Справа № 135/927/24
Провадження № 1-кп/135/18/26
У Х В А Л А

іменем України

03.03.2026 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , учасників кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 законного представника потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 28 травня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, наявністю ризиків, передбачених частиною 1 ст.177 КПК України, неможливістю запобігання наявних ризиків застосуванням інших більш м`яких запобіжних заходів.

Законний представник потерпілої ОСОБА_5 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обґрунтовуючи тим, що за час судового розгляду не надано доказів його вини у вчиненні кримінального правопорушення, не спростовано його алібі, обвинувачення ґрунтується на суперечливих даних та неправдивих твердженнях, які не підтверджуються об`єктивними доказами. Усі свідки у кримінальному провадженні вже допитані, матеріали справи досліджені в повному обсязі, отже відсутні ризики перешкоджання кримінальному провадженню. Просив врахувати тривалість судового розгляду справи та неможливість у зв`язку з перебуванням під вартою виконання ним обов`язків опікуна над недієздатною матір`ю, яка залишилася без опіки, що створює загрозу її здоров`ю.

Захисники заперечували проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримали клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, захисник адвокат ОСОБА_7 також зазначив, що у разі продовження судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розглянути питання про встановлення обвинуваченому ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Тримання під вартою, за нормами ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 153 КК України, за якою йому пред`явлене обвинувачення, відноситься до тяжких злочинів.

ОСОБА_9 раніше не судимий, за місцем фактичного проживання характеризується задовільно, працював, не одружений, дітей не має, згідно рішення суду є опікуном недієздатної матері, з якою зареєстрований за однією адресою, проте до обрання запобіжного заходу фактично проживав в іншому населеному пункті, що свідчить про сумнівність виконання ним обов`язків опікуна. Сукупність наведених обставин може свідчити про відсутність стримуючих факторів та існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнути можливого покарання.

Суд зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Враховуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова ВС від 12.09.2019 у справі №679/2035/19), тяжкість обвинувачення є самостійною підставою для оцінки високого ризику втечі або перешкоджання правосуддю, оскільки особа, яка усвідомлює невідворотність та суворість покарання, може вчинити дії, спрямовані на уникнення відповідальності будь-яким способом.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , пов`язаний із застосування сексуального насильства над дитиною, чиє життя та здоров`я є найвищою цінністю, тому суд застосовує обмеження права на свободу обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою великий суспільний інтерес, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.

Отже, обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого злочину, є співмірним із існуючим ризиком станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Водночас установлені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі. Крім того, стороною захисту не надано доказів того, що недієздатна матір, опікуном якої він є згідно рішення суду, не має інших родичів, які можуть здійснювати догляд за нею за відсутності обвинуваченого. Також з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому злочину проживав окремо від особи, відносно якої він здійснював опікунство, в іншому населеному пункті, а тому наявні сумніви щодо дійсного виконання ним обов`язків опікуна, догляд за недієздатною. За таких обставин, опікунство над недієздатною матір`ю не є переконливим аргументом для можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Судовий розгляд кримінального провадження перебуває на завершальній стадії, проте до закінчення строку дії запобіжного заходу закінчити судовий розгляд кримінального провадження не представляється можливим з об`єктивних причин.

Враховуючи, що спливає строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та неможливості до вищезазначеної дати завершити судовий розгляд, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжного заходу, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_9 , доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тяжкість покарання яке йому загрожує у разі визнання винним, даних про його особу, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, а також те, що для запобігання ризиків, встановлених судом застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме розгляду кримінального провадження, враховуючи інтереси правосуддя, суд вважає, що є підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 травня 2026 року включно.

Разом з тим, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, а також встановлених ризиків перешкоджання кримінальному провадженню, за клопотанням сторони захисту визначити розмір застави, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч.5 ст.195 КПК України, які він, в разі внесення зазначеної суми застави, зобов`язаний буде виконувати.

З таких підстав, суд вважає необхідним визначити обвинуваченому ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266 240,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 331, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 02.05.2026 року включно.

Визначити відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ч.3 ст.183 КПК України, заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму, для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Ладижинського міського суду Вінницької області.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Визначити двохмісячний термін дії обов`язків, покладних на обвинуваченого у разі внесення застави, з дня внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений і оголошений 06.03.2026 об 11-00 годин.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області ОСОБА_1