Справа № 465/2714/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/811/4/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187 та ст. 257 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, уродженця м. Горький Російської Федерації, особа без громадянства, невійськовозобов?язаного, неодруженого, дітей немає, з вищою освітою, непрацюючого, не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

підсудного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено покарання 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; у вчиненні злочину, передбаченого ст. 257 КК України, та призначено покарання - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання та від його відбування у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку, в липні 2004 року ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та дві невстановлені слідством особи, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, діючи у складі банди, з корисливих мотивів, маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном у особливо великих розмірах шляхом вчинення озброєного бандитського нападу, зібрали відомості про те, що у будинку АДРЕСА_2 , знаходиться велика сума грошей.

Так, в 2004 році, ОСОБА_6 , під час спільної зустрічі повідомив зазначеним вище особам, про будинок, де за його інформацією знаходиться велика сума грошей та цінне майно.

Після цього, ОСОБА_12 з метою реалізації свого злочинного наміру, спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , особою матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та двома невстановленими слідством особами, розробили детальний план вчинення нападу, на виконання попередньо розробленого та доведеного до відома членів банди плану нападу, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , особа матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та дві невстановлені слідством особи, озброєні невстановленою слідством вогнепальною зброєю, діючи у складі банди, з корисливих мотивів, 1 серпня 2004 року автомобілем марки "Фольксваген-Гольф", під керуванням особи матеріали щодо якої виділено в окреме провадження прибули у м. Винники.

У період з 23 год. 00 хв. 1 серпня 2004 року до 4 год. 00 хв. 2 серпня 2004 року згідно наперед розробленого злочинного плану нападу, розподілу злочинних ролей та за попередньою домовленістю між собою, ОСОБА_12 , будучи озброєним газовим пістолетом, придатним для стрільби гумовими набоями, ОСОБА_11 , особа матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та дві невстановлені слідством особи, озброєні невстановленою слідством вогнепальною зброєю, одягнуті у саморобні маски, вчинили попередньо спланований напад з корисливих мотивів з наміром заволодіння чужим майном поєднаний із застосуванням психічного та фізичного насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілих та з погрозами застосування такого насильства. Через вхідні двері незаконно проникнувши у будинок АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , особа матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та дві невстановлені слідством особи, з метою подолання опору з боку потерпілого, позбавлення його можливості викликати правоохоронні органи, з метою безперешкодного заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах нанесли численні удари по обличчю та тілу ОСОБА_10 , чим заподіяли потерпілому тілесні ушкодження, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також - злам 5-го ребра зліва; звих фаланги 5-го пальця правої руки, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня важкості, при цьому наведене насильство було небезпечним для життя та здоров"я потерпілого в момент заподіяння та створило реальну загрозу для його життя в момент застосування. Крім цього, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , особа матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та дві невстановлені слідством особи зв`язали руки та ноги ОСОБА_10 липкою стрічкою, а також висловлювали в усній формі погрози вчинити умисне вбивство потерпілого та нанесення йому тілесних ушкоджень шляхом застосування наявної вогнепальної зброї, що потерпілий сприймав як справжню та реальну загрозу й небезпеку для його життя і здоров`я.

Обшукавши будинок, ОСОБА_12 подзвонив до ОСОБА_6 та повідомив, що в будинку не виявлено значної суми грошей і де вони знаходяться йому не відомо. Через деякий час приїхав ОСОБА_6 із незнайомою йому особою, який перебував у будинку разом з іншими членами угрупування. Переконавшись, що все цінне майно вони знайшли, всі учасники злочину винесли майно, до автомобіля, який знаходився на значній відстані від будинку і який вони залишили там попередньо поїхали до міста Львова, залишивши потерпілого зв`язаним на підлозі.

В результаті нападу ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та дві невстановлені слідством особи заволоділи наступним майном потерпілого ОСОБА_10 : грошовими коштами в сумі 8 000 доларів США, що згідно інформації управління Національного банку України про курс долара США по відношенню до української гривні станом на 1 серпня 2004 року становить 42 528 грн.; майном потерпілого - мобільним телефоном марки "Нокія" вартістю 1 063, 2 грн.; помповою рушницею німецького виробництва вартістю 3 189, 6 грн.; годинником марки "Шофхайзен" вартістю 5 316 грн.; жіночою шубою вартістю 3 721, 2 грн.; трьома спортивними костюмами вартістю 425, 28 грн. кожен; зимовою курткою вартістю 425, 28 грн.; сонцезахисними окулярами марки "Рейбен" вартістю 531, 6 грн.; джинсами марки "Хуго Босс" вартістю 318, 96 грн.; шторами та фіранками вартістю 100 грн., всього на загальну суму 55 469, 68 грн., яке після вчиненого нападу розділили між собою, а також пошкодили майно потерпілого на загальну суму 2 700 грн.

Не погоджуючись із вироком суду, захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року скасувати та закрити вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вказали, що в момент вчинення ними нападу на ОСОБА_10 засудженого ОСОБА_6 з ними не було. Вказує, що на досудовому слідстві вони оговорили засудженого, що підтверджується поданими ними заявами до апеляційного суду. Не дав належної уваги суд і показанням свідка ОСОБА_14 , який також стверджував, що оговорив ОСОБА_6 , оскільки на нього чинився психічний та фізичний тиск працівниками УБОЗу, що підтверджується написаною ним власноручною заявою. Зазначає, що 09.12.2004 року ОСОБА_6 був затриманий та поміщений в приймальник-розподільник, під час перебування в якому він був підданий жорстокому катуванню та побиттю. Вважає, що до моменту оформлення його затримання слідчим, яке мало місце 05.01.2005 року, засуджений фактично мав статус підозрюваного. Зазначає, що під час досудового слідства слідчі дії очна ставка та впізнання по голосу були проведені за відсутності захисника, що є підставою для визнання вказаних доказів недопустимими. Крім того, на досудовому слідстві йому не було забезпечено перекладача. Вказує, що слідча дія впізнання по голосу проведена за участю статистів, які недостатньо володіли російською мовою, яка є рідною для засудженого, були одягнені у військову форму, вільно спілкувалися з потерпілим. Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в суді показали, що під час проведення впізнання по голосу вони були статистами, в той час, як у протоколі цієї слідчої дії такі зазначені, як поняті. Свідок ОСОБА_17 вказав, що не пам`ятає, щоб він брав участь у певних слідчих діях, однак підпис на протоколі впізнання по голосу належить саме йому. Зазначає, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не узгоджується з показами свідка ОСОБА_14 , зокрема, щодо часу прибуття до будинку потерпілого у м. Винники.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_8 та підсудного ОСОБА_6 , які повністю підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_7 , який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст. 323 КПК України 1960 року передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості підсудного ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ст.257 КК України, при обставинах викладених у вироку, на виконання вказаних вимог закону, ґрунтується на зібраних та перевірених у суді першої інстанції доказах.

Зокрема вина підсудного у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ст.257 КК України підтверджується зібраними та дослідженими у справі доказами, а саме:

-показами потерпілого ОСОБА_10 , який як на досудовому слідстві та під час судового розгляду показав, що 01.08.2004 року він перебував у власному будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно о 23 годині почув з вулиці гавкіт собаки і підійшов до вхідних дверей, відчинивши їх ключем. В цей момент невідома особа з вулиці рвучко потягнула двері на себе і він відчув удар по голові, від якого впав на підлогу. В будинок забігло приблизно 5 осіб, на обличчях яких були маски чорного кольору, а на руках рукавички. Ці особи повернули його обличчям до підлоги та зв`язали руки і очі липкою стрічкою. Далі, невідомі затягли його у кімнату на першому поверсі будинку. Чув як декілька невідомих піднялись на другий поверх будинку. Нападники, які з ним залишились, почали вимагати гроші, при цьому наносили йому удари ногами по тілу та приставляли пістолет до голови. Після цього йому стало погано і особа, яку він потім впізнав на досудовому слідстві, а ОСОБА_12 приніс йому таблетки. Нападники перебували у будинку біля 4-5 годин, обшукували будинок, вимагали у нього гроші. Перебуваючи у будинку вони курили, розпивали спиртні напої, декілька разів виходили у двір та телефонували до когось. В результаті нападу невідомі заволоділи належними йому грошовими коштами в сумі 8000 доларів США, помповою рушницею, на іншими речами на загальну суму понад 2810 доларів США;

-показами свідка ОСОБА_18 , яка на досудовому слідстві показала, що працювала домогосподаркою в будинку ОСОБА_10 , що розташований по АДРЕСА_2 . 01.08.2004 року вона працювала до 21-00 год. 02.08.2004 року вона прийшла в будинок потерпілого о 07-00 год. Двері були замкнені на ключ. Вона відкрила двері і побачила потерпілого на підлозі зв`язаним та побитим. Вона його розв`язала і він пояснив їй, що його пограбували;

-даними висновку експертизи № 2153 від 04.08.2004 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені: синець на повіках лівого ока і крововилив в оболонках його, 5 синців та садна на обличчі, синець на правій вушній раковині, 2 садна і крововиливи на нижній губі справа, 4 синці і садно на грудях та на передній черевній стінці, 5 синців на лівому плечі, синець на спині зліва, множинні синці на руках, горизонтально розташовані прямолінійні подряпини в ділянці правого променево-зап`ястного суглобу, множинні синці та садна на кистях та їх пальцях обох рук, 6 саден і синець в ділянці передніх поверхонь колінних суглобів, 2 синці на стегнах, 4 синці на гомілках. При зверненні за медичною допомогою потерпілому було встановлено діагноз: "струс головного мозку, злам 5-го ребра, звих середньої фаланги 5-го пальця правої кисті". Діагноз перелому і звиху підтверджено результатами представлених для проведення експертизи рентгенологічних досліджень грудної клітки та правої кисті. Виявлені ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, легких тілесних та легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (т. 22 а.с. 141-144);

-показами свідка ОСОБА_14 , який під час досудового слідства показав, що на початку серпня 2004 року біля 23 години йому передзвонив знайомий ОСОБА_6 та попросив відвезти його у м. Винники. Приїхавши у м. Винники, вони пройшли до якогось будинку. У кімнаті будинку побачив зв`язаного мужчину і трьох осіб, обличчя яких були закриті масками. Побачивши це, відразу вийшов з будинку. Потім до нього підійшов ОСОБА_6 і сказав, що потім все пояснить, сказавши при цьому, щоб нікому нічого не розповідав, бо буде мати проблеми з серйозними людьми (т. 22 а.с. 246-247). Під час судового розгляду вказаний свідок змінив свої показання та зазначив, що дійсно на початку серпня 2004 року, приблизно о 23 годині йому передзвонив знайомий ОСОБА_6 та попросив відвезти його у м. Винники. Там вони витягнули якусь машину, яка застрягла болоті, і він поїхав додому. Вказав, що раніше йому погрожували працівники міліції та примушували оговорювати ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_14 спрямовані на уникнення відповідальності обвинуваченим ОСОБА_6 , оскільки факт тиску на зазначеного свідка під час досудового слідства не був підтверджений допустимими доказами, з будь-якими заявами, які б були підставою для порушення кримінальної справи проти працівників міліції в подальшому свідок ОСОБА_14 не звертався.

-показами свідка ОСОБА_12 , який вказав, що влітку 2004 року вони з своїми знайомими включаючи і ОСОБА_11 вчинила напад на будинок ОСОБА_19 , що розташований у м. Винники. Вказав, що вони зайшли в будинок, повалили на підлогу господаря будинку, і винесли з будинку невелику суму грошей, шубу,годинники та рушницю. До того як здійснювати напад, вони заїхали в місто Винники зі сторони озера «Електрон», де було дачне передмістя. Автомобіль на якому вони заїхали залиши на польовій дорозі, щоб ніхто не здогадався. Під час вчинення нападу він вийшов до автомобіля, щоб перегнати його до будинку та забрати знайомих і награбовані речі, однак в той період падав дощ і він застряг у болоті. Після цього він вирішив дзвонити до своїх знайомих, щоб його витягнули з болота. Додзвонившись до свого старого друга ОСОБА_6 повідомив останньому, що застряг і згодом приїхав ОСОБА_6 зі своїм знайомим,якого він раніше не бачив та допомогли йому витягнути автомобіль з болота. Після цього вони поїхали в місто Львів, а він поїхав до будинку ОСОБА_20 ;

-показами свідка ОСОБА_11 , який також дав покази аналогічні показам свідка ОСОБА_13 , що вони четверо здійснювали напад на будинок ОСОБА_19 після нападу ОСОБА_12 пішов за автомобілем, який вони залишили неподалік лісосмуги, однак останній застряг у болоті. Йому відомо, що він комусь видзвонював, щоб його витягнули. Давидова не було з ними в момент нападу на будинок ОСОБА_10 і про нього він нічого не знає. Покази дані раніше на досудовому слідстві просив не враховувати, оскільки такі були надані ним під фізичним та моральним тиском з боку працівників міліції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , надані ними під час судового розгляду, які показали, що підсудний ОСОБА_6 не причетний до вчинення злочину та його на місці події не було. Зазначили, що на досудовому розслідуванні вони його оговорили, оскільки на них чинився тиск працівниками міліції.

Так, згадане питання вже було предметом перевірки прокуратури Дніпропетровської області. За результатами перевірки застосування фізичного і психічного насильства щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , 20 вересня 2005 року було прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи щодо працівників міліції, оскільки факт застосування фізичного і психічного насильства щодо них не знайшов свого підтвердження. Згадана постанова набрала законної сили та не оскаржувалась у встановленому законом порядку.

Більше того, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 під час вчинення слідчих дій, зокрема під час проведення очної ставки між ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_14 , (т. 22 а.с. 248), очної ставки між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , згідно якої останній вказав на ОСОБА_6 як на учасника розбійного нападу на ОСОБА_10 (т. 22 а.с. 185-187), а також під час відтворення обстановки та обставин події, (т. 22 а.с. 161-167), (т. 22 а.с. 234-236), під час якого здійснювалося відеозйомка, а також під час подальших допитів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які проводилися у присутність їхніх захисників жодних міркувань, заяв та повідомлень щодо недозволених методів досудового слідства не заявляли. Натомість ОСОБА_12 та ОСОБА_11 надали покази начебто непричетності ОСОБА_6 до інкримінованих йому дії уже під час їхнього допиту зі значним спливом часу - 05 лютого 2021 року у Личаківському районному суду.

Таким чином, колегія суддів виснує, що покази ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , надані під час судового розгляду щодо непричетності ОСОБА_6 до вчинення злочину, та тиск на них працівників міліції під час досудового слідства не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та розцінює як спосіб уникнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за скоєне.

Щодо тверджень про те, що під час досудового слідства працівники поліції застосовували до підсудного ОСОБА_6 фізичний та психологічний тиск, з метою отримання зізнавальних показань, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, на виконання ухвала колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 07 березня 2025 року, якою зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м. Львові внести відомості до ЄРДР та провести досудове розслідування за фактами, викладеними в апеляційній скарзі та в усній заяві підсудного ОСОБА_21 щодо застосування до нього у 2004 році працівниками поліції фізичного та психологічного тиску, з метою отримання зізнавальних показань, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001083 від 18 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.

За результатами проведення такого досудового розслідування, постановою старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_22 від 20 березня 2026 року Кримінальне провадження № 0001083 від 18 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України закрито, у зв?язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Відтак при апеляційному розгляді колегією суддів перевірено, що проведено ефективне офіційне розслідування за скаргами підсудного ОСОБА_6 на жорстоке поводження, проаналізовано результати такого розслідування та встановлено, що позиція підсудного ОСОБА_6 щодо невизнання свої вини у інкримінованих йому злочинних діяннях та його твердження про застосування до нього під час досудового розслідування працівниками поліції недозволених методів досудового розслідування не знайшла свого підтвердження, отже є безпідставною.

Апеляційні твердження захисника про те, що підсудний ОСОБА_6 був фактично затриманий та поміщений до приймальника-розподільника 09 грудня 2004 року, де знаходився до 05 січня 2005 року. За цей час його двічі допитували як свідка, потім як підозрюваного, з ним проводили очну ставку, при цьому ОСОБА_6 був позбавлений можливості скористатись послугами захисника на початковому етапі досудового слідства не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Із постанови про закриття кримінального провадження від 20 березня 2026 року видно, що в ході досудового розслідування, з метою отримання документів про поміщення та утримання у приймальнику-розподільнику ОСОБА_6 у період часу з 09 грудня 2004 року по 05 січня 2005 року ОСОБА_21 , скеровано запит в ліквідаційну комісію ГУ МВС України у Львівській області, за результатами розгляду якого отримано відповідь, що документи про поміщення та утримання у приймальнику-розподільнику у період часу з 09 грудня 2004 року по 05 січня 2005 року ОСОБА_23 на архівне збереження до архівного сектору не надходили.

Стороною обвинувачення при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення звернуто увагу на те, що підсудний ОСОБА_6 у період його поступлення у приймальник-розподільник будь-яких документів, що посвідчують його особу при собі не мав.

Крім того, ст.69-1 КПК України 1960 року ( у редакції на згаданий період з 09 грудня 2004 року по 05 січня 2005 року), передбачала права свідка у процесуальному статусі якого на той момент перебував ОСОБА_6 . Із аналізу згаданої статті у редакції на окреслений часовий проміжок, колегією суддів встановлено, що норми кримінального процесуального кодексу України 1960 року не передбачали обов`язкової участі захисника при допиті свідка. Разом з тим, з моменту набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного з 05 січня 2005 року усі слідчі дії проводилися з участю його захисника, що підтверджується матеріалами справи.

Також вина ОСОБА_6 у вчиненні, інкримінованих йому злочинів, підтверджується і іншими письмовими доказами у справі, зокрема:

-даними, що містяться у протоколах явки з повинною ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , в яких вони вказують на обставини вчинення злочину, на те, що інформацію про гроші, які можуть бути в будинку ОСОБА_10 вони отримали від ОСОБА_6 , а також що він особисто приїжджав додому до потерпілого, щоб переконатися, що такої суми грошей про яку він говорив всім учасникам розбійного нападу в того вдома не було. (т.22 а.с.159-160);

-даними протоколу очної ставки між ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_14 , згідно якої вказані особи підтвердили свої показання на досудовому розслідуванні, а ОСОБА_12 вказав на ОСОБА_14 як на особу, що приїжджала у будинок потерпілого з ОСОБА_6 (т. 22 а.с. 248);

-даними протоколу очної ставки між свідком ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , згідно якої перший підтвердив дані раніше показання на досудовому розслідуванні. (т. 22 а.с. 251);

-даними протоколу відтворення обстановки та обставин події, згідно якого ОСОБА_12 розповів про обставини вчинення розбійного нападу на потерпілого та зазначив, що даний злочин запропонував вчинити мужчина на ім`я ОСОБА_24 , прізвище якого на той момент він не знав (т. 22 а.с. 161-167);

-даними протоколу відтворення обстановки та обставин події, згідно якого ОСОБА_11 розповів про обставини вчинення розбійного нападу на потерпілого (т. 22 а.с. 234-236);

-даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання, згідно яких ОСОБА_12 та ОСОБА_11 впізнали ОСОБА_10 як особу, відносно якої вони вчинили розбійний напад (т. 22 а.с. 201, 267);

-даними протоколів очних ставок між потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , згідно яких останні підтвердили свої показання на досудовому розслідуванні щодо вчинення розбійного нападу на потерпілого (т. 22 а.с. 202-204, 268-270);

-даними протоколу очної ставки між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , згідно якої останній вказав на ОСОБА_6 як на учасника розбійного нападу на потерпілого (т. 22 а.с. 185-187);

-даними протоколу вилучення, згідно якого на горищі будинку АДРЕСА_3 , вилучено жіночу хутряну шубу та годинник з металу жовтого кольору, які видав ОСОБА_12 (т. 22 а.с. 257) та протоколів пред`явлення предметів для впізнання, згідно яких потерпілий впізнав вказаний годинник та жіночу хутряну шубу, якими заволоділи нападники. (т. 22 а.с. 258, 259)

-даними протоколу очної ставки між потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , згідно якої перший підтвердив свої показання про обставини вчинення на нього розбійного нападу та впізнав ОСОБА_6 по голосу як особу, що вчинила відносно нього розбійний напад (т.22 а.с. 223-225);

-даними протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання, згідно якого ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_14 як особу, яка приїжджала спільно з ОСОБА_6 у будинок потерпілого в ході розбійного нападу (т. 22 а.с. 245);

-даними протоколу пред`явлення осіб для впізнання, згідно якого ОСОБА_10 по голосу впізнав ОСОБА_6 як особу, що вчинила на нього розбійний напад (т. 22 а.с. 188).

Доводи захисника про те, що вказаний протокол є недопустимим доказом, оскільки статисти були одягнені у військову форму, колегія суддів вважає таким, що значення для кримінальної справи не має, оскільки вказана слідча дія проводилась з метою ідентифікації саме голосу підсудного, як особи, яка вчинила злочин, а не його зовнішності.

Також, в судовому засіданні потерпілий показав, що під час вказаної слідчої дії він попросив, щоб текст який зачитувався було повторено двічі, оскільки з першого разу він був не впевнений. Після цього він вказав на ОСОБА_6 як на особу, яка перебувала у нього вдома під час вчинення злочину. Ствердив, що саме підсудний ОСОБА_6 звернувся до нього зі словами: «Мирон отдай деньги, укажи где тайник, они тебя убьют».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що цей факт свідчить про виважене та відповідальне ставлення потерпілого до проведення слідчої дії впізнання по голосу, а не факт того, що він не міг впізнати за першим разом ОСОБА_6 .

Крім того, допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які були статистами протягом вказаної слідчої дії, а також свідок ОСОБА_27 , працівник міліції, який проводив досудове розслідування у вказаній кримінальній справі, заперечили факт підказування потерпілому працівниками міліції, який саме голос належить підсудному ОСОБА_6 .

Отже, колегія суддів вважає доводи захисника щодо цього безпідставними.

Більше того, із постанови про закриття кримінального провадження від 20 березня 2026 року видно, що слідчий у межах перевірки доводів підсудного ОСОБА_6 про незаконні методи впливу на нього у 2004 року з метою отримання зізнавальних показів, допитано ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вказав, що у 2004 році він перебував на посаді слідчого в ОВС слідчого спеціалізованого підрозділу СУ УМВС України у Львівській області і пригадує, що на той момент знаходився у слідчій групі щодо розслідування розбійних нападів та інших тяжких злочинів організованою групою. Як зазначив ОСОБА_27 , через досить тривалий сплив часу, а саме, майже 22 роки, він не може достовірно пригадати усі обставини справи щодо ОСОБА_6 , однак теж наголошує, що усі слідчі дії проводились у присутності адвоката ОСОБА_21 , жодного психологічного чи фізичного примусу не було застосовано, скарг чи зауважень ні від ОСОБА_6 , ні від сторони захисту не було.

Доводи захисника про порушення права на захист підсудного з огляду на відсутність захисника при проведенні слідчих дій впізнання по голосу, а також очних ставок, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки під час слідчої дії ОСОБА_6 не заявляв клопотання про призначення йому захисника, а як уже зазначалося колегією суддів, згідно чинного законодавства на той момент обов`язкова участь захисника, зокрема при допиті особи як свідка, не передбачалась.

Щодо участі захисника, коли ОСОБА_6 вже набув статусу підозрюваного, то як встановлено судом першої інстанції сам ОСОБА_6 надав номер телефону особи, яка мала укласти угоду з адвокатом, однак такий на слідчі дії не прибув.

Після цього, як видно з показань свідка ОСОБА_28 , наданих на досудовому слідстві, останній уклав угоду з адвокатом для підсудного і надалі цей захисник брав участь у всіх слідчих діях.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо безпідставності доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_6 на час досудового розслідування не розумів української мови, оскільки згідно з протоколом допиту останнього (а.с.230) в присутності адвоката він показав, що у м. Львові він проживає з 1989 року, українську мову добре знає і розуміє, вміє читати, але погано пише.

Отже, наведеним повністю спростовуються доводи захисника, які у цілому зводяться до того, що органом досудового слідства не здобуто жодних фактичних даних, які б встановлювали винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, яку сам ОСОБА_6 заперечує.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що невизнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, спростовується зібраним та дослідженим в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою.

Твердження захисника про закриття справи колегія суддів, беручи до уваги положення ст.376 КПК України 1960 року не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку у діях підсудного ОСОБА_6 наявні склади злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України та ст. 257 КК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів виснує, що суд першої інстанції здійснив всебічний, повний, об`єктивний розгляд усіх обставин справи, викладені у вироку висновки ґрунтуються на матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, такими, що не спростовують встановлених у вироку обставин, спрямованими на переоцінку належних та допустимих доказів, яким суд першої інстанції відповідно до ст. 67 КПК України 1960 року за своїм внутрішнім переконанням всебічно, повно і об`єктивно дослідив у їх сукупності та взаємозв`язку, надавши їм належну оцінку, вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України ст. 257 КК України зважаючи на доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального права, які б тягли за собою скасування або зміну вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України 1960р., колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника підсудного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3