Справа № 702/95/26
Провадження № 1-кп/702/85/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м . Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Монастирище Черкаської області обвинувальний акт по кримінальному провадженню за № 0001251 від 06.09.2025 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Монастирищенського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, із середньою освітою, працюючого охоронцем ТОВ «Монастирище ХПП», раніше не судимого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 : у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0001251 від 06.09.2025.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Сторони кримінального провадження не заперечували проти призначення зазначеного кримінального провадження до розгляду.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд дійшов наступних висновків.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України і не підлягає поверненню прокурору.

Кримінальне провадження підсудне Монастирищенському районному суду Черкаської області, згідно правил підсудності, передбачених ст. 32 КПК України.

Відсутні підстави для закриття провадження, згідно п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б унеможливлювали призначення судового розгляду не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість призначення судового розгляду, на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України на 05.03.2026 о 09 год 30 хв у приміщенні Монастирищенського районного суду Черкаської області.

Судовий розгляд, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, необхідно проводити у відкритому судовому засіданні, оскільки підстав для проведення судового розгляду в закритому провадженні, відповідно до ч.2 ст. 27 КПК України, не встановлено.

Судом вирішено питання про склад осіб, які будуть брати участь у судовому розгляді кримінального провадження.

Клопотань від учасників судового провадження про витребування певних речей чи документів не надійшло.

Під час вирішення питань, пов`язаних із підготовкою до судового розгляду, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави.

Подане клопотання прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та у разі визнання обвинуваченого винуватим йому загрожує максимальне покарання до 10 років позбавлення волі. На теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 розуміючи ступінь тяжкості інкримінованого злочину та суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватості, може переховуватись від суду незаконно впливати на свідків. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім як тримання під вартою, на переконання прокурора, не зможуть запобігти заявленим ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник просили у задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на відсутність зазначених прокурором ризиків, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та передати його на поруки для проходження служби в лавах ЗСУ.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заявили клопотання про передачу їм на поруки обвинуваченого ОСОБА_5 зобов`язуючись забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК України), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку слідчого судді, суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для підозрюваного, обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку підозрюваного, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Відповідно до п. 14 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" особиста порука як вид запобіжного заходу полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу вимогу.

Як вбачається з документів, які були додані до клопотання про передачу обвинуваченого на поруки, заявники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в повній мірі підходять під визначення особи, якій можлива передача обвинуваченого, однак є достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини в справі, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а відтак можливий його вплив на свідків, які проживають з ним в одному приміщенні та в одному населенному пункті.

Також враховуючи стан здоров`я ОСОБА_5 , щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження та вік, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, а відтак відсутні підстави, передбачені ст. 180 КПК України, для передачі обвинуваченого на поруки, оскільки такий запобіжний захід як особиста порука не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою суд виходить із вимог ст.29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

У пункті 1 ст.1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України "Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права" та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Під час з`ясування обставин, які виправдовують тримання особи під вартою судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обвинувачений одружений, має на утриманні неповнолітню доньку та дружину, яка являється інвалідом ІІ групи, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, що підтверджує наявність соціальних зв`язків.

Між тим, обвинуваченому загрожує максимальне покарання до 10 років позбавлення волі, а тому будучи обізнаним про можливе покарання, існує реальний ризик того, що він може незаконно впливати у кримінальному провадженні на свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України).

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України на теперішній час не зменшився, а підстави для зміни та застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою - відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, суд вважає можливим не визначати розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Таким чином, запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 слід продовжити строком на 60 діб, тобто до 26.04.2026 включно, без визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 315, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні з обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відбудеться у приміщенні Монастирищенського районного суду Черкаської області 05.03.2026 о 9 год 30 хв.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні,

Викликати в судове засідання сторони кримінального провадження.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, починаючи з 26 лютого 2026 року до 26 квітня 2026 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , захиснику обвинуваченого адвокату ОСОБА_4 , прокурору та направити уповноваженій службовій особі Державної установи "Черкаський слідчий ізолятор".

Ухвала про продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

В задоволені клопотань ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про взяття обвинуваченого ОСОБА_5 на особисту поруку, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена, в частини продовження запобіжного заходу, безпосередньо до Черкаського апеляційного суду на протязі 5 днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 02.03.2026 о 14 год 30 хв.

Суддя ОСОБА_1