Провадження №1-в/522/101/26
УХВАЛА

11 березня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання заступника начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_5 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, який фактичного проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого 17.01.2025 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 205-1 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності на строк 1 (один) рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання заступника начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_5 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку ОСОБА_4 , засудженого 17.01.2025 року Приморським районним судом м. Одеси.

В обґрунтування подання зазначено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності на строк 1 (один) рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набрав законної сили 18.02.2025 року.

За час перебування на обліку ОСОБА_4 у період іспитового строку своєчасно з`являвся у встановлені дні явки на реєстрацію, виконав у повному обсязі заходи, передбачені індивідуальним планом роботи із засудженим. Іспитовий строк закінчився 16.01.2026 року.

Представник Приморського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій подання підтримала та просила слухати за її відсутності.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні подання органу пробації підтримав, просив задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання органу пробації просив задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Суд, вивчивши матеріали подання, приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності на строк 1 (один) рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набрав законної сили 18.02.2025 року.

25.03.2025 року вирок суду стосовно ОСОБА_4 надійшов до Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області на виконання та в цей же день ОСОБА_4 був поставлений на облік.

03.04.2025 року засуджений ОСОБА_4 прибув до Приморського РВ, де його було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, а також обов`язками, покладеними на нього вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2025 року, та наслідками ухилення від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів особової справи та наданих у судовому засіданні пояснень сторін вбачається, що під час перебування на обліку ОСОБА_4 у період іспитового строку до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, в подальшому своєчасно з`являвся у встановлені дні явки на реєстрацію, виконав у повному обсязі заходи, передбачені індивідуальним планом роботи із засудженим.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 165 Кримінально-виконавчого Кодексу України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням кримінально-виконавчої інспекції звільняється судом від призначеного йому покарання.

При цьому суд звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням завжди пов`язано з встановленням у вироку іспитового строку, що є невід`ємною його ознакою. Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із складових принципу верховенства права є Європейський суд з прав людини наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належить розуміти в контексті преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності та принцип належного урядування.

Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають; держава зобов`язана застосовувати закони прогнозованим і послідовним чином; прогнозованість означає, що закон, за можливості, має бути оголошений заздалегідь та бути передбачуваним щодо його наслідків.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього судом обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Зазначена норма передбачає направлення засудженого до відбування призначеного покарання саме в період іспитового строку.

Судом встановлено, що іспитовий строк закінчився 16.01.2026 року та за цей час відсутнє будь-яке рішення про скасування покарання з випробуванням.

Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 Кримінального кодексу України (КК), випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України (КПК) вважається невинуватою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( Конвенція).

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Згідно позиції Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

На підставі вищевикладеного, вивчивши матеріали подання, врахувавши думку прокурора, який підтримав подання, а також у зв`язку з закінченням іспитового строку та невчиненням засудженим ОСОБА_4 у період іспитового строку нового кримінального чи адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що подання про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 165 КВК України, ч. 1 ст.78 КК України, ст.ст.372, 537-539 КПК України,

УХВАЛИВ:

Подання заступника начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного йому покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2025 року за ч. 2 ст. 205-1 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності на строк 1 (один) рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Матеріали особової справи № 58/ЗВП/2025 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути до Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1