Справа № 302/349/26
Провадження № 1-кс/302/70/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у повному обсязі)

13 березня 2026 року селище Міжгір`я

Слідчий суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене з процесуальним прокурором Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні, відомості про яке 13.03.2026 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України,

у с т а н о в и в:

Слідчий СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого суді з клопотанням, погодженим з процесуальним прокурором Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна вилученого 12.03.2026 під час проведення огляду місця події.

Клопотання обґрунтоване тим, що 12 березня 2026 року о 18:08 год надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що на блокпосту у с. Торунь Хустського району Закарпатської області було зупинено транспортний засіб марки «MAN TGX 18.440», номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «SCHMITZ CARGOBULL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який перевозив деревину породи «Дуб» у кількості 37 сортиментів загальною кубомасою 18 куб. м, де під час перевірки документів та товарно-транспортної накладної на вантаж, останні викликали сумніви в їх достовірності. Як наслідок, виїздом слідчо-оперативної групи на місце події встановлено, що автомобілем марки «MAN TGX 18.440», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «SCHMITZ CARGOBULL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , керував ОСОБА_5 , який перевозив круглі лісоматеріали «Дуб» у кількості 37 сортиментів загальною кубомасою 18 куб м, на яких наявні бирки-чіпи, номера яких не перевіряються згідно з сервісом перевірки легальності походження деревини ДАЛРУ/ЛІАЦ та товарно-транспортна накладна, відповідно до якої здійснювалось перевезення № 128147 від 11.03.2026, викликає сумніви в її достовірності, оскільки в ній указаний один і той же вантажовідправник та вантажоодержувач ТОВ «Тердвер» м. Житомир, а пункт завантаження с. Ільниця, розвантаження селище Рожище. При цьому підтверджуючих документів про транспортування деревини до с. Ільниця немає.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 246 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б фактично втратитись або знищитись у зв`язку з невідкладними обставинами пов`язаними із ризиком утрати слідів та інших речових доказів, які можуть указати на особу, що вчинила цей злочин, на підставі ч. 1 ст. 237, ч. 3 ст. 214 КПК України (згідно з яких проведення огляду місця події у невідкладних випадках дозволяється проводити до внесення відомостей у ЄРДР) 12.03.2026 у період часу з 21:05 год по 23:40 год, за письмовими довідкою-згодою наданими власником деревини ОСОБА_6 та водієм ОСОБА_5 , було проведений огляд місця події за адресою: Закарпатська область Хустський район селище Міжгір`я вул. Незалежності, 64, на території Міжгірського надлісництва філії «Карпатський лісовий офіс» ДПСГП «Ліси України» в ході якого було виявлено та вилучено:

- транспортний засіб марки «MAN TGX 18.440» з ідентифікаційним номером НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_7 ;

- напівпричіп марки «SCHMITZ CARGOBULL», моделі SCS 24/L-1362 EB, з ідентифікаційним номером НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 належить ОСОБА_7 ;

- деревину в кількості 37 штук довжиною від 2,60 м до 3,20 м, загальною кубомасою 18 куб. м породи «Дуб»;

- товаро-транспортну накладну № 128147 від 11.03.2026, автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_7 ;

- завірена копія товаро-транспортної накладної серії ВАА № 192959 від 17.10.2025, автомобільний перевізник водій ОСОБА_8 ;

- завірена копія договору про переробку необробленої деревини № 01/11-25 від 27.11.2025, № 09 від 01.10.2025;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 .

Зазначені вище предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000058 від 13.03.2026.

З метою забезпечення кримінального провадження, зокрема, збереження речових доказів, недопущення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, виявлення й фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, в клопотанні висловлено прохання накласти арешт на вказане вище майно.

Слідчим СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 подано слідчому судді письмову заяву від 13.03.2026 з проханням про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 на розгляд клопотання у судове засідання не з`явився, проте подав слідчому судді письмову заяву від 13.03.2026, в якій клопотання підтримав і просив його розгляд провести без його участі.

Власник транспортних засобів ОСОБА_7 та володілець деревини ОСОБА_6 на розгляд клопотання в судове засідання також не з`явилися, хоча повідомлялися про дату, час і місце його розгляду.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не проводиться.

Дослідивши та вивчивши зміст клопотання про арешт майна та додані до нього документи, слідчий суддя доходить висновку, що таке підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Так, слідчим суддею установлено, що слідчим відділенням ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000058 від 13.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

На обґрунтування клопотання про арешт майна слідчим надані копії таких документів: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000058 від 13.03.2026; протокол огляду місця події від 12.03.2026; дозвіл-згода ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 12.03.2026; розписка ОСОБА_9 від 12.03.2026; відомості щодо транспортного засобу і напівпричепу зі свідоцтвами про їх реєстрацію; товарно-транспортні накладні від 17.10.2025 і від 11.03.2026; договори на переробку необробленої деревини від 01.10.2025 і від 27.11.2025; пояснення ОСОБА_6 і ОСОБА_5 від 12.03.2026; рапорт помічника чергового ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області від 12.03.2026; постанова про визнання предметів речовими доказами від 13.03.2026.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження та арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу приписів ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення про: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь утручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 10 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження доказів.

Частина 3 статті 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

На переконання слідчого судді, оскільки є достатні підстави вважати, що вилучені деревина, товарно-транспортні накладні і договір про переробку необробленої деревини мають відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що установлюються під час кримінального провадження, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, збереження від втрати, знищення чи перетворення вилучених речей, для використання їх у доказових цілях, слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість клопотання про арешт майна в цій частині.

Водночас учасникам процесу, які не були присутніми під час розгляду даного клопотання, роз`яснюється, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог клопотання про арешт на транспортний засіб із напівпричепом до нього та свідоцтв про їх реєстрацію, слідчий суддя керується таким.

Як урегульовано ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен урахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні /якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу/; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність /якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу/; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна /якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу/; 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою /якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу/; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як регламентовано ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, то суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини /далі Конвенція/ як джерело права.

Як констатовано у ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, то перша і найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на мирне володіння майном має бути законним.

Верховенство права, як один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Утручання у право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності «легітимна мета», а також утручання в таке право має здійснюватися «згідно з законом» та воно повинне бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Отож, як уже зазначалося вище, то за приписами пункту 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування арешту, як одного із видів заходів забезпечення кримінального провадження, не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь утручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

Із клопотання і доданих до нього матеріалів убачається, що транспортний засіб і напівпричіп оглянуті, яких-небудь процесуальних дій щодо цих транспортного засобу та напівпричепу в межах досудового розслідування даного кримінального провадження не передбачається.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 246 КК України, за якою внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у цьому кримінальному провадженні, то кримінальна відповідальність настає за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

За змістом ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.

Отже, на переконання слідчого судді, посилання в клопотанні на правові підстави для арешту транспортного засобу і напівпричепу до нього зі свідоцтвами про їх реєстрацію носять лише формальний характер та слідчим не доведено яким саме чином невжиття заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту на них може вплинути на досудове розслідування у даному кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 246 КК України.

З огляду на викладене клопотання слідчого в частині необхідності накладення арешту на транспортний засіб і напівпричіп зі свідоцтвами про їх реєстрацію є недостатньо обґрунтованим, доводи клопотання не підтверджені належними доказами, не доведено необхідність у накладені арешту на зазначене майно та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в цій частині слід відмовити.

Керуючись статями 98, 170-173, 175, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене з процесуальним прокурором Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на:

- деревину в кількості 37 штук, довжиною від 2,60 м до 3,20 м, загальною кубомасою 18 куб. м породи «Дуб»;

- товаро-транспортну накладну № 128147 від 11.03.2026, автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_7 ;

- завірену копію товаро-транспортної накладної серії ВАА №192959 від 17.10.2025, автомобільний перевізник водій ОСОБА_8 ;

- завірену копію договору про переробку необробленої деревини № 01/11-25 від 27.11.2025, № 09 від 01.10.2025.

Заборонити будь-яким особам розпоряджатися, відчужувати та користуватися цим майном до прийняття рішення про скасування арешту.

Відмовити у задоволені клопотання в частині накладення арешту на: - транспортний засіб марки MAN TGX 18.440 з ідентифікаційним номером НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ; - напівпричіп SCHMITZ CARGOBULL моделі SCS 24/L-1362 EB, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , що належать власнику ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, проте не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в Закарпатський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повний текст ухвали складено 16.03.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1