Справа №127/7507/26
Провадження №1-кс/127/3036/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький ОСОБА_4 від 19.02.2026 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження №0001202, внесеного до ЄРДР 11.12.2025, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький ОСОБА_4 від 19.02.2026 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження №0001202.

Заявник вважає, що постанова незаконна, невмотивована, винесена передчасно, тому останній просить її скасувати.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, оскільки наказ про звільнення наразі не скасований, підстави для виплати заробітної плати відсутні.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив наступне.

Четвертим СВ (з дислокацією у м. Вінниця) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001202, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

В ході досудового розслідування ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

19.02.2026 слідчим ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Постанова мотивована тим, що наказ про звільнення ОСОБА_3 не скасований, а тому підстав для нарахування та отримання грошових коштів у вигляді заробітної плати немає, що підтверджує відсутність заподіяння ОСОБА_3 матеріальної шкоди.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що за час досудового розслідування ОСОБА_3 не допитаний, тобто факт заподіяння шкоди заявнику не з`ясований.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови, слідчим, в порушення вимог ч.2 ст. 9 КПК України не взято до уваги відомостей зазначених заявником у клопотанні, не надано їм належної оцінки, що призвело до винесення невмотивованого рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть ретельно вивчені. А висновки не будуть обґрунтовані. Органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, як підставу для своїх рішень (справа "Ассенов та інші проти Болгарії" (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі "Танрікулу проти Туреччини" (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, "Ґюль проти Туреччини" (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомленні про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи, що слідчим поверхнево здійснено перевірку доводів, викладених у клопотанні заявника, не проведено його допит для з`ясування усіх обставин події, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 в частині вимог про скасування постанови слідчого підлягає задоволенню.

Щодо вимог скарги про зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно з ч. 3ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Статтею 55 КПК України визначено порядок набуття особою статусу потерпілого, а також передбачено право слідчого або прокурора на винесення вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим.

Таким чином, визнання особи потерпілою або відмова у такому визнанні належить до повноважень слідчого, який відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України,здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

За вищевикладених обставин, скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого в ОВС четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький ОСОБА_4 від 19.02.2026 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження №0001202, внесеного до ЄРДР 11.12.2025.

Зобов`язати слідчого ОСОБА_4 або іншу уповноважену особу четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 10.02.2026 про визнання його потерпілим, в порядку передбаченому ст. 220 КПК України.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя