ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/145/26 Справа № 202/4210/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року у кримінальному проваджені № 0000488, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року ОСОБА_6 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 185 КК та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 122 КК у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1, 2 ст. 70, ст. 72 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 122 КК України, у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Скасовано вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 122 КК України та звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Закрито кримінальне провадження № 0000087 в частині обвинувачення ОСОБА_6 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, обставини за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, колегією суддів не перевіряються.

Так, за оскаржуваним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 разом із невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, 08.10.2021 близько о 05:00 годині на своєму транспортному засобі - автомобілі марки «Infiniti» FX-37 державний номерний знак НОМЕР_1 , реалізуючи єдиний злочинний намір, приїхали до торгівельного павільйону «Табак», що розташований по провулку Першому Калиновому 5-А в с. Єлизаветівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області та діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з обвинуваченим, особи, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, за допомогою заздалегідь підготовленого знаряддя злочину пошкодили навісний замок вхідних дверей до торгівельного павільйону та таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме тютюнові вироби на загальну суму 27 671 грн.

Крім цього, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 також обвинувачувався у тому, що він на початку січня 2020 року (більш точного часу досудовим слідством не встановлено), перебуваючи у будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння закордонними паспортами та іншими важливим особистими документами потерпілого ОСОБА_10 , діючи умисно, шляхом привласнення протиправно вилучив, тобто незаконно заволодів документами на ім`я потерпілого, а саме: закордонним паспортом НОМЕР_2 , виданим органом 1219 від 25.12.2012, закордонним паспортом НОМЕР_3 , виданим органом 1253 від 17.07.2018; карткою фізичної особи - платника податків ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , виданою 11.11.2002; особовою медичною книжкою серія АА 880636; військовим квитком серія НОМЕР_5 виданим 11.05.2004. Після чого, обвинувачений важливі особисті документи потерпілого утримував за адресою. Дніпропетровська область, м. Кам`янське, проспект Аношкіна, 80/1 у магазині продовольчих товарів (вбудоване приміщення № 2).

З січня 2020 року (більш точного часу досудовим слідством не встановлено), потерпілий висував вимогу обвинуваченому повернути його важливі особисті документи, на що останній відмовився.

30.11.2021 у період часу з 07:05 год. по 18:30 год. під час обшуку приміщення, яке належить обвинуваченому, що проводився на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2021, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, проспект Аношкіна, 80/1, у магазині продовольчих товарів (вбудоване приміщення № 2), було виявлено та вилучено вищевказані документи, якими обвинувачений раніше умисно незаконно заволодів шляхом привласнення та утримував до 30.11.2022 у належному йому приміщенні магазину.

В обґрунтування виправдання обвинуваченого за цим епізодом обвинувачення, суд першої інстанції зазначив, що на підставі дослідження і оцінки у сукупності всіх зібраних у справі доказів щодо цього епізоду, дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт незаконного заволодіння обвинуваченим будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом, у зв`язку з чим виправдав останнього за ч. 3 ст. 357 КК України, з підстав, передбачених п. 2. ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В апеляційних скаргах (з урахуванням закриття кримінального провадження № 0000087 в частині обвинувачення ОСОБА_6 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України):

- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України.

Зазначає, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спотворені судом у вироку та оцінені з обвинувальним ухилом.

Вказує, що неповнота судового розгляду полягає в непризначенні судом товарознавчої експертизи тютюнових виробів, оскільки експертиза була проведена на підставі незаконно вилучених, проти волі власника ОСОБА_13 вказаних виробів.

Судом не були усунуті протиріччя в показаннях між потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_14 , щодо обставин проникнення в приміщення магазину та підписання акта інвентаризації, який, як показала свідок, вона не підписувала, а також з приводу встановлення власника приміщення.

Як на неповноту судового розгляду посилається на відмову в задоволенні його клопотання про дослідження речових доказів у судовому засіданні по яким проводилось експертне дослідження, при цьому зазначає, що на деяких тютюнових виробах значиться дата виготовлення пізніше, ніж подія інкримінованого злочину. Також вважає недопустимим та неналежним доказом протокол огляду предмета від 18.05.2022 та відеозапису до нього, оскільки неможливо встановити осіб, які зафіксовані на ньому, дату та місце подій.

Крім того, не погоджується з підставою для виправдання за ч. 3 ст. 357 КК України, вважає, що суд мав його виправдати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК, а саме у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення було вчинене, а не за не доведеністю його вчинене обвинуваченим.

Обвинувачений зауважує не некоректність обвинувачення, що потягло порушення його права на захист, то скільки він не знав від чого йому захищатись.

Зазначає, про порушення прокурором вимог ст. 219 КПК України, щодо строків досудового розслідування та вручення йому повідомлення про підозру після закінчення строків досудового розслідування, у зв`язку з чим, він заявляв клопотання про закриття кримінального провадження, однак суд помилково обчислив строки та відмовив в його задоволенні.

- прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі, за ч. 3 ст. 185 КК України, - 6 років позбавлення волі, а остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Не оспорюючи фактичні обставин кримінального провадження, правову кваліфікацію злочинів та доведеності вини ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, прокурор вважає, що вирок суду не відповідає вимогам КПК України, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 357 КК.

Прокурор вважає, що при ухваленні вироку судом не взято до уваги та не надано належної оцінки протоколу обшуку від 30 листопада 2021 року з додатком до нього, проведеного у приміщенні, власником якого є ОСОБА_6 , де були виявлені та вилучені особисті документи потерпілого ОСОБА_10 , в результаті чого суд дійшов помилкового висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 3 ст. 357 КК України не знайшло свого підтвердження.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав доводи і вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити та заперечував проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у інше приміщення.

При цьому, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, щодо незаконності та необґрунтованості вирок суду в цій частині, не знайшли свого підтвердження при перегляді вироку.

Так, за наданими безпосередньо у суді першої інстанції показами свідка ОСОБА_11 , останній пояснив, що з 7 на 8 жовтня 2021 року він перебував в с. Єлизаветівка. На певному проміжку дороги він побачив автомобіль з відкритою лядою багажника, який почав рух від «ларька цигарок», при цьому на дорозі валялися коробка, а в «ларьку» начебто було відчинено віконце. Автомобіль трохи проїхав та зупинився, з водійського місця вийшов чоловік на вигляд 30 років зі світлим волоссям, забрав лежачу коробку та заглянув у багажник. Оскільки це йому здалося дивним він записав номер автомобіля НОМЕР_6 схоже на «Infiniti» FX.

Свідок ОСОБА_12 повідомила суду першої інстанції, що вона проживає в с. Єлизаветівці і працювала в магазині, який там же знаходиться. Близько 4-5 години в жовтні 2021 року вона відкривала свою торгову точку. Вона побачила, як з одного приміщення в якому були відчинені двері та віконце почали перекладати товар у машину в якій була відкрита ляда заднього багажнику. Вона бачила трьох осіб. Після того як вони поїхали приїхала поліція охорони.

Безпосередньо допитаний судом потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що працює фізичною особою-підприємцем та зокрема здійснює торгівлю тютюновими виробами в торгівельному павільйоні з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 08 жовтня 2021 року, близько 04.00 години до нього надійшло повідомлення, що хтось заліз у приміщення магазину. Коли він прибув на місце, ролет був піднятий, замок зламаний.

За показами свідка ОСОБА_14 , остання в той час працювала продавцем у ОСОБА_9 . Під ранок їй зателефонували і сказали, що обікрали лоток. Вона одразу доповіла господарю та пішла туди. Коли вона прийшла вікно було відкрито, ролет піднятий, в середині лежав ліхтарик.

Підстави для недовіри або сумнівів щодо особи потерпілого та свідків, а також правдивості та об`єктивності свідчень цих осіб відсутні, їх пояснення є послідовними та логічними, а також узгоджуються між собою та іншими дослідженими письмовими доказами по справі, що підтверджують вину ОСОБА_6 , зокрема: протоколом огляду предмета від 18 травня 2022 року та безпосередньо відеозаписом, на якому під час перегляду вбачається як декілька осіб підходять до споруди, потім на відео видно автомобіль схожий на автомобіль марки «Infiniti» FX-35 який спочатку стоїть, а потім починає рух з відкритою лядою багажника, потім автомобіль зупиняється та з нього виходить чоловік силует, якого схожий на обвинуваченого та піднімає з дороги предмет, який кладе до багажника.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що факт належності автомобіля марки «Infiniti» FX-35 обвинуваченому ОСОБА_6 не спростовується та не оспорюється самим обвинуваченим.

Крім того, судом першої інстанції також було досліджено протокол огляду місця події від 08 жовтня 2021 року з фототаблицями до нього, згідно яким проведено огляд торгівельного павільйону з назвою «табак», по Перший Калиновий провулок № 5-а в с. Єлизаветівка, де виявлено відчинені двері та віконце, а всередині безлад з розкиданих тютюнових виробів та інших речей. На підлозі також виявлено пошкоджений навісний замок.

Також, згідно висновку експерта № СЕ-19/104-21/34477-ТР від 04 листопада 2021 року, встановлено, що дужка навісного замка, вилученого під час огляду місця події 08 жовтня 2021 року, розділена в результаті злому.

Таким чином, надані свідками та потерпілим покази у суді першої інстанції узгоджуються між собою і дослідженими доказами, наявними в кримінальному провадженні та не мають суттєвих суперечностей. Наявність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість їх показів, колегією суддів не встановлено.

Належність та допустимість покладених в основу вироку доказів сумнівів не викликає.

Колегія суддів наголошує, що КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (статті 85 та 94 КПК України).

Згідно з усталеною практикою Суду, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на сукупності всіх, у тому числі непрямих, доказів.

Саме з урахуванням такого аналізу та оцінки всіх доказів і робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою (рішення Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19, від 26 травня 2023 року у справі № 737/641/17, від 15 квітня 2024 року у справі № 587/102/18).

З огляду на викладене, з урахуванням обставин даного кримінального провадження, відсутність безпосередніх очевидців події, окрім свідка ОСОБА_11 , який бачив на місці вчинення злочину автомобіль з номерним знаком НОМЕР_6 , схожий на «Infiniti» FX, з водійського місця якого вийшов чоловік на вигляд 30 років зі світлим волоссям, який при цьому підпадає під зовнішні ознаки обвинуваченого, не ставить під сумнів висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього.

Отже, беручи до уваги сукупність досліджених у суді першої інстанції прямих та непрямих доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Висновки суду та оцінка доказів по справі, викладенні в оскаржуваному вироку з достатньою повнотою, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо правильності таких висновків, їх сукупність у взаємозв`язку є достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому суд першої інстанції зробив об`єктивний і правильний висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 , прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

За наведеного, підстав для ствердження, що вирок в цій частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки при його ухваленні не були належним чином враховані вимоги ст. 370 КПК України, не є прийнятними, оскільки висновок суду про винуватість ОСОБА_6 відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду, з посиланням на непризначення судом товарознавчої експертизи тютюнових виробів, то цій обставині була надана обґрунтована оцінка судом першої інстанції, відповідно до якої, судом прийнято до уваги висновок лише в частині визначення вартості станом на певну дату тільки тих тютюнових виробів, найменування та наявність яких підтверджена відповідними матеріалами справи. Суд дійшов висновку, що для визначення вартості, не потребується наявність саме тих речей, які безпосередньо були викрадені.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 , які зводяться до не погодження з підставою для його виправдання за ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки суд мав його виправдати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК, а саме у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення було вчинене, то такі доводи не є слушними.

Так, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких, останній не був очевидцем заволодіння документами.

Свідок ОСОБА_13 в своїх показах повідомила суду першої інстанції, що можливо ці документи були залишені там після їх спільної поїздки з ОСОБА_10 до Єгипту.

Також судом було встановлено, що з огляду на покази свідків та ОСОБА_10 , до вказаного приміщення мали доступ значне коло осіб, що також підтверджується відеозаписом обшуку вказаного приміщення, під час якого було виявлено невідому особу, яка перебувала у приміщенні.

На підставі викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що на підставі дослідження і оцінки у сукупності всіх зібраних у справі доказів щодо цього епізоду, зважаючи, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт незаконного заволодіння обвинуваченим будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом, обвинуваченого ОСОБА_6 слід виправдати за ч. 3 ст. 357 КК України з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

За наведеного, доводи апеляційних скарг як обвинуваченого ОСОБА_16 , так і прокурора в цій частині, не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 , які зводяться до порушення прокурором вимог ст. 219 КПК України, щодо строків досудового розслідування та вручення йому повідомлення про підозру після закінчення строків досудового розслідування, то правильну оцінку цим доводам було надано судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання, з якими погоджується і колегія суддів, а тому вони не підлягають повторній перевірці під час апеляційного перегляду, враховуючи відсутність обставин, які не були враховані судом першої інстанції в цій частині.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно з частиною 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, і, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Так, згідно вироку, суд, при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості, характер, спосіб та наслідки вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого та поведінку після вчинення, особу винного, який за місцем мешкання характеризується посередньо; має вищу освіту; одружений; є фізичною особою-підприємцем; за даними лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває; є придатним до військової служби; раніше не судимий.

При цьому звертається увага, вчинений ОСОБА_6 злочин мав місце в жовтні 2021 року, тобто чотири з половиною роки тому, обвинувачений весь цей час перебував під судовим слідством та не вчиняв жодної протиправної дії будь-якого характеру, а отже, мета покарання, яка полягає у запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, навіть з огляду на вид та строк призначеного ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції у виді позбавлення волі, на момент даного апеляційного перегляду досягнута.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини, в тому числі зменшення обсягу обвинувачення, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутність цивільного позову, у сукупності дають достатні підстави для висновку про те, що протиправна поведінка останнього не є стійкою, що свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення про визначення останньому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України виді позбавлення волі строком на три роки зі звільненням в порядку ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання, не є прийнятними.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже, за наведеного вище, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги захисника ОСОБА_17 та потерпілої ОСОБА_18 задовольнити, вирок щодо ОСОБА_19 змінити в частині призначення покарання та застосувати положення ст. 75 КК України, що є необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 185 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4