Справа № 466/9140/25
Провадження № 1-кп/466/435/26
У Х В А Л А

06 березня 2026 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000239 від 21.02.2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні,внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000239 від 28.08.2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 поступило клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Мотивував клопотання тим, що у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими перелічуються докази у справі, а саме здійснюється посилання на проведені слідчі дії - обшук від 22 липня 2025 року, огляд місця події від 22 липня 2025 року та здійснюється розкриття висновків проведених судових експертиз із зазначеннямїх номерів, дат, та підсумків, до яких дійшли експерти. Зауважив, що викладені обставини, а саме розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті є недопустимим, фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у порівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.8, ч. 5 ст. 9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню. З огляду на вказане, просив клопотання задовольнити.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , з думкою якого погодився обвинувачений ОСОБА_4 , надали пояснення аналогічні викладеним письмово, просили клопотання задовольнити та повернути прокурору обвинувальний акт.

Прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні у задоволенні клопотання просила відмовити та долучила письмові заперечення, згідно мотивів яких вказала, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Суд може повернути обвинувальний акт прокурору лише з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, які не наведено захисником ОСОБА_5 . Вказав, що захист помилково ототожнює виклад фактичних обставин із передчасним розкриттям доказів. ВЕрховний Суд неодноразово вказував, що виклад обставин має бути конкретним. Посилання на проведення слідчих дій та результати експертиз лише конкретизує час, місце та спосіб вчинення злочину, що є обов`язковим для захисту особи особи від конкретного обвинувачення.

Заслухавши думку присутніх сторін, вивчивши матеріали обвинувального акту та подане клопотання, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ст.ст. 110, 290, 291 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування, складається слідчим та затверджується прокурором після повідомлення підозрюваного та захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Завданням підготовчого провадження є перевірка наявності підстав для призначення судового розгляду, в якому суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність правових підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України.

Порядок складання обвинувального акту, відомості, які має містити обвинувальний акт та документи, які додаються до обвинувального акту передбачено ст. 291 КПК України. Інших вимог, яким має відповідати обвинувальний акт, КПК України не встановлено.

Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК, суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Даний обвинувальний акт складено 30 вересня 2025 року слідчим слідчого відділення ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 та затверджено 30 вересня 2025 року прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, а саме згідно з положеннями ст. 291 КПК України. В обвинувальному акті відображено всі необхідні відомості, які він має містити, зокрема анкетні відомості обвинуваченого, викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у статті 91 КПК України.

За ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Системний аналіз вказаних положень процесуального закону дозволяє прийти до висновку про те, що на відміну від процесуальних рішень слідчого, прокурора, що оформлюються постановами, і які відповідно до частини п`ятої статті 110 КПК України мають бути вмотивованими, обвинувальний акт відповідно до частини другої статті 291 КПК України не повинен містити ні обґрунтування, ні мотивування. Тобто, серед іншого, в обвинувальному акті лише викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частини другої 2 статті 291 КПК України). Отже, будь-яких обґрунтувань, мотивування на підтвердження викладених в обвинувальному акті обставин, КПК України не передбачає.

Відтак, посилання в обвинувальному акті на будь-які докази з метою доведеності встановлення певних обставин, викладених в обвинувальному акті, слід визнати порушенням засад верховенства права, змагальності та безпосередності дослідження доказів, оскільки таке фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище через розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи сторони захисту про покликання у обвинувальному акті на докази, а саме здійснення посилання на проведені слідчі дії - обшук від 22 липня 2025 року, огляд місця події від 22 липня 2025 року та здійснюється розкриття висновків проведених судових експертиз із зазначеннямїх номерів, дат, та підсумків, до яких дійшли експерти, суд до уваги не приймає, оскільки зміст ст. 291 КПК України розширеному тлумаченню не підлягає і прокурор, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, виклав (затвердив) у обвинувальному акті всі обставини кримінального правопорушення, які він вважав встановленими, і відповідно цим обставинам формулювання обвинувачення, тому суд не вправі в ході підготовчого судового засідання надавати оцінку змісту зазначеним прокурором відомостям у даному процесуальному документі та формулюванню обвинувачення.

Таким чином, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 містить необхідні відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України. Виходячи зі змісту ст.ст. 314, 315 КПК України, встановлення та доведення обставин скоєння злочину не може бути предметом судового розгляду на стадії підготовчого судового засідання, оскільки вказані питання підлягають вирішенню судом під час судового розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом під час підготовчого судового засідання, є обвинувальний акт.

Додатки до обвинувального акта, визначені ч. 4 ст. 291 КПК України, не є і не можуть бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання. Кримінальний процесуальний кодекс не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акту прокурору.

Дотримання та виконання органом досудового розслідування і прокурором інших вимог КПК України є предметом дослідження та оцінки під час судового розгляду, а не під час підготовчого провадження.

У відповідності до правової позиції касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року по справі № 273/1053/17, відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Таким чином, зазначені захисником обвинуваченого підстави для повернення обвинувального акту, не є істотними та такими, що є перешкодою для прийняття судом рішення відповідно до вимог статті 314 КПК України та призначення кримінального провадження до судового розгляду.

За наведених обставин в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту слід відмовити.

Також, адвокат ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова з клопотанням про скасування арешту з майна в частині заборони користування, що накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 25.07.2025 року (справа №466/6483/25; провадження №1-кс/466/2204/25), зокрема, натранспортний засіб марки "КІА" моделі "К5", VIN -код НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , який є особистою власністю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Зокрема, в обґрунтування клопотання зазначив, що підставою для накладення арешту на автомобіль марки "КІА" моделі "К5", VIN -код НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 була необхідність збереження речових доказів. Оскільки, з моменту вилучення автомобіля пройшло понад три місяці, відтак усі необхідні для слідства процесуальні дії відносно вищезазначеного транспортного засобу проведено. Власником автомобіля марки "КІА" моделі "К5", VIN -код НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 19.10.2024 є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не є учасником кримінального провадження № 0000239 від 21.02.2025. За участю ОСОБА_8 не проводились жодні слідчі/процесуальні дії у кримінальному провадженні №0000239. На даний час необхідності у застосуванні арешту майна на автомобіль марки КІА моделі "К5", VIN -код НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , в частині заборони користування, повністю відпала. Його довірителька, ОСОБА_10 , не будучи учасником кримінального провадження за № 0000239 від 21.02.2025, обмежена у наданому їй Конституцією України праві власності, в частині користування своїм майном.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що в даному кримінальному провадженні судовий розгляд ще не призначено, таке перебуває на стадії підготовчого засідання, тому клопотання про скасування арешту на майно, яке визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, є передчасним.

Судом встановленою, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000239 від 21.02.2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 25.07.2025 року накладено арешт на на автомобіль марки "КІА" моделі "К5", VIN -код НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , ключ від замка запалювання від транспортного засобу. Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що майно, на яке слідчий за погодженням з прокурором просить накласти арешт, само по собі та в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні та підлягають арешту з метою забезпечення їх збереження.

За змістом ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Статтею 174 КПК України передбачена можливість скасування арешту майна, в тому числі, якщо заявник чи власник майна доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Представником власника майна в клопотанні не зазначено підстав для скасування арешту з майна, яке визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні. Окрім цього, до клопотання не долучено доказів, які б підтверджували, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба або арешт було накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

З огляду на те, що в підготовчому засіданні суд позбавлений можливості з`ясувати чи існує потреба у подальшому застосуванні арешту майна, накладеного в ході досудового розслідування, у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна слід відмовити.

В підготовчому судовому засіданні учасники щодо призначення судового розгляду у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акту не заперечили.

Керуючись ст. ст.31, 61,62,128,314, 315, 316, 369, 371,372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту відмовити.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 , яке подане в інтересах власника майна ОСОБА_8 про скасування арешту майна в частині заборони користування відмовити.

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000239 від 21.02.2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м.Львова (м.Львів, вул.Січових Стрільців, 12) на 16 березня 2026 року о 11 год. 00 хв.

Розгляд кримінального провадження здійснюватиметься суддею ОСОБА_1 одноособово.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні за участі прокурора, захисника та обвинуваченого.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення щодо ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Повний текст ухвали складено та проголошено 09.03.2026.

Суддя ОСОБА_1