Справа № 182/1229/26
Провадження № 1-кп/0182/838/2026
У Х В А Л А

Іменем України

03.03.2026 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2026 року за №0000049 стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 121 КК України,

з участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції,

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу в провадження судді Нікопольського міськрайонного суду надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2026 року за №0000049 стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 121 КК України. Стосовно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.03.2026 року. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

В судовому засіданні прокурор просив призначити справу до відкритого судового розгляду одноособово головуючим суддею. Під час якого вважав за необхідне викликати сторони кримінального провадження, свідків відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування. Крім того, прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк не більше 60 днів, посилаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду, бо у разі доведеності вини обвинуваченого, йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Крім того, існує ризик впливу на свідків, а також ризик повторного вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, залишив самовільно військову частину і повертатись на службу не збирається, а в його оточенні не має осіб, які б змогли його забезпечувати і бути стримуючим фактором від вчинення іншого злочину.

Потерпілий ОСОБА_5 в судому засіданні також вважав за можливе призначити справу до відкритого судового розгляду, одноособово головуючим суддею. Нових доказів суду не надав. Будь-яких клопотань не заявляв. Щодо вирішення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого покладався на розсуд суду. Потерпілим цивільний позов не заявлений.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 також вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду одноособово головуючим суддею. Нових доказів суду не надали. Заперечували проти клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу і просили обрати інший, більш м`який запобіжний захід - у вигляді домашнього арешту за місцем проживання цивільної дружини обвинуваченого, за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, цивільна дружина обвинуваченого ОСОБА_7 надала довідку голови ОСББ «Каштан» про те, що ОСОБА_3 протягом останніх трьох років мешкав з нею, за зазначеною адресою. Крім того, суду надано копію акту дослідження стану здоров`я обвинуваченого за направлення ВЛК від 29.12.2009 р., в ході якого останньому встановлено діагноз: бронхіальна астма. При цьому, захисник ОСОБА_6 зазначив, що прокурором взагалі не доведено наявність ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення та впливу на свідків. Просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою, яку вказує обвинувачений і яка зазначена, яка адреса постійного проживання в обвинувальному акті.

Згідно обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, зібрано достатньо даних для розгляду кримінального провадження у судовому засіданні. Провадження підсудне Нікопольському міськрайонному суду. Обвинувальний акт відповідає матеріалам слідства і вимогам ст. 291 КПК України. Процесуальних порушень, які перешкоджають розгляду провадження в суді не встановлено. Тому, провадження слід призначити до судового розгляду у формі відкритого судового засідання одноособово головуючим суддею, за згодою обвинуваченого, з викликом у судове засідання сторін кримінального провадження. Цивільний позов у проваджені не заявлено.

Заслухавши доводи прокурора, обвинуваченого і його захисника, дослідивши наявні матеріали провадження, вважаю, що клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню на даній стадії судового розгляду, з наступних підстав.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на особисту свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є не лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, на які в даному випадку вказав прокурор. Суд враховує такі ризики, як можливість ухилитися від суду в подальшому, виходячи з того, що ОСОБА_3 вчинив умисний тяжкий злочин, з застосуванням фізичного насилля. Інкримінований ОСОБА_3 злочин відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. У разі доведеності його провини у вчиненні інкримінованого злочину йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що є свідомим для обвинуваченого і це може спонукати його до ухилення від суду в подальшому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58)

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під вартою, тому суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, в тому числі потерпілих, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (наприклад, рішення «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» та інш.).

До того ж, ОСОБА_3 є мобілізованою особою на особливий період в країні, але він самовільно залишив розташування військової частини і фактично переховувався за місцем мешкання своєї цивільної дружини, ухиляючись від служби. Відомості про офіційне працевлаштування обвинуваченого відсутні.

Щодо заявленого прокурором ризику повторно вчинення кримінального правопорушення, то він на думку суду є недоведеним, оскільки останній є раніше не судимою особою, а чинники які б могли вказувати на вірогідність продовження протиправної діяльності, прокурором не визначені.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи викладене у сукупності, тримання обвинуваченого під вартою на даній стадії судового розгляду є дієвим запобіжним заходом, який гарантуватиме належну процесуальну поведінку обвинуваченого і відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, що в свою чергу не суперечить практиці Європейського суду з прав людини. В зв`язку з чим, клопотання обвинуваченого і захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на більш м`який не підлягає задоволенню.

Враховуючи, те що злочин вчинений обвинуваченим з застосуванням насильства, розмір застави слідчим суддею стосовно обвинуваченого не визначався і підстави для його визначення на теперішній час відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 315, 316 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Призначити до відкритого судового розгляду одноособово головуючим суддею кримінальне провадження, відомості про вчинення якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2026 року за №0000049 стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.121 КК України на 13 березня 2026 року об 11 годині, з викликом в судове засідання сторін кримінального провадження.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше шістдесяти днів, тобто до 01 травня 2026 року.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов у провадженні не заявлений.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 і його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на до домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та направити начальнику ДУВП (4) для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В іншій частині ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Учасники судового розгляду мають право отримати копію ухвали в суді.

Суддя: ОСОБА_1