Справа № 216/2470/26
провадження 1-кс/216/405/26
УХВАЛА

30 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області ОСОБА_1 ознайомившись з матеріалами заяви про вчинення кримінального правпорушення та незаконне утримання особи ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді із заявою в інтересах

ОСОБА_3 повідомляє, що ОСОБА_3 був затриманий працівниками поліції та доставлений до ТЦК.

Зокрема заяник зазначає, що з 28.03.2026 за адресою: АДРЕСА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) незаконно без жодних законних підстав та складання протоколу утримується ОСОБА_3 .

Вказує, що процедура ВЛК була проведена формально, його було визнано придатним та наразі намагаються відправити до військової частини.

Зазначає, що ОСОБА_3 позбавлений волі без рішення суду чи законних підстав у зв`язку із чим вважає, що її заява має бути розглянута слідчим суддею в порядку ст. 206 КПК України.

Заявник просить негайно перевірити законність утримання ОСОБА_3 за адресою : м. Кривий Ріг, вул. Глінки, 15, забов`язати посадових осіб ТЦК звільнити особу з під незаконної варти, призначити повторне медичне обстеження з урахуванням наданих медичних документів, розпочати досудове розслідування за незаконне позбавлення волі.

Дослідивши клопотання, слідчий суддя доходить висновку, що слід відмовити у відкритті провадження з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав та свобод осіб виключно у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1ст.3 КПК України).

Положеннями ч.3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч.1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку та у зв`язку із здійсненням кримінального провадження.

ОСОБА_2 звернулась з заявою, в якій просить вжити заходів відновлення прав ОСОБА_3 , які, на думку заявника, порушені працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вважає що порушено процедуру виклику, проходження ВЛК та мобілізації.

Із заяви встановлено, що вказані правовідносини виникли не на підставі норм КПК, тобто ОСОБА_3 не затримували в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Разом з тим, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022 у зв`язку з військовою агресією росії проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст.102, п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Дніпропетровської області.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної у строки, зазначені в отриманих ними документах, або у строки, визначені командирами військових частин.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Закріплений у ст. 206 КПК України правовий механізм надає повноваження слідчому судді перевіряти підстави для позбавлення підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого свободи, зокрема, за наявності чи відсутності відповідного судового рішення, та відповідно реагувати, шляхом перевірки законності підстав утримання такої особи. Разом із тим, вказаний порядок не охоплює правовідносин, які виходять за межі кримінального провадження та діяльності правоохоронних органів, тобто не мають кримінально-процесуальних ознак.

Виходячи з обставин заяви та вищевказаних правових норм, слідчий суддя дійшов висновку, що фактично заявником ставиться питання про оскарження дій працівників ТЦК та СП, що в порядку ст.206 КПК України не входить до компетенції слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку.

Заявник фактично оскаржує дії працівників ТЦК та СП, які не є правоохоронним органом і не здійснюють кримінальне провадження. Дії та бездіяльність працівників ТЦК та СП можуть бути предметом адміністративного оскарження, а за наявності у них ознак складу кримінального правопорушення - також предметом досудового розслідування за заявою, поданою в порядку ст.214 КПК України.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за заявою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України, та на дії осіб, які не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури.

Згідно ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою заявою.

Окрім того, слідчий суддя також звертає увагу, що він не наділений повноваженнями розпочинати та здійснювати досудове розслідування, оскільки не є органом досудового розслідуваня. Заявник може реалізувати своє прово ініціювати досудове розлсідування шляхом звернення з відповідною заявою до компетентного правоохороннного органу у порядку ст. 214 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення та незаконне утримання особи - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_5