Провадження 1-кп/557/22/2026
Справа 557/1554/24
У Х В А Л А

30 березня 2026 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в с-щі Гоща клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000111 від 01 травня 2024 року,

відносно ОСОБА_4 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000111 від 01 травня 2024 року, щодо ОСОБА_4 .

Від потерпілої ОСОБА_8 надійшло клопотання про забезпечення позову, у якому остання просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , а також грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 723 323,57 грн.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 є потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні та нею подано цивільний позов до ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_6 , та до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Оскільки відповідачі у судовому засіданні позов не визнали та не бажають відшкодовувати шкоду у будь-якому розмірі, що ОСОБА_8 розцінюється як ухилення від відшкодування завданої їй злочином шкоди, така, з метою не допущення порушення її прав та належного виконання судового рішення в подальшому, просить вжити заходів забезпечення позову, передбачених ст. 150 ЦПК України.

У судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_5 вимоги клопотання підтримав, просив таке задовольнити, покликаючись на мотиви, які є аналогічними, зазначеним ОСОБА_8 у клопотанні.

Дослідивши клопотання про забезпечення позову, заслухавши думку учасників провадження по клопотанню, які заперечили щодо його задоволення, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як установлено судом, в рамках даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_8 заявлений і прийнятий судом до спільного розгляду цивільний позов до ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_6 , та до ОСОБА_6 про відшкодування у солідарному порядку майнової шкоди в розмірі 223 323,57 грн та моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів заявника у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття таких заходів призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Судом установлено, що ОСОБА_8 при поданні заяви про забезпечення позову не надано достатнього обґрунтування та належних і допустимих доказів на підтвердження імовірного вчинення відповідачами, відносно одного з яких обрано запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Проаналізувавши доводи клопотання про забезпечення позову, суд вважає, що такі дії цивільних відповідачів, як невизнання цивільного позову, на що покликається заявник, не можна розцінювати як існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, ОСОБА_8 не надано суду доказів на підтвердження вимог клопотання про забезпечення позову, зокрема того, що відповідачі є власниками рухомого чи нерухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт.

Щодо накладення судом арешту на грошові кошти, то суд звертає увагу, що вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Однак відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 рку у справі № 320/3560/18).

З огляду на викладене, відомості про те, на яких рахунках, в яких банківських установах та в якому розмірі перебувають грошові кошти відповідачів є необхідними для забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачів, заявник не представила доказів, які б підтверджували відомості про номери рахунків, суму грошових коштів на цих рахунках, а в разі навності труднощів у поданні таких доказів, не заявляла суду відповідних клопотань. Відсутність цих відомостей не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Суд зауважує, що заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими ОСОБА_8 вважає, що захист її прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на сторони відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, а оцінка наданих доказів є компетенцією суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, а тому відповідне клопотання ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 128 КПК України, ст. 149 -153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_8 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та проголошено о 09 годині 15 хвилин 31 березня 2026 року

Суддя ОСОБА_1