У Х В А Л А

25.02.2026 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Жмеринка в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002626 від 17.12.2024,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

В провадженні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_4 подав клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, оскільки 02.03.2026 року спливає строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 відповідного запобіжного заходу і продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, яке в судовому засіданні підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2025, та продовжений ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницьокї області від 02.01.2026 спливає 02.03.2026.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення обвинуваченим ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області при обранні запобіжного заходу від 07.11.2025 року зазначені ризики, а саме: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_3 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, в нього відсутнє законне джерело доходу, постійне місце роботи та навчання; незаконного впливу підозрюваного на свідків, оскільки згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а ОСОБА_3 матиме можливість здійснювати на них відповідний незаконний вплив; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , хоча і раніше не судимий та має постійне місце проживання, однак обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, він військовослужбовець, офіційно ніде не працює та не має стабільного доходу, судове слідство у справі не здійснене, а тому є ризики переховування від суду та продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 - 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто виключно тримання під вартою.

За змістом п. 4 ч. 5 ст. 183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 114-2, 258 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 442-1 Кримінального кодексу України.

Аналізуючи наведені вище вимоги ст. 183 КПК України в контексті дискреційних повноважень суду визначати чи не визначати розмір застави, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні визначення можливості внесення застави суперечитиме обставинам кримінального правопорушення, відповідно до вимог КПК України, не відповідатиме засадам кримінального провадження та особливому характеру справи, оскільки таке правопорушення вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану та триваючої збройної агресії з боку росії проти України.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для визначення застави.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи суспільний інтерес, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 виправдане, як це підтверджує практика Європейського суду з прав людини, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою на шістдесят днів та відсутність підстав для врахування заперечень сторони обвинуваченого та їх задоволення.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку про клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178,183,184, 314-316 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002626 від 17.12.2024 у виді тримання під вартою продовжити на шістдесят днів, а саме до 25 квітня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду в частині продовження строку запобіжного заходу протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя