Справа № 132/1602/25
Ухвала

Іменем України

23 лютого 2026 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Офісу Генеральної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні міста Калинівка заяву ОСОБА_5 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 від участі у розгляді матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001389 від 25.07.2023, відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 199 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.02.2026 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_5 із заявою про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 від участі у розгляді матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001389 від 25.07.2023, відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 199 КК України.

Заява про відвід судді мотивована тим, що в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001389 від 25.07.2023, відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 199 КК України. Головуючим суддею по справі є ОСОБА_6 .

Суддею на початку підготовчого засідання в учасників процесу, які з`явилися, з`ясовано, чи мають вони відводи, зокрема, головуючому судді. З цією метою головуючим суддею розкрито інформацію про те, що ним за результатами розгляду кримінального провадження за № 0002795 було ухвалено вирок щодо ОСОБА_7 , якого визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 199; ч. 2 ст. 199 КК України (судова справа №132/39/25). Обставини вказаного кримінального провадження, в якому ухвалено вирок, можуть бути пов`язаними з обставинами, наведеними у кримінальному провадженні за № 0001389.

Кримінальне провадження № 0002795 постановою прокурора Офісу Генерального прокурора від 23.12.2024 виділене з кримінального провадження №0001389, що підтверджується інформацією, наведеною в п. 16 підрозділу ІІ-1 розділу II реєстру матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акту. Докази сторони обвинувачення у обох цих кримінальних провадженнях є спільними.

Таким чином суддя ОСОБА_6 не може брати участь в розгляді кримінального провадження за № 0001389, оскільки він, як головуючий суддя, за результатами розгляду кримінального провадження за № 0002795 ухвалив обвинувальний вирок, тобто, надав оцінку доказам сторони обвинувачення, які також є доказами у кримінальному провадженні за № 0001389, а тому, з метою забезпечення права особи на справедливий суд, уникнення будь-яких сумнівів в неупередженості, об`єктивності головуючого судді у справі, вважає за необхідне заявити судді ОСОБА_6 відвід з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Заявник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак від його представника - адвоката ОСОБА_8 надійшла заява до суду про розгляд заяви про відвід судді без участі заявника та його представника. Заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.

Зацікавлена особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак суд враховує його позицію, де він в попередньому судовому засіданні заяву про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення заяви ОСОБА_5 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 від участі у розгляді матеріалів кримінального провадження за № 0001389 заперечує, оскільки за результатами розгляду кримінального провадження за № 0002795 суддя ОСОБА_6 ухвалив обвинувальний вирок на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто без оцінки доказів та без їх дослідження щодо обставин, які ніким не оспорюються. Заявлений відвід судді ОСОБА_6 вважає ніщо іншим, як затягування судового розгляду кримінального провадження. Викладені в заяві обставини не є підставою для відводу судді на підставі ст. 80 КПК України, а стаття 76 КПК України не забороняє участь судді у кримінальних провадження, які можуть бути пов`язані між собою, в суді першої інстанції, тому просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 .

Вивчивши матеріали заяви про відвід, заслухавши думку прокурора та зацікавленої особи щодо поданої заяви, суд вважає її такою, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним чином поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє відсутні докази чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінуючої зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу здійснення правосуддя.

Як вбачається із загальних засад КПК України кожному забезпечується право на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого на ХІ з`їзді суддів України 22.03.2013 року зазначає, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно правил поведінки судді Консультативна рада європейських суддів вважає, що кожний окремий суддя повинен забезпечувати високий ступінь професійної компетентності, мати високий рівень професійної свідомості та виконувати свої обов`язки ретельно (пункт 50 Висновку Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи № 3 (2002).

Незалежність судів є прерогативою чи привілеєм, що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя (Висновок № 1 (2001) КРЄС про стандарти незалежності судових органів та незмінюваності суддів).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

На думку Європейського суду з прав людини, судді у своїй професійній діяльності мають бути вільними від особистих симпатій, уподобань, схильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які свідчили б про протилежне (суб`єктивна безсторонність). Суду також належить бути безстороннім об`єктивно, тобто мати достатньо гарантій, що виключають будь-які сумніви стосовно нього. Цей аспект висуває додаткові обмеження для суддів щодо їхньої участі в політичному житті держави або будь-якій іншій діяльності, оскільки це може викликати підозру в їхній особистій заінтересованості під час вирішення справ. Суддя не буде об`єктивно безстороннім у випадку його залежності від чогось або когось.

Закон не покладає на суддю обов`язку переконувати у своїй неупередженості. Суддя (суд) своєю процесуальною та позапроцесуальною поведінкою має таку неупередженість та безсторонність транслювати, демонструючи презумпцію неупередженості судді. Якщо у судді існують реальні факти для самовідводу, які впливатимуть на його безсторонність, суддя має вказати про це у поданій заяві (процесуальному рішенні).

Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

Неупереджений суддя складає свою думку у справі на підставі об`єктивних фактів, а не особистих почуттів та схильностей, тобто неупереджено, об`єктивно та справедливо.

Обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, визначені статтею 75 КПК України, згідно якої суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Тому, з урахуванням викладеного, відвід має бути обґрунтованим, мати досить вагомі підстави.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та правил суддівської етики.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Частиною першою статті 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Заявник ОСОБА_5 у поданій заяві про відвід судді посилається на те, що суддя ОСОБА_6 не може брати участь в розгляді матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001389 від 25.07.2023, оскільки суддя ОСОБА_6 за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002795 від 23.12.2024, і які були виділені постановою прокурора Офісу Генерального прокурора від 23.12.2024 в окреме провадження з кримінального провадження за №0001389, ухвалив вирок щодо ОСОБА_7 , якого визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 199; ч. 2 ст. 199 КК України. Тобто, суддя надав оцінку доказам сторони обвинувачення, які також є доказами у кримінальному провадженні за № 0001389, що є підставою для відводу з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Судом встановлено, що суддею ОСОБА_6 розглядався обвинувальний акт виключно відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , якого визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 199; ч. 2 ст. 199 КК України (судова справа №132/39/25). З

Крім того, суддя ОСОБА_6 ухвалив обвинувальний вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто без оцінки доказів та без їх дослідження щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 , суд дав оцінку фактичним обставинам кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_7 , а також наявності події і складу кримінального правопорушення лише в його діях.

При цьому, судом не досліджувались обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 , кожного зокрема, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 199 КК України, судова справа № 132/1602/25.

Таким чином, заявлений відвід судді ОСОБА_6 не містить обставин, передбачених чинним кримінально-процесуальним законодавством, які б свідчили про наявність підстав для його задоволення, під час судового розгляду заяви судом не встановлено існування обставин, які б унеможливлювали прийняття суддею ОСОБА_6 законного та обґрунтованого судового рішення.

Враховуючи, що на даний час, кримінальне провадження за № 0001389 перебуває на стадії підготовчого судового засідання, у суду відсутні підстави вважати, що ухвалення суддею ОСОБА_6 судового рішенні у вказаному кримінальному провадженні може викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 у розгляді кримінального провадження за № 0001389, судова справа № 132/1602/25.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 8, 75 ч.1, 80 ч.1, 81, 82 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 від участі у розгляді матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001389 від 25.07.2023, відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 199 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 25.02.2026.

СУДДЯ ОСОБА_1