УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року

м. Київ

справа № 491/887/24

провадження № 51-1960ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ананьївського районного суду Одеської області від 31 липня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309,

ч. 2 ст. 310 Кримінального кодексу України (далі -КК).

Зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

За вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 31 липня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено:

- за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч. 2 ст. 310 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

За обставин, детально викладених у вироку суду, ОСОБА_5 в період часу з січня по травень 2024 року, точної дати та часу в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, діючи умисно, будучи фізичною особою, та не маючи спеціального дозволу, переслідуючи мету незаконного посіву та вирощування рослин конопель для власних потреб, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, на подвір`ї території домоволодіння, де він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в квіткових глечиках, які помістив під навісом до будинку, та на присадибній ділянці на території вищевказаного домоволодіння, незаконно посіяв рослини роду коноплі. Далі, після проростання 270 рослин посіяної ним коноплі, ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою подальшого дозрівання конопель та використання їх для власних потреб упродовж з січня 2024 року, точної дати в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, по 29 липня 2024 року, незаконно вирощував на подвір`ї 5 (п`ять), у квіткових глечиках 29 (двадцять дев`ять) та на присадибній ділянці 236 (двісті тридцять шість) посіяних рослин коноплі, а саме обробляв, шляхом культивування від бур`янів та поливав для покращення росту.

29 липня 2024 року в період часу з 09:25 по 13:46, під час проведення санкціонованого обшуку домоволодіння, в якому проживає ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 на подвір`ї території домоволодіння, в квіткових глечиках, які були поміщенні під навісом до будинку, та на присадибній ділянці на території вищезазначеного домоволодіння було виявлено та вилучено 270 рослин, що є рослинами роду коноплі, які віднесені до списку рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей та до списку рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини, обіг яких допускається для використання в навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічної діяльності, у виробництві наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів для подальшого застосування в медичній практиці, які ОСОБА_5 , незаконно посіяв та вирощував для власних потреб без мети збуту.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 310 КК, як незаконний посів та незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин.

Крім того, в травні 2024 року, точної дати та часу в ході судового розгляду встановити не надалося можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи на території свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , маючи противоправний умисел, направлений на незаконне придбання наркотичних засобів без мети збуту, руками обірвав суцвіття проростаючих рослин конопель, з метою подальшого зберігання і вживання вказаної рослини шляхом куріння, без мети збуту, тим самим, придбавши їх.

Після цього, у вищевказаний період часу, ОСОБА_5 , маючи противоправний умисел направлений на незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, зірване суцвіття конопель подрібнивши поклав на піч, яка розміщена в будинку на території цього домоволодіння та зберігав для власного вживання шляхом куріння за допомогою спеціально пристосованої пластикової пляшки, в горловину якої встановлений металевий предмет (наперсток), та за допомогою металевого бідону без мети збуту тим самим умисно зберігаючи їх не маючи на те передбаченого законом дозволу з травня по 29 липня 2024 року.

29 липня 2024 року в період часу з 09:25 по 13:46, під час проведення санкціонованого обшуку домоволодіння, в якому проживає ОСОБА_5 , на печі в будинку за вищевказаною адресою, було виявлено портсигар, в якому в свою чергу виявлено та вилучено речовину рослинного походження з характерним запахом коноплі у висушеному стані вагою 7,55 грамів, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, та окрім цього на вищевказаній печі виявлено та вилучено спеціально пристосовану для куріння коноплі пластикову пляшку, яка була поміщена в металевий бідон та металевий предмет (наперсток), які містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - екстракт канабісу, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,369 грамів.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК, як незаконне виготовлення, придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 24 лютого 2026 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій стосовно ОСОБА_5 , вважає, що вони прийняті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На думку захисника сукупність доказів, які суди попередніх інстанцій проаналізували й поклали в основу своїх рішень, не доводить винуватості підзахисного у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Захисник стверджує, що в основу доведеності винуватості ОСОБА_5 покладено недопустимий доказ, а саме фактичні дані протоколу обшуку від 29 липня 2024 року проведеного на підставі ухвали слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 24 липня 2024 року (справа 507/1619/24), за місцем мешкання підзахисного в с.Байтали, Подільського району Одеської області. Під час цієї слідчої дії було виявлено та вилучено, зокрема, в загальної кількості 270 кущів рослин, зовні схожих на рослини коноплі, рослину коноплі в подрібненому та висушеному стані.

На думку захисту розглядаючи клопотання прокурора про надання дозволу на проведення обшуку за місцем мешкання підзахисного, слідчий суддя не здійснив фіксації судового розгляду за допомогою технічних засобів. На підтвердження цього захисник вказує, що слідчий суддя відмов йому у наданні копії технічного запису судового засідання з розгляду клопотання прокурора.

Ця обставина вказує на порушення норм процесуального закону щодо порядку розгляду клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, що узгоджується з практикою Верховного Суду викладеною у постанові об`єднаної палати від 19 січня 2026 року у справі № 336/4830/22, згідно якої оскільки клопотання про обшук розглядається за участю слідчого або прокурора у такому разі обов`язковим є здійснення фіксування розгляду слідчим суддею клопотання за допомогою технічних засобів кримінального провадження. Винесення за таких обставин ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання тягне за собою відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 87 КПК визнання доказів, що були отримані під час виконання такої ухвали, недопустимими.

Суди першої та апеляційної інстанцій належно не розглянули питання щодо законності проведення обшуку за місцем проживання підзахисного без участі захисника.

Захисник зазначає, що апеляційний суд розглядаючи кримінальне провадження не дотримався приписів ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), оскільки не перевірив всіх доводів сторони захисту викладених в апеляційній скарзі.

Крім того поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося невирішиним питання про те, що ОСОБА_5 вирощував коноплю в медичних цілях з метою допомоги хворим людям та інвалідам війни.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.

У поданій касаційній скарзі захисник вказує на безпідставне засудження

підзахисного, в контексті цього зосереджує свої доводи на тому, що фактичні дані протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 від 29 липня

2024 року є недопустимими доказами, оскільки розгляд клопотання прокурора про дозвіл на проведення обшуку, слідчим суддею був здійснений без фіксації технічними засобами кримінального провадження. Апеляційний суд в свою чергу переглядаючи справу не дотримався приписів ст. 419 КПК і не звернув увагу на вказані обставини.

Проте такі доводи сторони захисту Суд уважає такими, що є безпідставними з огляду на таке.

З вироку місцевого суду убачається, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК і ґрунтується на з`ясованих обставинах кримінального провадження, підтверджених доказами, які суд безпосередньо дослідив та оцінивз урахуванням положень статей 85, 86, 88, 91, 94 цього Кодексу. Вирок відповідає вимогам ч. 3 ст. 374 КПК.

З вироку вбачається, що доводи захисту щодо недопустимості протоколу обшуку, як доказу, в контексті порушень під час розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про дозвіл на проведення обшуку не були предметом перевірки суду.

Згідно ухвали слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 24 липня 2024 року (справа 507/1619/24) про надання дозволу на проведення обшуку, яка міститься в реєстрі судових рішень, під час розгляду клопотання був присутній прокурор, який підтримав подане клопотання. Будь-яких даних, які свідчать, що суд здійснив розгляд клопотання прокурора без фіксації технічними засобами, не має. В касаційній скарзі також відсутні конкретні обставини, які свідчать про відсутність технічної фіксації під час розгляду клопотання прокурора. Відмова слідчого судді від 07 травня 2026 року у наданні копії технічного запису судового засідання з розгляду клопотання прокурора на підставі неналежності захисника до учасника судового провадження з розгляду клопотання, безумовно не вказує на порушення під час його розгляду.

Крім того, Суд бере до уваги, що згідно ухвали апеляційного суду сторона захисту оскаржувала вирок суду з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого. Апеляційний суд розгляд справи здійснив в межах апеляційної скарги сторони захисту, а тому питання щодо доведеності винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_5 , не були предметом перевірки цього суду.

Також колегія суддів звертає увагу, що захисник із заявою про видачу копії технічного запису судового засідання звернувся 01 травня 2026 року, тобто після прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій.

У судових рішеннях відсутні будь-які дані про те, що суди обмежували сторону захисту в ініціативі отримати доступ до матеріалів, рішення щодо яких приймав слідчий суддя, і з касаційної скарги не вбачається, що суди, всупереч вимогам КПК, не створили умов стороні захисту отримати такий доступ.

Доводи захисника про те, що обшук в помешканні ОСОБА_5 проведений без участі захисника, були предметом перевірки місцевого суду, який обґрунтовано у вироку їх відхилив, з чим погоджується колегія суддів. Так, встановлено, що засуджений самостійно не вживав заходи для забезпечення участі захисника при проведенні обшуку та такої вимоги не висував до представників правоохоронного органу. Доказів, які вказували би на те, що працівники органу досудового розслідування свідомо не допустили запрошеного захисника до участі у вказаній слідчій дії, матеріали кримінального провадження не містять і таких даних не вказано в касаційній скарзі.

Колегія суддів зауважує, що процесуальний закон не містить вимогу про обов`язкову участь захисника під час проведення обшуку, в тому числі у кримінальному провадженні, у якому участь захисника є обов`язковою згідно з вимогами статей 49, 52 КПК.

Також захисник посилається на недотримання апеляційним судом приписів ст. 419 КПК в частині неналежної перевірки всіх доводів сторони захисту викладених в апеляційній скарзі, однак у касаційній скарзі не конкретизовано, які саме доводи апеляційний суд не перевірив або дав неналежну оцінку і в чому вона полягає. Водночас, колегія суддів бере до уваги, що згідно з ухвалою апеляційного суду захисник не погоджувався з розміром призначеного ОСОБА_5 покарання, а тому незрозумілим є, що саме не перевірив суд.

Щодо призначеного покарання

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 310 КК, суд дотримався загальних засад призначення покарання, при цьому врахував сукупність обставин, які мають правове значення при визначенні виду, розміру та форми його відбування.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції, які використовуючи свої дискреційні повноваження, призначили ОСОБА_6 покарання в межах санкцій інкримінованих кримінальний правопорушень, при цьому врахували ряд обставин, що мають значення та визнали за можливим звільнити засудженого від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. Така форма відбування покарання є достатньо вмотивованою.

З урахуванням наведеного, касаційний суд не встановив обставин, які свідчать, що засудженому ОСОБА_6 призначено покарання, яке є явно несправедливим через суворість та не відповідає вчиненим кримінальним правопорушенням і його особі.

Доводи захисника про необхідність врахування при розгляді цього кримінального провадження положень Закону України №3528-ХІ від 21 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування» є неприйнятними, оскільки цей закон не скасовує кримінальну відповідальність за статтями 309, 310 КК.

Обставин або даних, які свідчать, що суди попередніх інстанцій під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 допустили істотні порушення кримінального процесуального закону, перевіркою судових рішень не встановлено.

Отже, на переконання колегії суддів, обґрунтування касаційної скарги не містять доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ананьївського районного суду Одеської області від 31 липня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3