УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року

м. Київ

справа № 757/40411/25-к

провадження № 51-1131ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 березня 2026 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від розгляду скарги у справі № 757/40411/25-к.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 березня 2026 року у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на указану вище ухвалу судді відмовлено на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, де просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 09 березня 2026 року як таку, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й перешкоджає реалізації права на доступ до суду, та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування вимоги зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував положення ч. 4 ст. 399 КПК, не зазначив в ухвалі, що було подано 2 апеляційні скарги в межах однієї справи, не проаналізував зміст поданих апеляційних скарг й додатків до них та не навів достатніх мотивів постановленого рішення.

Також стверджує про порушення апеляційним судом приписів ч. 5 ст. 399 КПК, оскільки оскаржена ухвала Київського апеляційного суду була постановлена 09 березня 2026 року, а фактично надіслана ОСОБА_4 до електронного кабінету системи «Електронний суд» 23 березня 2026 року, що, за його твердженням, безпосередньо вплинуло на реальну можливість своєчасно оскаржити її в касаційному порядку.

Перевіривши викладені у касаційній скарзі доводи та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження окремих судових рішень, якими не завершується розгляд кримінального провадження по суті, має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до приписів ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвала судді місцевого суду про відмову у задоволенні заяви про відвід не припиняє кримінального провадження та не позбавляє заявника можливості надалі реалізувати свої процесуальні права, зокрема заявити відвід повторно за наявності нових підстав або порушувати це питання під час оскарження кінцевого судового рішення.

Таким чином, як убачається з оскарженого судового рішення, ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2026 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від розгляду скарги у справі № 757/40411/25-к, оскарження якої в апеляційному порядку, відповідно до положень статей 75-81 КПК, не передбачено.

За положеннями ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Отже, установивши, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доводи ОСОБА_4 про те, що суд апеляційної інстанції не вказав у своєму рішенні про розгляд двох, за його твердженням, апеляційних скарг та не навів аналізу їх змісту Суд не сприймає як обґрунтовані, оскільки, з огляду на оскарження в апеляційному порядку рішення, яке не є предметом апеляційного перегляду, це не може свідчити про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в контексті приписів ст. 412 КПК.

Доводи про недотримання апеляційним судом норм ч. 5 ст. 399 КПК, що вплинуло на реальну можливість ОСОБА_4 своєчасно оскаржити ухвалу Київського апеляційного суду від 09 березня 2026 року в касаційному порядку, є безпідставними, адже останній в межах тримісячного строку, передбаченого ст. 426 КПК, оскаржив зазначену вище ухвалу апеляційного суду через 14 днів з дня постановлення цього судового рішення, тобто скористався своїм правом на касаційне оскарження в межах дозволеного процесуальним законом строку, до кінця спливу якого залишилось ще понад двох місяці.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та оскарженого судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 березня 2026 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3