Справа №:754/1962/26
Провадження №: 1-кп/755/857/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2026 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі колегії суддів ОСОБА_1 (головуючий суддя), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002196 від 29.07.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, ч.ч. 4, 6 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 1, 4 ст. 301-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшов для розгляду обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, який ухвалою колегією судів призначений до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки він складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає.

Законний представник малолітньої потерпілої, обвинувачений та його захисник у підготовчому судовому засіданні не заперечували відносно призначення справи до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників провадження, ознайомившись з матеріалами, які надійшли до суду, суд дійшов такого висновку. Дане кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду м. Києва. Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному проваджені № 0002196 від 29.07.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, ч.ч. 4, 6 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 1, 4 ст. 301-1 КК України. Судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні у складі колегії суддів за участю учасників кримінального провадження. Крім того, у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив та подав клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор у клопотанні зазначив, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.01.2026 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком до 24.02.2026 року включно.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились, та продовжують існувати.

Зважаючи на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, санкції статей у яких ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується, у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що останній може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, усвідомлюючи невідворотність, тяжкість та реальність покарання за вчиненні кримінальні правопорушення, що в свою чергу є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Інкриміновані обвинуваченому злочини відносяться до кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, а також кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, у даному випадку по відношенню до малолітніх осіб, що в сукупності свідчить про ймовірність свідомої поза процесуальної поведінки обвинуваченого.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді ув`язнення у невизначеному майбутньому, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Крім того, при оцінці судом вказаного ризику, слід звернути увагу на те, що обвинувачений вчинив злочин проти громадського порядку та моральності, а також злочини проти статевої свободи й статевої недоторканості відносно малолітніх осіб, обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, а саме, вчинення протиправних дій, які мають високий ступінь небезпеки, зумовлений певними наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому.

Наявність у кримінальному провадженні реальних ознак суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїми рішеннями повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо ризику продовження вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 вказує наступне - ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що характеризуються особливою суспільною небезпекою та зухвалістю. Більше того, вказані кримінальні правопорушення він вчиняв щодо малолітніх осіб, які в силу свого малолітства не можуть протистояти протиправних дій відносно них.

Вказане свідчить про низький рівень правової свідомості та соціальної відповідальності обвинуваченого, а також про схильність до злочинних дій проти статевої свободи та статевої недоторканості відносно дітей, а також проти громадського порядку та моральності.

Слід також врахувати, що дії обвинуваченого є триваючими, чітко спланованими, вчинялися протягом тривалого часу відносно дітей. Умисел обвинуваченого був сформований заздалегідь, а його реалізація мала послідовний, цілеспрямований характер, що свідчить про усвідомлену протиправну поведінку. Обвинувачений повністю усвідомлював суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачав можливі наслідки та бажав їх настання, що свідчить про особливий цинізм і байдужість до прав, свобод та безпеки дітей.

На підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів, а також з урахуванням характеру інкримінованих кримінальних правопорушень, їх тяжкості, способу вчинення, спрямованості на малолітніх осіб та наявної сексуальної девіації у поведінці обвинуваченого, існує реальний ризик того, що, перебуваючи на волі, він може продовжити вчинення аналогічних злочинних дій, у тому числі щодо потерпілих чи інших малолітніх осіб.

Таким чином, ізоляція обвинуваченого шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є єдиним ефективним способом унеможливити подальшу реалізацію його злочинного умислу та забезпечити безпеку потерпілих й інших малолітніх осіб, які потенційно можуть стати жертвами аналогічних дій.

Такий вид кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості відносно дітей, а також кримінальні правопорушення проти громадського порядку та моральності є латентними злочинами, що дозволяє правопорушникам довгий час залишатись не викритими та продовжувати свою злочинну діяльність у даному напрямку.

Враховуючи вказані обставини, характер інкримінованих кримінальних правопорушень, є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може продовжити злочинну діяльність.

Ризиком того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на малолітніх потерпілих, їх законних представників та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) є те, що обвинуваченому відомо місце проживання вказаних осіб та останній має обізнаність хто саме є потерпілими, їх законними представниками та свідками у даному кримінальному провадженні.

Так, потерпілими є малолітніми особами, відносно яких обвинуваченим вчинено кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості, а також кримінальні правопорушення проти громадського порядку та моральності.

Прошу суд врахувати той факт, що малолітні потерпілі апріорі перебувають у залежному стані від обвинуваченого, який є повнолітньою особою, як дитина від дорослої особи, оскільки вони є більш психологічно вразливими та психологічно залежними, ніж звичайні повнолітні громадяни.

Тобто, вищевказаний фактор свідчить про те, що перебуваючи на волі та відповідно маючи доступ до малолітніх потерпілих, обвинувачений ОСОБА_5 буде мати можливість незаконно впливати на них з метою ненадання показань, які мають важливе значення для викриття всіх обставин кримінальних правопорушень. Обвинувачений ОСОБА_5 шляхом навіювання, прохання, обіцянок винагород для дітей, або шляхом погроз застосувати покарання, буде здійснювати незаконний вплив на останніх з метою ухилення від викриття злочинних діянь, у яких останній обґрунтовано обвинувачується.

Крім того, перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_5 може здійснювати вплив й на законних представників малолітніх потерпілих. Обвинувачений ОСОБА_5 шляхом умовлянь, прохання та маніпуляцій або підкупу може впливати на батьків з метою не надання показань, їх самостійного впливу на дитину.

Також, перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_5 може здійснювати вплив й на свідків у даному кримінальному провадженні. Обвинувачений ОСОБА_5 шляхом навіювання, прохання, обіцянок винагород для свідків, або шляхом погроз застосувати покарання, буде здійснювати незаконний вплив на останніх з метою ухилення від викриття злочинних діянь, у яких останній обґрунтовано обвинувачується.

У разі перебування на волі обвинуваченого сторона обвинувачення не зможе контролювати такі спроби, що зашкодить об`єктивному судового розгляду та призведе до спотворення істини у даному провадженні.

Незаконний вплив на малолітніх потерпілих, їх законних представників та свідків матиме негативні наслідки для судового розгляду та може перешкодити досягненню мети кримінальної відповідальності.

Вищезазначені ризики реальні, продовжують існувати і носять триваючий характер.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як особиста порука, застава, особисте зобов`язання чи домашній арешт, орган досудового розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти здійснення останнім впливу на малолітніх потерпілих, їх законних представників, свідків у даному кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки під час судового розгляду.

Крім того, під час досудового розслідування не встановлено будь-яких даних про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах ДУ «Київського слідчого ізолятора», у тому числі за станом здоров`я. Також не встановлено, що обвинувачений має хронічні захворювання, що у відповідності до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 №1348/5/572 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2014 за №990/25767 і можуть бути підставою для звільнення особи з-під варти.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості відносно дітей із застосуванням сексуального насильства, що характеризуються суспільною небезпекою і зухвалістю, вчинених щодо малолітніх осіб, а також у вчиненні кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, а також відсутність у ОСОБА_5 вагомих стримуючих факторів, орган досудового розслідування вважає, що у разі обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, за необхідне не визначати судом заставу обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки жоден із розмірів застави не може запобігти зазначеним вище ризикам.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не відпали, у зв`язку з цим прокурор вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, оскільки ризики, наведенні у клопотанні, є необґрунтованими та не доведеними, у зв`язку з чим просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того, захисник просив при вирішенні даного клопотання врахувати те що, у ОСОБА_5 поганий стан здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Дослідивши матеріали клопотання прокурора та провадження, заслухавши думку учасників процесу, колегія суддів приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України). Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України). Розглядаючи клопотання про обрання строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, ч.ч. 4, 6 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 1, 4 ст. 301-1 КК України. Під обґрунтованою підозрою на стадії судового розгляду суд розуміє існування фактів та інформації, які здатні переконати неупередженого спостерігача в тому, що певна особа (група осіб) могла вчинити злочин, у такому випадку наявні докази об`єктивно пов`язують цю особу (групу осіб) із певним злочином. При цьому, критерій обґрунтованості підозри зовсім не вимагає того, щоб ці докази були достатніми для того, щоб визнати особу винуватою та забезпечити її засудження, але мають бути достатніми (вагомими) для того, щоб виправдати подальше існування заходів забезпечення судового розгляду. Такий стандарт доказування є найнижчим і не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою злочину. Як вбачається з розділів І, ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування №0002196, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 на стадії судового розгляду у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, ч.ч. 4, 6 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 1, 4 ст. 301-1 КК України, ґрунтується на: протоколах допиту потерпілих; протоколах допиту свідків; протоколі обшуку; протоколах огляду та інших матеріалах провадження.

Перелік вище зазначених матеріалів, а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначений в обвинувальному акті, на даний момент, у своїй сукупності, є вагомим та здатен переконати неупередженого спостерігача у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 6 ст. 152, ч.ч. 4, 6 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 1, 4 ст. 301-1 КК України. При цьому, суд не вдається у тонкощі кримінально-правової кваліфікації та вирішення питання доведеності його вини, оскільки дослідження зібраних стороною доказів, у разі призначення даного обвинувального акта, здійснюватиметься під час судового розгляду - у судовому засіданні, а їх оцінка - у нарадчій кімнаті. Щодо обґрунтованості ризиків неналежного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, то слід зазначити таке. Суд вважає обґрунтованим стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 , будучи обізнаним з санкціями статей, які йому інкримінуються, може переховуватись від суду, оскільки ним можливо вчинено тяжкі та особливо тяжкі злочини, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавленням волі. Тому даний ризик є цілком реальним.

Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що згідно чинного законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. А тому, враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , та обставини їх вчинення, ризик впливу останнього на потерпілих, представників потерпілих та свідків, як вмовлянням, підкупом, так і іншими незаконними способами, є досить реальним. Крім того, суд вважає, що стороною обвинувачення не обґрунтовано ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слід зазначити, що розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 , відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованих злочинах, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан обвинуваченого.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні, з огляду на специфіку кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, а також на конкретні обставини кримінального провадження та його особу. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, що стосується питання доцільності обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV. Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93). Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України. Так, обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, ч.ч. 4, 6 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 1, 4 ст. 301-1 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за доведеності вчинення яких передбачено дуже суворі покарання, обвинувачений раніше не судимий, не працює, вдівець, що може свідчити про його можливе ухилення від суду та його можливий вплив на свідків. Також суд враховує, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочинів проти статевої свободи й статевої недоторканості відносно малолітніх осіб, а також проти громадського порядку та моральності. Стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Крім того, у кримінальному провадженні існує наявність реальних ознак суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїми рішеннями повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене, колегія суддів на даному етапі розгляду обвинувального акту (підготовче судове засідання) приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Доводи захисника про існування підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 176-178, 181, 183, 194, 291, 314-318, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002196 від 29.07.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, ч.ч. 4, 6 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 1, 4 ст. 301-1 КК України, призначити до судового розгляду на 25 лютого 2026 року на 12 годину 20 хвилин у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Пластова, 3.

Судовий розгляд необхідно здійснювати у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження у складі колегії суддів за участю учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах 60 днів, тобто до 20 квітня 2026 року включно, з утриманням у ДУ «Київський слідчий ізолятор» (м. Київ, вул. Дегтярівська, 13) без визначення розміру застави. Ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині - ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 24 лютого 2026 року о 09 годині 40 хвилин.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3