Провадження № 1-кп/337/8/2026
ЄУН №337/2261/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч.1 ст. 296, ч. 2 ст. 307, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,

встановив:

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою з посиланням на наявність ризиків передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання вказаним ризикам.

Потерпілий ОСОБА_9 згоден з клопотанням прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить у клопотанні відмовити, випустити його під домашній арешт, він не збирається переховуватися від суду і вчиняти злочини. Також вказав, що завжди з`являвся до суду за іншими кримінальним провадженнями, та у нього є на утриманні маленька дитина застосувати домашній арешт.

Захисник ОСОБА_7 підтримав підзахисного, заявив клопотання про застосування цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 при розгляді клопотання поклався на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_8 вказав, що заявлені прокурором ризики не підтверджені, ризики зі слином часу втрачають свою актуальність. Також вважає, що необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Прокурор заперечував проти клопотань обвинувачених і сторони захисту вказавши, що домашній арешт не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, наполягав на задоволенні своїх клопотань.

Вислухавши позицію учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.3,8 Конституції України, ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 176, 177, 183, ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд зазначає, що ризиком є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, судом не встановлено, доказів, підтверджуючих у них наявність захворювань, які б унеможливили б тримання під вартою, суду не надано.

На продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України слугують такі обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, являється військовослужбовцем, хоча і вважається раніше не судимим в силу ст. 89 КК України, але на розгляді у суді відносно нього перебуває кримінальне провадження за скоєння низки кримінальних правопорушень, а відтак є підстави вважати, що він може переховуватися від суду у зв`язку з невідворотністю можливого призначення йому покарання, крім цього може вчинити інше кримінальне правопорушення.

На продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України слугують такі обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, не має тісних соціальних зв`язків, являється військовослужбовцем, а відтак є підстави вважати, що він може переховуватися від суду у зв`язку з невідворотністю можливого призначення йому покарання, крім цього може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, суд враховує, що будь-яких даних про зменшення ризиків, наявність яких слугувало підставою для обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених у ході судового розгляду, які являються військовослужбовцями, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне продовжити обвинуваченим раніше обрані запобіжні заходи у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати.

Суд також враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас, як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Розглядаючи клопотання обвинувачених та можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням наведеного, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених на даний час неможливе, ризики, які виправдовують перебування під вартою не зменшились. Наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 малолітньої дитини і матері, не зменшує ризики переховування від суду і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Доказів наявності постійного законного джерела доходу обвинуваченими не надано.

Таким чином, підстав для зміни запобіжних заходів, судом не встановлено.

Суд вважає, що забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених можливо шляхом продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як інші заходи в достатній мірі, на даний час, не забезпечать виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, суд вважає, що наведені прокурором у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися, тому суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою доцільно задовольнити.

Згідно з положеннями пп. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування .

Задовольняючи клопотання про продовження застосування до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, суд враховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинувачених, а також враховуючи, що інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням насильства, не застосовує альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 331, 369-372, 392 КПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту і обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та визначення розміру застави.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 16 квітня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 16 квітня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити Державній установі Запорізький слідчий ізолятор, Державній установі Дніпровська установа виконання покарань №4 - для виконання, прокурору та обвинуваченим - для відома.

Ухвала в частині продовження застосування запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1