ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року

м. Київ

справа № 954/1697/24

провадження № 51-4468 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 0000020, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Короткий зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 09 квітня 2025 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.

Вказаний вирок ухвалено із застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК, яким у тому числі вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.

За встановлених фактичних обставин ОСОБА_6 у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, перебуваючи за місцем свого проживання, що на АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи при цьому спеціального, передбаченого законом на це дозволу, посіяв у ґрунт теплиці насіння коноплі, а у подальшому здійснював їх вирощування шляхом поливу та культивування, у результаті чого виростив рослини роду коноплі, які були виявлені та вилучені працівниками поліції 25 вересня 2024 року під час проведення обшуку.

Крім того, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, перебуваючи за місцем свого проживання, що на АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом відокремлення листя та кореню від стебел з рослин роду коноплі, які вирощував у себе в теплиці, придбав для власного вживання без мети збуту наркотичний засіб канабіс, який був виявлений та вилучений працівниками поліції 25 вересня 2024 року під час проведення обшуку.

Крім того, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки і бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, у невстановленому місці придбав 246 патронів, які відповідно до висновку експерта є боєприпасами, переніс до свого місця проживання, що на АДРЕСА_1 , де зберігав до часу їх виявлення та вилучення працівниками поліції 25 вересня 2024 року під час проведення обшуку.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 зі змінами, внесеними першим заступником керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_10 , задоволено частково, а вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 09 квітня 2025 року змінено.

Виключено із резолютивної частини вироку рішення щодо конфіскації в дохід держави мисливської рушниці моделі «ТОЗ-Б», заводський номер « НОМЕР_1 ».

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій та встановлених судом фактичних обставин, ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо неправильного застосування положень ст. 75 КК, зазначає, що у порушення приписів ст. 419 КПК апеляційний суд не звернув уваги та безпідставно знизив оцінку суспільної небезпеки дій ОСОБА_6 , належним чином не встановив реальну можливість виправлення особи без відбування покарання, не врахував високий соціальний статус засудженого, який є директором підприємства критичної інфраструктури, публічним лідером та волонтером, який користується довірою місцевої влади, військових і громади, а отже, вимоги до його поведінки мають бути значно суворішими.

Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу, просила її задовольнити, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Засуджений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просив ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Інші учасники були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення касаційного розгляду до Суду не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 263 КК, правильність кваліфікації його дій, а також обґрунтованість призначеного засудженому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 років, у касаційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Натомість у касаційній скарзі прокурор вказує про безпідставність висновків судів про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

На обґрунтування своєї позиції прокурор наводить наступні доводи:

- апеляційний суд не звернув уваги та безпідставно знизив оцінку суспільної небезпеки дій ОСОБА_6 , не врахував сукупність вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК, залишив поза увагою дії ОСОБА_6 , які кваліфіковані за ч. 3 ст. 309 КК, пов`язані із незаконним зберіганням особливо небезпечного наркотичного засобу в особливо великих розмірах;

- з посиланням на рішення Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі № 522/4530/23 та від 09 серпня 2018 року у справі № 502/816/17 вказує, що суспільна небезпека кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів зумовлена згубним впливом наркоманії на свідомість, мораль та спосіб життя людей, її тісним зв`язком зі зростанням злочинності, тяжкими наслідками для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому;

- вчинення кримінальних правопорушень у поєднанні з підвищеним соціальним статусом не знижує, а навпаки, підвищує ступінь суспільної небезпеки, адже демонструє, що навіть ті, хто має ресурси, авторитет і можливості, свідомо нехтують законом.

Колегія суддів вважає, що наведені прокурором у касаційній скарзі доводи є непереконливими і не свідчать про незаконність судових рішень з огляду на таке.

Насамперед Суд зазначає, що канабіс, згідно з постановою Кабінету міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (в редакції, яка діяла на момент вчинення інкримінованих ОСОБА_6 дій) не віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, як про це вказує прокурор.

Судом кваліфіковані дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 309 КК як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Кваліфікуючими ознаками злочину за ч. 3 ст. 309 КК, є дії, передбачені частинами першою та другою цієї статті, вчиненні із залученням неповнолітнього, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах.

Отже, особливо великий розмір виявленого у домоволодінні ОСОБА_6 канабісу врахований при кваліфікації його дій та призначенні покарання.

Прокурор, хоча формально й посилається на невідповідність покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, проте не наводить аргументів, чому, на її думку призначене судом першої інстанції покарання за ч. 3 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років є несправедливим і не відповідає вимогам статтей 50, 65 КК.

До того ж прокурором не наведено аргументів щодо неправильного застосування положень ч. 1 ст. 70 КК при визначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що посилання прокурора на негативний вплив кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів на свідомість, мораль та спосіб життя людей, її тісним зв`язком зі зростанням злочинності, тяжкими наслідками для здоров`я не має вирішального значення при вчиненні таких кримінальних правопорушень без мети збуту, а також якщо не буде доведено, що інші кримінальні правопорушення були вчиненні особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Так само не має вирішального значення, на переконання Суду, соціальний статус засудженого.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення від відбування покарання передбачене приписами норм розділу XII Загальної частини КК, де визначені підстави й умови застосування іншого, відмінного від визначеного розділом XI КК, інституту кримінального права - призначення покарання. Суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є умови і підстави, визначені ст. 75 КК, у їх взаємозв`язку із положеннями статей 50, 65 цього Кодексу, тобто за умови обґрунтованого переконання суду про можливість досягнення мети покарання внаслідок звільнення від його відбування, враховуючи при цьому тяжкість кримінального правопорушення.

Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання, місцевий суд врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, а також взяв до уваги особу засудженого.

Так, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_6 за місцем роботи та проживання характеризується позитивно.

Зокрема, як зазначено у мотивувальній частині вироку, відповідно до характеристики Нововоронцовської селищної військової адміністрації, після деокупації с. Осокорівка засудженим організовано роботи по відновленню мережі централізованого водопостачання та ремонту джерела питної води, організовано доставку гуманітарної допомоги. Крім того, відповідно до характеристики старости Осокорівського старостинського округу ОСОБА_6 характеризується позитивно, має сім`ю, відповідально ставиться до своїх обов`язків, на обліку в правоохоронних органах не перебуває.

Під час судового розгляду також встановлено, що ОСОБА_6 оголошено подяки: від 21 Окремої бригади НГУ ім. Петра Калнишевського за активну громадську позицію, самовідданість, та вагомий внесок у перемогу; від командування НОМЕР_2 окремого батальйону за патріотизм та підтримку Сил ТРО; від начальника Нововоронцовської селищної військової адміністрації за вагомий внесок у відновлення та розвиток інфраструктури с. Осокорівка; нагороджено відзнакою «За заслуги» від Всеукраїнської громадської організації «Спілка ветеранів та працівників силових структур України».

Також судом враховано стан здоров`я засудженого, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, згідно наданої медичної документації хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, має розлад адаптації у вигляді тривожної реакції, подагричний артрит у поєднанні з остеохондрозом.

Обставинами, які пом`якшують покарання засудженому ОСОБА_6 , суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, активну участь у волонтерській діяльності та допомогу Збройним Силам України. Обставиною, яка обтяжує покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, судом визнано його вчинення з використанням умов воєнного стану.

Окрім цього, судом взято до уваги те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, а також надано оцінку досудовій доповіді ДУ «Центр пробації» в Херсонській області від 17 січня 2025 року, відповідно до якої виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства.

Разом з тим, з огляду на викладене, а також враховуючи те, ОСОБА_6 має виключно позитивні характеристики, здійснює роботи щодо відновлення критичної інфраструктури у зоні можливих бойових дій, вагомість його діяльності для Нововоронцовської громади та її відновлення, яка відбувається в під час постійних обстрілів, його активну волонтерську діяльність, допомогу військовим та громадянам в умовах воєнних дій, значну допомогу у зміцнені обороноздатності держави, представлення його до державної нагороди, а також враховуючи його незадовільний стан здоров`я, наведене у сукупності є тими виключними обставинами, які дають суду підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Не погодившись з вироком, прокурор у апеляційній скарзі, серед іншого, вказував на безпідставне застосування щодо засудженого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вимоги кримінального процесуального закону у їх взаємозв`язку передбачають, що апеляційний суд зобов`язаний перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, врахувати позицію сторін кримінального провадження і учасників судового розгляду, дати у своєму рішенні на них вичерпну відповідь та, у випадку незгоди з ними, зазначити підстави їх необґрунтованості.

Переглядаючи вирок суду в порядку апеляційної процедури за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд не встановив підстав для скасування чи зміни вироку в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування, у зв`язку з чим такі доводи прокурора визнав необґрунтованими.

Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого суду про те, що дані про особу засудженого, його громадська позиція та важлива діяльність в умовах воєнного стану, а також його позитивні характеристики свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

На переконання колегії суддів, такі висновки судів попередніх інстанцій є вмотивованими й такими, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження та узгоджуються з вимогами закону.

Водночас, вказуючи про необґрунтованість вироку та ухвали, сторона обвинувачення посилається на неправильне застосування судами закону про кримінальну відповідальність за результатом власної оцінки окремих із тих обставин, які перевірені судами під час розгляду кримінального провадження та оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку, у тому числі й соціальний статус засудженого, особливо великий розмір наркотичного засобу, тяжкі наслідки для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому.

Проте належного підґрунтя, достатнього для вмотивованого висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи засудженого, доводи касаційної скарги сторони обвинувачення не містять, а суд касаційної інстанції, з огляду на процесуальні повноваження, визначені вимогами ст. 433 КПК, не наділений обов`язком самостійно відшуковувати такі в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи викладене, зазначені обставини у їх сукупності свідчать про можливість у даному випадку звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК, а тому доводи прокурора в цій частині є непереконливими.

У підсумку, з огляду на вимоги прокурора, які ним викладені в касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог процесуального законодавства не встановлено, а звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК вмотивовано належним чином та не викликає сумнівів у його обґрунтованості, касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3