Провадження № 1-кп/638/853/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м.Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Харкові, клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 про вжиття заходів для встановлення майна та арешт майна в рамках розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001484 від 25 вересня 2024 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України,-

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001484 від 25 вересня 2024 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України.

07 травня 2026 року представник потерпілого ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав до суду клопотання про вжиття усіх можливих заходів для встановлення майна, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 на праві власності, та винести ухвалу про арешт виявленого майна з метою забезпечення поданого потерпілим ОСОБА_8 цивільного позову на суму всього 535 000 грн.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що потерпілим до обвинуваченого було пред`явлено позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, загальною сумою 535000 грн. Докази заподіяння потерпілому матеріальної шкоди додані до цивільного позову, який долучено до матеріалів справи. У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 04.07.2004 р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих у кримінальному провадженні» зазначається: «... звернути увагу судів на те, що обов`язок доведення та прийняття заходів щодо забезпечення цивільного позову лежить на стороні обвинувачення... Маючи на увазі, що головним завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів осіб, які беруть у ньому участь, суди повинні гостро реагувати на виявлені під час судового розгляду факти незабезпечення або несвоєчасного забезпечення відповідними органами реального відшкодування шкоди, заподіяної потерпілому злочином, і самі використовувати надані їм законом повноваження з метою такого відшкодування.» На стадії досудового розслідування заходи щодо забезпечення цивільного не приймалися.

Представник потерпілого просив задовільнити клопотання про арешт майна.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Дослідивши клопотання про арешт майна, заслухавши пояснення сторін, суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном , щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом й частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати , що воно відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 цього Кодексу. (Матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети , що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправними шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Згідно зі ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична чи юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Згідно ч.1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Частиною 8 ст.170 КПК України передбачено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Ч. 11 ст. 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Частиною 1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Крім того, ч.2 ст.173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Судом встановлено, що відповідно до поданого цивільного позову цивільний позивач просить суд стягнути з ОСОБА_7 на свою користь 535000.00 грн. в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Разом з тим, представником цивільного позивача не надано суду доказів про наявність у ОСОБА_7 майна.

Крім того, представником цивільного позивача у клопотанні про арешт майна та в судовому засіданні не обґрунтовано та не наведено обставин того, що невжиття таких заходів як арешт майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання процесуального рішення суду щодо ефективного захисту оспорюваних прав або інтересів потерпілого.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання, з урахуванням чого, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.131, 170, 314-316 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 про вжиття заходів для встановлення майна та арешт майна від 07 травня 2026 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 13 травня 2026 року о 09 годині 40 хвилин.

Головуючий суддя: ОСОБА_1