Справа № 481/1855/24
Номер провадження 1-кп/473/92/2026
УХВАЛА

"01" квітня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника цивільного позивача - Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська кримінальне провадження №0000421 від 16.08.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.348 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом протокол огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_10 та просив припинити дослідження відеозапису на флеш- накопичувачу, та повернути його прокурору, оскільки даний відеозапис для огляду обвинуваченому ОСОБА_9 не відкривався.

Захисник адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 , при цьому вказав, що дозвіл на огляд ОСОБА_10 надав під примусом працівників поліції.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання захисників.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував про задоволення клопотання сторони захисту, вказав що протокол огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_10 є допустимим доказом.

Заслухавши клопотання, думки учасників процесу, суд приходить до такого.

Згідно ч.1 ст.1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У ст.94 КПК України зазначено, що:

1.Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У відповідності до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані в наслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ст.89 КПК України:

1. Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

2. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

3. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення данного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Оцінючи доводи сторони захисту, суд приймає до уваги положення ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», де зазначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова Верховного Суду від 29.09.2020 у справі N 601/1143/16).

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими необхідно лише тоді, коли такі порушення: 1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи 2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: 1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч.4 ст.87, ч.2 ст. ст.89 КПК України) - у випадках, коли: такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; 2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст.89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК України вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

Що ж стосується зклопотання захисника ОСОБА_7 стосовного того, що суд не може досліджувати докази, які не були відкриті обвинуваченому, суд звертає увагу на те, що до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.10.2024 ОСОБА_9 , останній ознайомився з матеріалами кримінального провадження в трьох томах, клопотань, заяв не мав, про що власноручно ним зазначено і поставлено підпис.

Наведені обставини не свідчать про наявність підстав для визнання невиконаними вимог ст. 290 КПК, оскільки фактично доступ до матеріалів провадження його учасникам було надано, письмові докази у кожному томі містили опис, з посиланням на відповідні аркуші справи та жодних заперечень стосовно повноти такого ознайомлення від обвинуваченого не надходило, окрім того, ознайомлення з матеріалами розслідування є не обов`язком, а правом, яке захист використав на власний розсуд, що узгоджується з Постановами Верховного Суду від 27.02.2023 у справі № 200/9992/16-к, від 30.03.2023 у справі № 136/1616/20, від 24.10.2022 у справі № 216/4805/20.

На думку суду, жодна з обставин, які наведені у клопотанні про визнання доказів недопустимим, у даному випадку не підпадає під перелік підстав для визнання доказів недопустимими внаслідок їх очевидної недопустимості. Тим більше, жоден доказ не має наперед встановленої сили, а отже визнання очевидної недопустимості доказів на даній стадії судового провадження, без дослідження їх в повному обсязі і у взаємозв`язку з іншими доказами, є передчасним.

Доказ, який просять визнати недопустимим сторона захисту, може бути визнаний недопустимим судом під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду справи по суті, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими, що надані учасниками кримінального провадження, тому клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.358, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 про визнання очевидно недопустимим доказом протокол огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_10 відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на остаточне судове рішення суду першої інстанції у цьому провадженні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3