Справа № 643/8857/26
Провадження № 1-кп/643/840/26
УХВАЛА

04.05.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000374 від 05.02.2026 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000374 від 05.02.2026 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 04 травня 2026 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , в якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, вчинити інше кримінальне правопорушення, просив продовжити стосовно обвинуваченого строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Умотивовуючи клопотання, прокурор зазначив, що продовжують існувати ризики, визначені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_5 проходить військову службу в ДПСУ, місцезнаходження військової частини, в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область, враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для ОСОБА_5 у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того посилався, що вказані обставини утворять складнощі явки або запізнення обвинуваченого до суду. Обґрунтовуючи ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, посилався, що ОСОБА_5 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співлужбовців здійснити вплив на потерпілого, свідків, експерта, як благаючи або умовляючи їх, маючи фізичну, психологічну підготовку, навички володіння вогнепальною зброєю та вибуховими речовинами і безперешкодний доступ до вогнепальної зброї та боєприпасів, за допомогою яких може погрожувати свідкам, у кримінальному провадженні, тим самим примусити останніх змінити свої показання або взагалі відмовитись від них. Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення посилався, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, під загрозою тяжкості покарання, усвідомлюючи невідворотність покарання, маючи всі необхідні засоби та можливості, зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, у тому числі за кордоном або на території тимчасово непідконтрольній владі, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення особливо тяжкого злочину. Також зазначив, що ОСОБА_5 , проходячи службу в ДПСУ в умовах військового стану може продовжувати злочинну діяльність та вчинювати інші кримінальні правопорушення.

Просив урахувати, що у ОСОБА_5 відсутні стійкі соціальні зв`язки на території м.Харкова та Харківської області, стан його здоров`я та вік не перешкоджає продовженню запобіжного заходу - тримання під вартою. Вважав, що застосувати інший запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання неможливо, позаяк ОСОБА_5 є військовослужбовцем, несе службу в районі, де тривають бойові дії та місцезнаходження військової частини, в якій він несе військову службу в будь-який час може змінити своє місце дислокації. Неможливість застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту обґрунтував тим, що такий запобіжний захід не може забезпечити відсутності можливості впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також обвинувачений підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків. Вважав неможливим застосувати запобіжний захід до ОСОБА_5 у вигляді застави, позаяк злочин, у скоєнні якого обвинувачується останній, вчинено із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Окрім того, слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від обвинуваченого, його захисника, родичів чи інших осіб про врахування можливості внесення грошових коштів на спеціальний рахунок. Неможливість застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана, на думку прокурора, з тим, що до суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвину покладених на нього обов?язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу, а також особиста порука не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов?язків позаяк злочин відноситься до категорії особливо тяжких та карається позбавленням волі на строк від 7 до 15 років, та суворість покарання за вчиненні ним злочини, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. З огляду на викладене, на думку прокурора, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Потерпілий ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні 04 травня 2026 року вважав за можливе змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні 04 травня 2026 року заперечував проти задоволення заявленого прокурором клопотання та просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Посилався, що стверджувати про винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передчасно. Зазначив, що ОСОБА_5 бажає продовжувати проходити військову службу, в повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненому злочині. Просив врахувати думку потерпілого, який вважав недоцільним продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою, претензій до останнього не має.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні 04 травня 2026 року підтримав думку свого захисника.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , з огляду на таке.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 07 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. У подальшому ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 02 квітня 2026 року було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 до 05.05.2026.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 05 травня 2026 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Правилами ст. 178 КПК України закріплено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, а саме: спроба переховуватися підозрюваного від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його фактичні обставини свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зав`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, беручи до уваги те, що дії ОСОБА_5 , за вчинення яких він обвинувачується, носять характер особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 є неможливим.

Поряд з цим, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні.

Такі обставини суд ураховує, надаючи оцінку доводам прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час потерпілий та свідки по даному кримінальному провадженню не допитані.

Ураховуючи, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, ризик, на наявність якого посилався прокурор, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - можливість спроби обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення є обґрунтованим та продовжує існувати.

Зважаючи на тяжкість злочину, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Водночас, суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У свою чергу, стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б зменшували ризики у даному кримінальному провадженні.

Серед іншого, суд зважає на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Зазначені обставини у сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.

Вирішуючи питання про те, чи зможе інший, більш м`який запобіжний захід, як про це клопотала сторона захисту, запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зважає на таке.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з метою запобігання встановленим ризикам, ураховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. Водночас, кримінальне процесуальне законодавство України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ураховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та які були встановлені судом, а відтак не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою, судом не встановлено, а тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.

Беручи до уваги наведені вище обставини у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, підсудний Салтівському районному суду міста Харкова.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст. 291, 292 КПК України.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, судом не встановлено.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197, 199, Главою 27 КПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 02 липня 2026 року включно.

Установити строк дії ухвали до 02 липня 2026 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000374 від 05.02.2026 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, у відкритому судовому засіданні на 13 травня 2026 року на 12 годину 30 хвилин.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 06 травня 2026 року.

Суддя : ОСОБА_1