ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Кривий Ріг

10.02.2026р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.12.2025р., якою задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк дії запобіжного заходу в виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, до 20.02.2026р., включно.

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

особи, щодо якої застосовано запобіжний

захід в виді поміщення до закладу з надання

психіатричної допомоги ОСОБА_7

законного представника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_9

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_10

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу в виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, до 20.02.2026р., включно.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_8 , який в апеляційній скарзі:

- вважає, що оскаржувана ухвала не містить повного та об`єктивного викладення обставин судового засідання, в оскаржуваній ухвалі відсутній виклад заперечень сторони захисту, які були заявлені під час судового засідання, суд фактично проігнорував позицію захисту, що суперечить вимогам ст. 370 КПК України щодо мотивованості судового рішення;

- зазначає, що порушено право на участь законного представника, стороною захисту було заявлено клопотання про участь у судовому засіданні законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , проте її участь не була забезпечена, судове засідання проведено без законного представника, чим істотно порушила право на захист;

- вказує, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суд не навів жодного реального та підтвердженого доказами ризику, а саме, що ОСОБА_7 переховувався від органів слідства або суду; впливав чи намагався впливати на свідків; знищував або приховував докази; вчиняв нові кримінальні правопорушення, проте встановлено, що події відбувалися ще у 2022р. в Бахмутському районі; щодо ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, яке він сумлінно виконував; у зв`язку з воєнними діями та окупацією території він разом із сім`єю вимушено переїхав до Черкаської області; офіційно отримав довідку внутрішньо переміщеної особи, соціальні виплати та не переховувався, поліція не викликала його, не здійснювала спроб зв`язку, одразу оголосила у розшук, через майже два роки ОСОБА_7 був затриманий та поміщений до СІЗО, що свідчить про формальний та необґрунтований підхід органів слідства;

- вважає, що суд першої інстанції не врахував вік, стан здоров`я та соціальні зв`язки ОСОБА_7 , який є особою похилого віку 83 роки, тривалий час утримується під вартою; не потребує подальшого лікування в умовах ізоляції; має міцні соціальні зв`язки; проживає разом із дружиною, яка постійно перебуває поруч та готова контролювати виконання ним процесуальних обов`язків;

- вважає, що суд безпідставно не врахував, що домашній арешт є достатнім та пропорційним запобіжним заходом, матеріали справи містять показання свідка, який нічого не бачив; наявність слідів крові на одязі ОСОБА_7 , що пояснюється тим, що він допомагав працівникам поліції переносити тіло, інших належних і допустимих доказів стороною обвинувачення не надано, при цьому слідство безпідставно затягує розслідування, не завершуючи його в розумні строки;

- прохає оскаржувану ухвалу скасувати, обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції заслухавши доводи захисника ОСОБА_6 , законного представника особи, щодо якої продовжено строк дії запобіжного заходу в виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_9 , особи, щодо якої продовжено строк дії запобіжного заходу в виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прохали її задовольнити, прокурора ОСОБА_10 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до суду першої інстанції прокурором подано клопотання про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, який підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції розглянувши клопотання прокурора, вважав, що об`єктивно існують ризики, вказані прокурором, щодо переховування ОСОБА_7 від суду та незаконного впливу на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, що в сукупності з висновком судово-медичної експертизи підтверджує наявність достатність підстав для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, оскільки такий запобіжний захід відверне існуючі ризики, відповідатиме особі ОСОБА_7 та забезпечить його належну процесуальну поведінку, що сприятиме завершенню судового розгляду вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків, в умовах воєнного стану.

Суд першої інстанції, під час розгляду клопотання прокурора та керуючись вимогами ст.ст. 177, 178, ч. 1 ст. 194, ч.ч. 1, 2 ст. 331, ч.ч. 1, 3 ст. 508 КПК України, положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують ЄКПЛ та практику ЄСПЛ як джерело права, та виходячи з тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що були враховані при обранні та продовженні йому запобіжного заходу, наявність яких не зменшилась та продовжують існувати і на даний час, вважав у зв`язку з необхідністю запобігання вказаних вище ризиків є доцільним продовжити запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключить його небезпечну поведінку.

Судом першої інстанції також було досліджено заперечення сторони захисту щодо достатності застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, та враховано відомості про стан здоров`я ОСОБА_7 , які не перешкоджають його триманню умовах психіатричного закладу, та не встановлено обставин для задоволення клопотання сторони захисту та застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання у закладі охорони здоров`я.

Суд апеляційної інстанції із таким висновком суду першої інстанції погоджується, та вважає висновки суду першої інстанції правильними з урахуванням наступного.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 19.10.2022р. на протязі дня знаходився в компанії зі своїм знайомим ОСОБА_12 , з яким вони разом проводили вільний час, а саме ходили по околицям с. Дронівка, крім того вживали спиртні напої. Того ж дня близько 22:00год. ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , знаходячись на подвір`ї за місцем проживання ОСОБА_12 , за адресою АДРЕСА_2 , на побутовому ґрунті влаштували словесну перепалку. Зазначена поведінка з боку ОСОБА_12 обурила ОСОБА_7 , який на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з мотивів помсти за неналежну, як на його думку, поведінку з боку ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, з метою протиправного позбавлення життя, взяв з подвір`я дерев`яну палицю, якою почав наносити ОСОБА_12 удари по голові та обличчю, до тих пір, поки останній припинив подавати ознаки життя, загалом нанісши не менше 5-ти ударів ОСОБА_12 .

В результаті протиправних дій з боку ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_12 помер поблизу свого місця проживання, за адресою АДРЕСА_2 .

Смерть ОСОБА_12 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася субарахноідальними крововиливами у порожнину обох бічних шлуночків головного мозку та ускладнилась розвитком набряку головного мозку та легенів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 є особою, щодо якої розглядається питання застосування примусових заходів медичного характеру, та відповідно до ч. 2 ст. 508 КПК України передбачено, що запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 508 КПК України, мають бути застосовані судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Так, 13.10.2025р до СВ Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області надійшов висновок судової психіатричної експертизи № 629, відповідно якого: « ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі деменції неуточненої. Відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом».

13.10.2025р. слідчим винесено постанову про зміну порядку досудового розслідування та проведення його відповідно до глави 39 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 503 КПК України якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України.

Виходячи з норм ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Застосування передбаченого запобіжного заходу здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_7 , внаслідок якого настала смерть потерпілого, продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подальшої зміни йому запобіжного заходу, та при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу, наявність яких не зменшилась та продовжує існувати і на даний час, попереднє невиконання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, оголошення ОСОБА_7 у розшук з вказаних підстав, небезпечність ОСОБА_7 для оточуючих, доцільним продовження запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, що виключають його небезпечну поведінку, відсутність відомостей про стан здоров`я підозрюваного, які виключали б можливість перебування його не в умовах психіатричного закладу у суду відсутні, вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене вище доводи апеляційної скарги захисника, що оскаржувана ухвала не містить повного та об`єктивного викладення обставин судового засідання, в оскаржуваній ухвалі відсутній виклад заперечень сторони захисту, які були заявлені під час судового засідання, суд фактично проігнорував позицію захисту, що суперечить вимогам ст. 370 КПК України щодо мотивованості судового рішення є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом першої інстанції було порушено право на участь законного представника, стороною захисту було заявлено клопотання про участь у судовому засіданні законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , проте її участь не була забезпечена, судове засідання проведено без законного представника, чим істотно порушив право на захист, є також неслушними, оскільки продовження судом першої інстанції запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, за участю тільки захисника відповідає вимогам ст.ст. 52, 508 КПК України, та не суперечить вимогам ст. 512 КПК України, а саме обов`язкової участі фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника саме під час суворого розгляду. Проте продовження строку запобіжного заходу не можна вважати судовим розглядом по суті кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Доводи апеляційної скарги захисника, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суд не навів жодного реального та підтвердженого доказами ризику, а саме що ОСОБА_7 переховувався від органів слідства або суду; впливав чи намагався впливати на свідків; знищував або приховував докази; вчиняв нові кримінальні правопорушення, проте встановлено, що події відбувалися ще у 2022р. в Бахмутському районі; щодо ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, яке він сумлінно виконував; у зв`язку з воєнними діями та окупацією території він разом із сім`єю вимушено переїхав до Черкаської області; офіційно отримав довідку внутрішньо переміщеної особи, соціальні виплати, та не переховувався, поліція не викликала його, не здійснювала спроб зв`язку, одразу оголосила у розшук, через майже два роки ОСОБА_7 був затриманий та поміщений до СІЗО, що свідчить про формальний та необґрунтований підхід органів слідства, є також не слушними, з урахуванням наступного .

Відповідно до відомостей ЄДРСР ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02.11.2022р. щодо ОСОБА_7 застосовувався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який ним не був виконаний всупереч покладених на нього обов`язків, зокрема з`являтися за викликом слідчого, прокурора, суду, та повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 05.09.2023р. постановою слідчого СВ Бухмутського РВП ГУНП в Донецькій області від 09.12.2022р. підозрюваного ОСОБА_7 , оголошено у розшук, у зв`язку з тим, що при відвідуванні житла та допиту сусідів, які поряд із ним мешкають встановлено, що підозрюваний за місцем мешкання не мешкає, його місце знаходження невідомо, крім того у районі мешкання підозрюваного ведуться активні бойові дії, що ускладнює встановлення місце знаходження підозрюваного ОСОБА_7 . Крім того, враховуючи що у Бахмутському районі Донецької області безпосередньо в районі реєстрації місця мешкання підозрюваного ОСОБА_7 , АДРЕСА_3 на даний час є місцем проведення бойових двій з військами РФ, що унеможливлює проведення повного всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження, крім того на даний час місце знаходження підозрюваного невідомо, зв`язку з ним немає.

Суд апеляційної інстанції встановив, що орган досудового розслідування протягом досудового розслідування, без зволікань, вживав заходів для проведення слідчих і процесуальних дій та прийняття законного рішення по даному кримінальному провадженню відповідно до вимог КПК, які були унеможливлені внаслідок процесуальної поведінки ОСОБА_13 .

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції не врахував вік, стан здоров`я та соціальні зв`язки ОСОБА_7 , який є особою похилого віку 83 роки, тривалий час утримується під вартою; не потребує подальшого лікування в умовах ізоляції; має міцні соціальні зв`язки; проживає разом із дружиною, яка постійно перебуває поруч та готова контролювати виконання ним процесуальних обов`язків, є також неслушними та спростовуються викладеним вище.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 здійснюється з урахуванням висновку судової психіатричної експертизи № 629, відповідно якого: « ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі деменції неуточненої. Відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом», та стороною захисту відповідний медичний висновок не спростовано.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд безпідставно не врахував, що домашній арешт є достатнім та пропорційним запобіжним заходом, матеріали справи містять показання свідка, який нічого не бачив; наявність слідів крові на одязі ОСОБА_7 , що пояснюється тим, що він допомагав працівникам поліції переносити тіло. Інших належних і допустимих доказів стороною обвинувачення не надано, при цьому слідство безпідставно затягує розслідування, не завершуючи його в розумні строки, також не приймаються до уваги, оскільки вони не спростовують висновків наведеної вище відповідної судової психіатричної експертизи щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_7 та доцільності застосування заходів медичного характеру у зв`язку із вчиненням ним суспільно небезпечного діяння та загрози для оточуючих, яку він представляє у зв`язку із цим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про скасування оскаржуваної ухвалу, обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, а саме домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , є безпідставними, та не передбачені вимогами ч. 1 ст. 508 КПК України.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1, 508 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.12.2025р., якою задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу в виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, до 20.02.2026р., включно залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.12.2025р., якою задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу в виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, до 20.02.2026р., включно залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді