Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
382/514/23: Кримінальні справи (до 01.01.2019); Злочини проти життя та здоров'я особи; Умисне вбивство.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 09.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 10.04.2026.
Дата набрання законної сили: 02.04.2026
Номер судового провадження: 51-2769км25
справа № 382/514/23
провадження № 51-2769км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,уродженця смт. Баришівки Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Яготинського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року за ч. 1 ст. 129 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 162КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Яготинський районний суд Київської областівироком від 12 січня 2024 року засудив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, за ч. 1 ст. 263 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 1 ст. 162 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. А на підставі ч. 3 ст. 78, п. «б» ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 71 КК шляхом приєднання до покарання за цим вироком не відбутого повністю покарання за вироком Яготинського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року суд призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
2. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 15 жовтня 2022 року по 12 січня 2024 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
3. Вирішено питання, що стосуються судових витрат і речових доказів.
4. За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному поводженні з вибуховим пристроєм, незаконному проникненні до іншого володіння особи та закінченому замаху на вбивство способом, небезпечним для життя багатьох осіб.
5. Так, ОСОБА_7 у не встановлені досудовим розслідуванням час та місці, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння і зберігання вибухових пристроїв, придбав ручну осколкову гранату Ф-1, призначену для ураження живої сили противника, з такими тактико-технічними характеристикаим: вага 600 г; маса розривного заряду 60 г; максимальна дистанція ураження 200 м; кількість осколків до 300 штук. Цю гранату ОСОБА_7 поклав у автомобіль «Mersedes-Benz S 500», д. н. НОМЕР_1 , де незаконно зберігав.
6. 15 жовтня 2022 року близько 13:10 ОСОБА_7 з метою заподіяння смерті ОСОБА_8 вказаним вище автомобілем перевіз ручну осколкову гранату Ф-1 до домоволодіння потерпілого на АДРЕСА_2 , де шляхом виймання штопорного кільця привів її в бойову готовність.
7. Тоді ж він, тримаючи в лівій руці осколкову гранату Ф-1, усупереч вимогам ст. 30 Конституції України, яка гарантує право кожного громадянина на недоторканність житла чи іншого володіння, без дозволу власника ОСОБА_8 пройшов через відчинені ворота на огороджену територію господарства і тим самим незаконно проник до іншого володіння особи, де перебували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
8. У той же час ОСОБА_7 , реалізуючи умисел на вбивство ОСОБА_8 шляхом його підриву, тримаючи в лівій руці приведену в бойову готовність ручну осколкову гранату Ф-1, почав наближатися до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які стали тікати на територію свого подвір`я, та, усвідомлюючи, що своїми діями застосовує спосіб вбивства, небезпечний для життя не тільки однієї особи, а й інших людей, побіг за ОСОБА_8 і близько 13:12 кинув у його бік вказану гранату. Снаряд перелетів через сітчастий паркан і вибухнув на території сусіднього подвір`я, що на АДРЕСА_3 . У цей час там була ОСОБА_10 , яка в результаті вибуху отримала осколкове поранення правого передпліччя. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в результаті вибуху гранати не отримали тілесних ушкоджень, оскільки вчасно вжили заходів для збереження свого життя і здоров`я. ОСОБА_7 , не довівши свого злочинного умислу до кінця з причин, які не залежали від його волі, з місця події втік.
9. Київський апеляційний суд ухвалою від 18 вересня 2024 року залишив вирок щодо ОСОБА_7 без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
10. Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Яготинського районного суду Київської області від 12 січня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилаючись на рішення Верховного Суду, зазначає, що замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого визначеного умислу на заподіяння смерті потерпілому, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Стверджує, що відсутність у ОСОБА_8 жодних ушкоджень, поведінка підзахисного до, під час і після злочину, зокрема, припинення ним переслідування потерпілого одразу після кидання гранати, свідчить про відсутність у нього прямого умислу на вбивство останнього та доводить, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен відповідати лише за фактично заподіяні наслідки. Крім того, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 115 КК умисне вбивство, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, полягає в тому, що винувата особа, реалізуючи умисел на позбавлення життя потерпілого, усвідомлює, що застосовує спосіб убивства, небезпечний для життя не тільки однієї конкретної людини. Наголошує, що Верховний Суд України в постанові від 24 січня 2013 року у справі № 5-26кс12 вказав, що важливою умовою для кваліфікації дій винуватого саме за цією ознакою умисного вбивства має бути об`єктивна реальність такої небезпеки для життя інших сторонніх осіб, які перебувають на місці вчинення злочину, а винувата особа повинна усвідомлювати, що спосіб, який вона застосовує, небезпечний для життя не тільки конкретної людини, яку вона хоче вбити, утім під час кидка ОСОБА_7 гранати не було об`єктивної реальності небезпеки для життя інших осіб, оскільки потерпілий ОСОБА_8 відбіг на значну відстань від обвинуваченого, а ОСОБА_9 стояла за спиною в обвинуваченого, інших осіб на місці події не було. Тому вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків Верховного Суду і фактичних обставин справи, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, адже в діях підзахисного відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК.
Позиції учасників судового провадження
11. У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просив задовольнити касаційну скаргу, скасувавши вирок та ухвалу і призначивши новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції.
12. Прокурор ОСОБА_5 просила судові рішення стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
13. Іншим учасникам судового провадження належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
14. Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
15. Статтею 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
16. З урахуванням зазначених вимог закону, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
17. У касаційній скарзі стверджується про відсутність у діях засудженого складу кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК. Юридична оцінка інших злочинів і кримінальних проступків не оспорюється.
18. Закінчений замах на умисне вбивство, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб (ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК), полягає в тому, що винувата особа, реалізуючи умисел на позбавлення життя потерпілого, застосовує такі способи і методи вбивства, які, як вона усвідомлює, створюють небезпеку не тільки для життя тієї конкретної людини, яку вона хоче вбити, але й для іншої, хоча б однієї людини (вибухові пристрої, підпал будинку, отруєння джерела води, обстріл натовпу), проте злочин не було доведено до кінця (смерть не настала) з причин, що не залежали від її волі (наприклад, своєчасна медична допомога, втручання третіх осіб).
19. З`ясування наявності чи відсутності реальної небезпеки для життя інших осіб здійснюється з огляду на кожну конкретну обстановку вчинення злочину.
20. Як убачається з матеріалів кримінального провадження і встановили суди попередніх інстанцій, того дня ОСОБА_7 , маючи давні неприязні стосунки з ОСОБА_8 , приїхав до помешкання останнього, ще в салоні автомобіля витягнув кільце гранати, вдерся на подвір`я, де побіг за потерпілим і його співмешканкою та кинув приведену в бойову дію гранату в бік господаря оселі, той ухилився, змінивши напрямок руху, граната перелетіла через паркан на сусіднє подвір`я, де стався вибух, внаслідок якого було поранено господарку сусіднього господарства та пошкоджено її майно.
22. Використання оборонної осколкової гранати, призначеної для ураження живої сили противника, вагою 600 г, масою розривного заряду 60 г із максимальною дистанцією ураження 200 м та кількістю осколків до 300 штук, на подвір`ї приватного будинку, де перебувають дві особи, а сам будинок розташований у приватному секторі серед помешкань інших людей, створює реальну небезпеку для життя багатьох осіб і свідчить про спрямованість умислу ОСОБА_7 на позбавлення життя потерпілого способом, небезпечним для життя багатьох осіб. Проте він не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_8 змінив напрямок руху в бік до ОСОБА_7 під час кидання останнім гранати і впав на землю, а ОСОБА_9 вчасно зупинилася поза зоною ураження гранати за рогом будинку.
23. Тому, за встановлених місцевим та апеляційним судами фактичних обставин, ці дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК.
24. З огляду на зазначене, є нерелевантним посилання захисника в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 24 січня 2013 року у справі № 5-26кс12 про визнання неправильним рішення касаційного суду щодо наявності кваліфікуючої ознаки, передбаченої п. 5 ч. 2 ст. 115 КК, у діях засудженого, який здійснював постріли з пістолета-кулемета у дворі житлового будинку, тоді, коли на місці події сторонніх осіб не було, при цьому достеменно знаючи з повідомлення спільника, що до нього прямує саме потерпілий, стріляв у нього з невеликої відстані і фактично прицільно, а отже, як констатував Верховний Суд України, умисне вбивство він учинив у спосіб, який не є небезпечним для життя багатьох людей. Встановлені у вказаній вище справі обставини принципово відмінні від обставин справи, що є предметом нинішнього касаційного перегляду, в якій з`ясовано, що обраний ОСОБА_7 спосіб позбавлення життя потерпілого із застосуванням вибухового пристрою є небезпечним для життя багатьох осіб.
25. Також є недоречним посилання заявника на постанови Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 681/742/19 (провадження № 51-3567км21), від 09 листопада 2023 рокуу справі № 383/931/19(провадження № 51-2281км23), від 12 грудня 2023 року у справі № 337/1172/16-к (провадження № 51-3232км19), оскільки встановлені у згаданих кримінальних провадженнях обставини не є подібними до обставин, встановлених у кримінальній справі щодо ОСОБА_7 .
26. За результатами касаційного розгляду Суд не виявив неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке було би безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
Вирок Яготинського районного суду Київської області від 12 січня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...