої ступні та перелому 4-ї і 5-ї кісток правої ступні, які відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. В обґрунтування вказаних ризиків зазначено, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній неодноразово судимий та неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі; за вчинення вказаного злочину останньому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі, а тому, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 матиме реальну можливість переховатися від органів досудового розслідування та суду. Доказом існування ризику того, що ОСОБА_5 може впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні є те, що перебуваючи на волі, з метою уникнення відповідальності, останній матиме реальну можливість, шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом, умовлянням або підкупом, для зміни останніми показів, які є джерелом доказу в кримінальному провадженні, впливати на останніх. Також, ОСОБА_5 може вчинити нові кримінальні правопорушення, так як останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 185 ч. 3, 309 ч. 1 КК України.

На переконання слідчого, з урахуванням ризиків, які виникли внаслідок дій ОСОБА_5 жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України не забезпечить належну поведінку підозрюваного, виконання з ним процесуальних дій та спробам останнього перешкоджати досудовому розслідуванню.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити, з підстав зазначених у ньому, додатково зазначили, що підозра є обґрунтованою та підтверджується зібраними у ході розслідування доказами.

Підозрюваний не заперечив свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких його підозрюють. Просив застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання, запевнивши суд, що забезпечить належну процесуальну поведінку.

Захисник підозрюваного також просив обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки ризики, визначені ст. 177 КПК України, прокурором не підтверджені. Підозрюваний має постійне місце проживання, на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, він не буде перешкоджати слідству.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного, захисника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (ст. 178 КПК України).

Згідно із ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частинами 2 та 4 ст. 194 КПК України регламентовано, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу відповідно до вимог ст.194 КПК України слідчий суддя враховує наступні обставини.

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа, можливо, вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (рішення «N.C. проти Італії» від 11 січня 2001, §45).

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП №3 Житомирського районного управління поліції №2 ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000031 від 27.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 128 КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразились у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також необережному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у вчинив кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ст. 128 КК України.

Під час розгляду клопотання прокурором на підставі матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання та досліджених в судовому засіданні, доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 вказаних кримінальних правопорушень. Підозра підтверджується як визнавальними показами ОСОБА_5 , так і сукупністю наданих доказів: протоколом огляду місця події (місця вчинення кримінального правопорушення) від 27.02.2026; протоколом затримання ОСОБА_5 27.02.2026; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 27.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 27.02.2026; актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 27.02.2026; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 27.02.2026; висновком судово-медичної експертизи ступеню тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_8 .

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

У поданому клопотанні слідчий вказував на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років (ч. 1 ст. 263 КК України), може вдатися до відповідних дій. Окрім того, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину, що характеризує його як особу, яка ухиляється від виконання своїх обов`язків.

Відтак, підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності матиме реальну можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Доказом існування ризику того, що ОСОБА_5 може впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні є те, що перебуваючи на волі, з метою уникнення відповідальності, останній матиме реальну можливість, шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом, умовлянням або підкупом, для зміни останніми показів, які є джерелом доказу в кримінальному провадженні, таким чином впливати на останніх. При цьому, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 в присутності потерпілого дістав наступальну осколкову ручну гранату «М-67» та в ході її демонстрування привів останню в бойове положення, що у подальшому спричинило детонацію гранати та заподіяння тілесних ушкоджень.

Доказом існування ризику того, що ОСОБА_5 може вчинити нові кримінальні правопорушення є те, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 185 ч. 3, 309 ч. 1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя враховує початкову стадію досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, розпочатого лише 27.02.2026, суть та характер кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ст. 128 Кримінального кодексу України, особу підозрюваного та обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Враховуючи доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема застосування гранати та заподіяння тілесних ушкоджень іншій особі, слідчий суддя вважає, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж у вигляді тримання під вартою, буде суперечити, зокрема, суспільному інтересу, який полягає в захисті та охороні права на життя та здоров`я людини. Інший запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам, а тому, незважаючи на презумпцію свободи та невинуватості, наявність ризиків з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, який слід рахувати з моменту фактичного затримання - з 01 год. 00 хв. 27 лютого 2026 року.

Частина 5 ст. 182 КПК України визначає, щодо відносно особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається застава у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, крім наведеного вище, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії», відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, враховуючи характер та обставини вчинення злочину, а також те, що підозрюваний є військовослужбовцем, слідчий суддя вважає за можливе визначити ОСОБА_5 заставу у середньому розмірі, а саме 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 166400 гривень.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути внесений у будь-який момент, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, на підозрюваного покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки покладаються на підозрюваного на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Керуючись ст.176 - 178, 182, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 28 квітня 2026 року.

Рахувати строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання з 01 год. 00 хв. 27 лютого 2026 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 166400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) гривень, яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Хорошівського районного суду Житомирської області, до закінчення строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави у визначеному цією ухвалою розмірі вважається, що до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді застави та, у такому випадку, покласти на підозрюваного наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі с-ща Хорошів Житомирського району Житомисрької області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні, коло яких має визначити та повідомити підозрюваному слідчий, прокурор;

- у разі наявності, здати на зберігання до органів державної міграційної служби свій паспорт для виїзду за кордон, про що документально повідомити слідчого або прокурора.

Строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

Попередити підозрюваного, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків після внесення застави, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом, а також підозрюваному та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава може бути звернута в дохід держави.

Контроль за виконанням ухвали щодо виконання покладених на підозрюваного обов`язків, у разі внесення застави, покласти на слідчих у кримінальному провадженні №0000031.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали встановити до 01 год. 00 хв. 28 квітня 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 03 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1