ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/255/26 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.162 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, громадянина України, неодруженого, без зареєстрованого та постійного місця проживання, раніше судимого: вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 21.05.2001 за ч. ч. 1, 2 ст. 141, ч. 1 ст. 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 14.04.2005 за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 14.05.2007 (зміненого ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14.08.2007) за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 199 КК України до 3 років позбавлення волі; вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 28.01.2011 за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 16.10.2015 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2020 за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 360, ст. 360 (в редакції Закону, який діяв до 03.06.2020), ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття ОСОБА_9 до кримінально-виконавчої установи після приведення вироку до виконання.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за вчинення вищевказаного кримінального проступку за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 14.11.2025 року у вечірній час доби (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою порушення права на недоторканість житла, передбаченого ст.30 Конституції України, переслідуючи прямий умисел, проник через хвіртку воріт до території домоволодіння, а потім шляхом пошкодження і відкриття вхідних дверей до житлового будинку АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , чим порушив право на недоторканність житла останньої, яка проживала за вищезазначеною адресою, та перебував там до 18:30 години того ж дня.

Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити. Кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована доводами про істотне порушення вимог КПК України та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, як зазначає апелянт, згідно матеріалів кримінального провадження дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, як «незаконне проникнення до іншого володіння особи», разом з тим, згідно обвинувального акту, дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, як «незаконне проникнення до житла», тому, суд першої інстанції, відмінно від обвинувачення вказаного в обвинувальному акті, не навів у вироку мотиви такого рішення, чим вийшов за межі пред`явленого обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, захисника, який не заперечував проти її задоволення, вивчивши та перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку за обставин, викладених в обвинувальному акті, та призначене покарання, учасниками судового провадження не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, який наполягає на зміні вироку суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_9 , а саме, за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 3 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з обвинувального акта, дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла, а з вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 , його дії кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Таким чином, кваліфікуючи дії ОСОБА_9 як незаконне проникнення до іншого володіння особи, тобто відмінно від обвинувачення вказаного в обвинувальному акті, суд першої інстанції не навів у вироку мотиви такого рішення, чим, у порушення вимог ст.337 КПК України, вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, а тому, на думку колегії суддів, посилання суду першої інстанції, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 як "незаконне проникнення до іншого володіння особи" є помилковим, а отже, виходячи з фактичних обставин справи, дії ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст.162 КК України змінити.

Кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.162 КК України, як «незаконне проникнення до житла».

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14