УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року

м. Київ

справа № 685/302/25

провадження № 51-656ск26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 лютого 2026 року щодо ОСОБА_5 ,

встановила:

вироком Теофіпольського районного суду від 11 листопада 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, фактично проживаючий по АДРЕСА_1 , з незакінченою вищою освітою, військовослужбовець, одружений, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимий, визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК України), та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком дев`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з 11 листопада 2025 року. Зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його затримання та перебування під вартою з 16 жовтня

2024 року по 10 листопада 2025 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Скасовано арешт, накладений на речові докази ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня

2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави 25468,8 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень 80 коп.) витрат на проведення судових експертиз.

Позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 500000,00 гривень (п`ятсот тисяч гривень 00 коп.) грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні решти позовних вимог та у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Позовну заяву ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 400000,00 гривень (чотириста тисяч гривень 00 коп.) грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні решти позовних вимог.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 05 лютого 2026 року апеляційну скаргу представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 залишив без задоволення, вирок місцевого суду - без змін.

Відповідно до обставин, установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, 14 жовтня 2024 року близько 22:30 години ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем несення військової служби на території тимчасового пункту дислокації, розташованого поблизу одного з населених пунктів Хмельницького району Хмельницької області (тут і далі в тексті вироку точне місце судом встановлене, проте назви населених пунктів та інших об`єктів не зазначаються, в подальшому іменується « Н.П. 1 »), під час спільного вживання алкогольних напоїв, в ході суперечки із співслуживцем ОСОБА_9 , яка переросла у бійку, під час якої, а саме, після погроз потерпілого щодо обвинуваченого та його родини, у нього виник умисел на його вбивство.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, в той самий час і у тому самому місці, пішов до шафи зберігання засобів ближнього бою, де взяв закріплену за ним вогнепальну зброю - автомат АК-74 № НОМЕР_1 , повернувся з ним до потерпілого ОСОБА_9 та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснив з нього щонайменше три постріли в тулуб ОСОБА_9 , від яких той помер на місці події.

Надалі ОСОБА_5 , зрозумівши, що ОСОБА_9 не подає ознак життя внаслідок заподіяних йому вогнепальних поранень, з метою приховування трупа та слідів скоєного злочину, помістив тіло померлого до багажника власного автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Golf» (д.н.з. НОМЕР_2 ) та поїхав в напрямку іншого населеного пункту Хмельницького району Хмельницької області (судом встановлена його назва, проте у рішенні не зазначається, далі по тексту Н.П. 2). Після чого з метою приховання трупа та слідів скоєного злочину, облив автомобіль ззовні та всередині дизельним пальним, наявним в каністрі в багажнику автомобіля, та підпалив автомобіль з тілом ОСОБА_9 всередині, після чого покинув місце події.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, доводи якої частково аналогічні викладеним представником потерпілих адвокатом ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції, потерпіла ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване судове рішення у частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вважає, що призначене судом ОСОБА_5 покарання у виді дев`яти років позбавлення волі не відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України. Обґрунтовує вимоги тим, що посткримінальна поведінка вказує на те, що він будь-яких висновків для себе не зробив, звертає увагу, що заподіяна шкода ані засудженим, ані його родичами не відшкодована, щире каяття є штучним та вимушеним. Окрім того, як на істотне порушення Кримінального процесуального законодавства вказує на порушення права на захист засудженого, оскільки до здійснення захисту його інтересів судом апеляційної інстанції допущено захисника, повноваження якого не були перевірені цим судом.

Просить призначити новий апеляційний розгляд. Вказує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Мотиви Суду

Колегія суддів касаційної інстанції розглянула наведені у касаційній скарзі доводи та перевірила надані до скарги копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засудженого, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України касаційний суд переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що потерпіла, вказуючи на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із дискреційними повноваженнями.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст. 65 КК України наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують чи обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з позиції суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання та доводи, зважив на думку сторони обвинувачення.

Апеляційний суд, аргументуючи свою позицію стосовно застосування щодо ОСОБА_5 покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, з дотриманням положень статей 50, 65 КК України врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно працевлаштований, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, з 2020 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в зоні проведення ООС на території Донецької і Луганської областей, має відзнаки командування військової частини НОМЕР_3 за зразкове виконання спеціальних бойових завдань. Зважив на те, що суд першої інстанції визнав щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння розкриттю злочину та віктимну поведінку потерпілого обставинами, що пом`якшують покарання. Обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Зважив, що всі подробиці вчинення злочину, до найменших дрібниць, стали відомі слідству саме від засудженого. Вказані обставини, на думку суду, підпадають під визначення активного сприяння розкриттю злочину. В ході досудового розслідування та судового розгляду останній висловлював жаль з приводу того, що сталося, просив пробачення у потерпілої під час судового засідання, висловлював бажання відбути покарання за вчинене, а тому ці обставини обґрунтовано враховані судом як такі, що свідчать про його щире каяття обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи доводи апеляційної скарги в інтересах потерпілих, щодо м`якості призначеного засудженому покарання, з урахуванням принципу індивідуалізації призначення покарання, з наведенням переконливих підстав такого рішення, погодився з рішенням суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що усі наведені обставини у їх сукупності утворюють законні підстави для призначення покарання в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, завдяки чому буде досягнута мета покарання.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції у частині визначення виду й розміру призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

На переконання Суду, таке покарання є співмірним характеру протиправних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів та не сприймається як явно несправедливе внаслідок м`якості чи недостатнє для досягнення мети покарання.

Отже, ухвалене у кримінальному провадженні рішення суду апеляційної інстанції є належно вмотивованим та обґрунтованим, його зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувалися під час його постановлення.

Крім цього, суд бере до уваги, що згідно п. 7 ч. 1 ст. 425 КПК України потерпілий або його законний представник чи представник мають право подати касаційну скаргу лише в частині, що стосується інтересів потерпілого, в зв`язку з цим посилання у касаційній скарзі на порушення прав засудженого не можуть бути предметом касаційного розгляду.

Доводи касаційної скарги та матеріали касаційного провадження не містять даних про порушення судом апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 лютого 2026 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3