Справа № 442/8667/25
Провадження № 1-кп/442/115/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2026 р. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000404 від 07.11.2023 відносно:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кантакузівка Драбівського району Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, начальника КПП 1 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону, у військовому званні старший сержант, раніше не судимого згідно ст. 89 КК України,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

В провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід тримання під вартою, строк якого продовжено до 15.03.2026.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з тих підстав, що ОСОБА_3 , за вчинення інкримінованого йому злочинного діяння, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді реального позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, під страхом покарання зможе переховуватись від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Крім цього, на даний час ОСОБА_3 має статус військовослужбовця Національної гвардії України, якого не звільнено з військової служби, тобто у разі не продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 та не вжитті останнім заходів спрямованих на повернення у військову частину для проходження військової служби, останній, фактично, продовжить вчиняти інкриміноване йому кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України.

Вказані обставини в сукупності вкрай негативно характеризують і очевидно свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення ОСОБА_3 нових правопорушень, в тому числі тих, за які передбачена відповідальність Кримінальним кодексом України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід, однак якщо суд прийде до переконання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то просили визначити розмір застави. Вказане обґрунтовують тим, що стан ОСОБА_3 погіршився, його мати потребує стороннього догляду по стану здоров`я, оскільки проживає одна.

Перевіривши матеріали кримінального провадження суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи питання щодо доцільності обрання обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду, суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти, які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечать виконання ОСОБА_3 дотримання обов`язків, передбачених законом.

За таких обставин, вислухавши доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які свідчать про необхідність тримання під вартою обвинуваченого, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили щодо клопотання прокурора, беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину під час проходження служби, перебуваючи на волі обвинувачений може ухилятись від явки в судові засідання, суд дійшов висновку про доцільність продовження запобіжного заходу відносно останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, оскільки ризик втечі, може бути розцінений ним менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Керуючись статтями 177, 178, 183 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10.05.2026.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, особою, що перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення йому ухвали.

Суддя: ОСОБА_1