У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2026 року про відмову у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.

Учасники судового провадження:

заявник ОСОБА_5 ,

представник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити його скаргу, в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_6 зазначає, що рішення слідчого судді є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з порушенням вимог КПК України, тому підлягає скасуванню.

Представник посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України вказує на те, що слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані внести відомості до ЄРДР не пізніше 24 годин після подання заяви, розпочати розслідування та надати витяг з ЄРДР.

З урахуванням позиції Верховного Суду (постанова від 30.09.2021 р. у справі № 556/450/18) представник зазначає, що до ЄРДР підлягають внесенню не будь-які звернення, а лише ті, які містять вагомі обставини, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення (час, місце, суть події, причетні особи тощо) та дозволяють визначити попередню кваліфікацію.

Апелянт наголошує на тому, що його заява містить достатній конкретний виклад обставин, відповідає вимогам ст. 214 КПК України та наведеному висновку Верховного Суду, а тому відмова та невнесення відомостей до ЄРДР є неправомірною.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

До Снігурівського районного суду Миколаївської області надійшла скарга представника заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП у Миколаївській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 та ст. 426-1 КК України.

Скарга обґрунтована тим, що до відділення поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП у Миколаївській області 02.02.2026 р. о 12.14 ОСОБА_5 подано заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення, вчинене 31.12.2025 р., а саме про те, що близько 11.00 год. 31.12.2025 р. заявника ОСОБА_5 на його автомобілі зупинено на дорозі між с. Василівка Баштанського району та м. Снігурівка (на початку) вул. Миколаївська, нібито для перевірки документів. Заявник надав для перевірки військово-облікові документи та посвідчення про відстрочку від призиву на військову службу на період мобілізації та військовий час від 01.08.2025 р. серії НОМЕР_1 , яке видане ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що йому, як монтеру колії ДП «Укрзалізниця», надано відстрочку від мобілізації на 12 місяців. Працівники Баштанського РВП ГУНП у Миколаївській області, разом з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , незважаючи на надані документи, застосувавши силу та спеціальні засоби доставили заявника до ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого перевезли його до м. Миколаєва, а далі відправили до військової частини НОМЕР_2 , тобто перевищили свої повноваження та діяли незаконно. Вважає, що в діях поліцейських та працівників РТЦК та СП наявні склади злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365 та ст. 426-1 КК України. Зазначає, що жодних дій, спрямованих на внесення відомостей до ЄРДР не здійснено.

Відмовляючи у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 , слідчий суддя, з урахуванням вимог ст. 214 КПК України та положень ст. ст. 303-307 КПК України, дійшов висновку, що наведені у заяві ОСОБА_5 від 02.02.2026 р. обставини (зупинка 31.12.2025 р. працівниками поліції та РТЦК, пред`явлення посвідчення про відстрочку, подальше доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних і подальше направлення для проходження ВЛК та служби) не містять вагомих даних, які б свідчили про наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 та ст. 426-1 КК України, а стосуються проведення мобілізаційних заходів у період дії воєнного стану.

Слідчий суддя врахував, що з матеріалів перевірки вбачається, що заявник доставлений до РТЦК поліцейськими для уточнення військово-облікових даних, у РТЦК здійснювалася перевірка даних та подальше скерування на обліковий (мобілізаційний) центр, наявні письмові пояснення заявника, копія посвідчення про відстрочку, медичні документи, а також пояснення посадової особи ТЦК щодо фактичних дій 31.12.2025 р.

Слідчий суддя зазначив, що проведення мобілізаційних заходів та вимога пред`явлення військово-облікових документів передбачені законодавством, зокрема Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком, затвердженим постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 р., а правомірність дій уповноважених осіб під час здійснення мобілізації виходить за межі повноважень слідчого судді при розгляді скарги в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання органу досудового розслідування внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_5 , оскільки викладені у заяві факти не вказують про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 та ст. 426-1 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника та його представника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали, надані судом, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин, є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. При цьому, реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 р. відмітив, що КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як убачається з матеріалів провадження та встановлено слідчим суддею, 02.02.2026 р. ОСОБА_5 звернувся до відділення поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про вчинення відносно нього працівниками Баштанського РВ ГУНП в Миколаївській області спільно з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 426-1 КК України. У заяві заявником наводяться обставини зупинки його транспортного засобу, перевірки військово-облікових документів та подальшого доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних, після чого заявника направлено для проходження ВЛК та подальшого проходження військової служби, незважаючи на те, що заявник має відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, на 12 місяців видану 01.08.2025 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 на 12 місяців з дня оформлення відстрочки від призову.

За доводами представника ОСОБА_6 , викладені у скарзі та в апеляційній скарзі обставини слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 365 КК України та ст. 426-1 КК України, посилаючись на те, що ОСОБА_5 незаконно затримано та мобілізовано.

Разом з тим, наведені заявником та його представником обставини за своїм змістом стосуються проведення мобілізаційних заходів у період дії воєнного стану та реалізації повноважень уповноваженими на те особами щодо перевірки військово-облікових документів і уточнення військово-облікових даних, що прямо передбачено законодавством. Самі по собі твердження апелянта про незаконність таких дій та незгода з рішеннями або діями посадових осіб під час мобілізаційних заходів не підміняють обов`язку заявника викласти у повідомленні об`єктивні фактичні дані, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення у розумінні ст. 214 КПК України.

У ст. 365 КК України, передбачена відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб. Якщо наведені дії супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, то вказане кваліфікується за частиною 2 вказаної статті.

Для попереднього висновку про наявність ознак цього кримінального правопорушення заява має містити, зокрема, дані про умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих повноважень, із зазначенням конкретних обставин такого перевищення, а також відомості про істотну шкоду та/або про те, що дії супроводжувалися насильством чи погрозою його застосування, застосуванням зброї або спеціальних засобів, або іншими болісними та такими, що ображають гідність, діями.

У поданій заяві наведено загальні твердження про «застосування сили та спеціальних засобів», однак не конкретизовано, ким саме, у який спосіб, за яких обставин, які саме спеціальні засоби застосовувалися, чи завдано тілесних ушкоджень, чи звертався заявник за медичною допомогою саме у зв`язку з такими діями тощо. Отже, викладені відомості не дають підстав вважати, що описана подія містить ознаки кримінального правопорушення, пов`язаного з перевищення повноважень працівниками поліції, а не є спором щодо правомірності дій у межах мобілізаційних процедур.

У ст. 426-1 КК України встановлена відповідальність за перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, крім передбачених частиною другою цієї статті, якщо ці дії заподіяли істотну шкоду.

У заяві заявник не наводить конкретних даних про те, які саме військові службові особи, діючи умисно, вчинили дії, що явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень, та в чому саме полягала істотна шкода, заподіяна такими діями.

За таких обставин доводи заявника та його представника про не зарахування бронювання або неврахування наявної відстрочки від призову та подальше направлення ОСОБА_5 для проходження ВЛК і служби, за відсутності конкретних даних про ознаки кримінального правопорушення, не є підставами для внесення відомостей до ЄРДР за ст. 426-1 КК України.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що викладені у заяві ОСОБА_5 від 02.02.2026 р. обставини не містять вагомих та конкретних фактичних даних, які б могли свідчити про наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 та ст. 426-1 КК України, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання уповноважених осіб органу досудового розслідування внести відповідні відомості до ЄРДР у порядку ст. 214 КПК України. Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують і зводяться до незгоди з правовою оцінкою події та порядком здійснення мобілізаційних заходів.

У зв`язку з викладеним апеляційна скарга представника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали слідчого судді апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 406, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2026 року про відмову у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення залишити без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3