УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 рокуселище ПетровеСправа №: 941/1448/25
Провадження № 1-в/941/5/26

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

представника ДУ «Петрівська ВК (№ 49)» - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

засудженого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в с-щі Петрове справу за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розв`язання питання, пов`язаного з виконанням вироку, а саме, звільнення з міць позбавлення волі, у зв`язку з відбуванням покарання у неналежних умовах,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_6 в порядку ст.537 та ст.539 КПК Українизвернувся до суду з клопотанням про перерахування строку покарання відповідно до ст.72 КК України, визнання дій ДКВС незаконними та негайне звільнення з місць позбавлення волі, у зв`язку з відбуванням ним покарання у неналежних умовах.

Надалі засуджений ОСОБА_6 клопотав суд застосувати до нього положення ст.115-1 КВК України щодо скорочення строку відбування покарання пропорційно кожному дню проведеного ним у неналежних умовах під вартою.

В обґрунтування клопотання засуджений послався на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Луцак та інші проти України» (заява № 8317/22 та 10 інших заяв у додатку, рішення від 12 грудня 2024 року), у якому Суд визнав наявність неналежних умов утримання під вартою та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, та встановив неналежні умови утримання під вартою засудженого ОСОБА_6 більше 4 років та 7 місяців.

В подальшому засуджений ОСОБА_6 просив суд встановити факт невідповідності умов його відбування покарання (утримання в колонії максимального рівня безпеки) ухвалі ВС України від 31.01.2001, якою йому було визначено суворий режим відбування покарання та в якості компенсації за неналежні умови відбування покарання прохав негайно його звільнити, застосовуючи ст.115-1 КВК України.

В судовому засіданні прокурор та представник ДУ «Петрівська виправна колонія (№ 49)» заперечили проти задоволення клопотання засудженого. Прокурор вказав на відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення у порядку ст.81 КК України та на неможливість звільнення засудженого через неналежні умови відбування покарання. Також зазначив, що засудженому ОСОБА_6 комісією Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції визначено виправну колонію максимального рівня безпеки, а питання зміни рівня безпеки не може бути вирішено судом у порядку ст.537, ст.539 КПК України.

Представник ДУ «Петрівська виправна колонія (№ 49)» зазначив, що на час розгляду справи звільнення засудженого у порядку ст.81 КК України є передчасним.

Засуджений подане ним клопотання прохав задовольнити у повному обсязі.

Захисник засудженого клопотання засудженого підтримав та прохав суд звільнити засудженого ОСОБА_6 з урахування характеристики засудженого, а саме те, що останній став на шлях виправлення, перестав бути соціально-небезпечним для суспільства та відбував покарання в неналежних умовах, оскільки засуджені до довічного позбавлення волі мають відбувати покарання у тюрмі із суворим режимом (ст.29 ВТК України, в редакції від 22.02.2000) про що зазначено в ухвалі Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 30.01.2001,тоді як йому визначено виправну колонію максимального рівня безпеки.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно вироку Судової колегії в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 та ухвали Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 30.01.2001, ОСОБА_6 було засуджено на підставі ст..42 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст.69; 142 ч.3; 86 ч.2; 222 ч.1; 93 п.п. «а», «г». «е», «ж», «з», «і»; 17, 19-93 п.п. «а», «ж», «з», «і», 70 КК України до довічного позбавлення волі в тюрмі з конфіскацією істото його майна.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2018 у відповідності до ч.5 ст.72 КК України засудженому ОСОБА_6 зарахованого строк попереднього ув`язнення з 11.09.1998 по 30.01.2001 в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17.07.2025 засудженому ОСОБА_6 довічне позбавлення волі замінено на покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Згідно витягу № 1.4-51/2025 від 22.07.2025, комісією Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання засудженому ОСОБА_6 визначено виправну колонію максимального рівня безпеки.

Згідно витягу № 2.18/60-2025 від 22.07.2025, Центральною комісією Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі засудженого ОСОБА_6 направлено до ДУ «Петрівська виправна колонія (№ 49)».

Початок строку відбуття покарання: 17.07.2025.

Кінець строку: 28.08.2037.

Згідно з п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Частиною 2 статті 21 КПК України встановлено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Законодавством України передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з ухвали Вінницького апеляційного суду від 17.07.2025, засуджений

ОСОБА_6 скористався своїм правом на заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України, особам, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. А частиною другою вказаної статті також передбачено, що таке звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.3 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, частини строку, необхідних для застосування положення ст.81 КК України, засуджений ОСОБА_6 відбуде 28.10.2033.

У зв`язку з чим, застосування до засудженого звільнення у порядку ст.81 КК України є неможливим.

Щодо застосування ст.115-1 КВК України, суд зазначає наступне.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Луцак та інші проти України» (заява № 8317/22 та 10 інших заяв, серед яких і заява ОСОБА_6 № 38295/23 ) від 12.12.2024 суд визнав наявність неналежних умов утримання під вартою та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, та встановив неналежні умови утримання під вартою засудженого ОСОБА_6 більше 4 років та 7 місяців, зобов`язавши сплатити державу-відповідача 7500 євро відшкодування матеріальної та моральної шкоди останньому.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заходів, спрямованих на поновлення прав засуджених осіб та осіб, взятих під варту, у зв`язку з неналежними умовами тримання» № 4093-IX від 21.11.2024 КВК України доповнено статтею 115-1. Цей Закон набрав чинності 01.01.2025.

Згідно п.1 ч.4 ст.115-1 КВК України, до заходів відшкодування за неналежні умови тримання засудженого належить скорочення строку, з якого може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, заміна призначеного судом покарання більш м`яким або зняття судимості в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України.

Також вказаним законом внесені аналогічні за змістом зміни до Закону України «Про попереднє ув`язнення», який доповнено статтею 11-2, згідно з частиною четвертою якої заходи відшкодування за неналежні умови тримання осіб, взятих під варту, застосовуються у разі засудження таких осіб за вчинення кримінальних правопорушень та полягають у скороченні строку, з якого може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, заміні призначеного судом покарання більш м`яким або зняття судимості в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України.

В той же час у абз.3 п.1 розділу II. «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заходів, спрямованих на поновлення прав засуджених осіб та осіб, взятих під варту, у зв`язку з неналежними умовами тримання» № 4093-IX від 21.11.2024 передбачено, що п.1 ч.4 ст.115-1 КВК України та ч.4 ст.11-2 Закону України «Про попереднє ув`язнення» набирають чинності з дня набрання чинності законом про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо заходів, спрямованих на поновлення прав засуджених осіб та осіб, взятих під варту, у зв`язку з неналежними умовами тримання.

Однак на час розгляду цієї справи відповідний закон про внесення змін до КК України та КПК України Верховною Радою України не прийнятий та залишається законопроектом

(№ 13645 від 15.08.2025).

Таким чином, п.1 ч.4 ст.115-1 КПК України та ч.4 ст.11-2 Закону України «Про попереднє ув`язнення» на цей час не набрали чинності.

Окрім того, суд звертає увагу, що засуджений прохав його звільнити застосовуючи ст.115-1 КВК України, тоді як п.1 ч.4 ст.115-1 КВК України передбачається лише скорочення строку, з якого може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, заміна призначеного судом покарання більш м`яким або зняття судимості в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України.

За таких обставин, суд вважає клопотання засудженого про розв`язання питання, пов`язаного з виконанням вироку, а саме,звільнення його з місць позбавлення волі, в якості застосування заходу відшкодування за неналежні умови тримання засудженого, є необґрунтованим та передчасним, у зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити, оскільки навіть за наявності рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Луцак та інші проти України» (заява №8317/22 та 10 інших заяв) від 12 грудня 2024 року, яким суд встановив факт неналежних умов тримання засудженого ОСОБА_6 більше 4 років та 7 місяців під вартою, діюче законодавство не передбачає можливості скорочення строку, з якого може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Щодо невідповідності визначеного рівня безпеки виправної колонії, де наразі відбуває покарання засуджений, ухвалі Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 30.01.2001 суд звертає увагу засудженого на його право на оскарження відповідного рішення до керівника Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції або у судовому порядку, передбаченому законодавством України.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.369-372, 538, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розв`язання питання, пов`язаного з виконанням вироку, а саме, звільнення з міць позбавлення волі, у зв`язку з відбуванням покарання у неналежних умовах, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду через Петрівський районний суд Кіровоградської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1