Справа № 344/3948/26
Провадження № 11-сс/4808/136/26
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 ,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року задоволено клопотання слідчого про продовження щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 182, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 30 квітня 2026 року включно.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що підозра є обґрунтованою, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, які інкримінується ОСОБА_7 . Інший більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України та не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Захисник ОСОБА_8 не погодився з ухвалою слідчого судді та подав апеляційну скаргу, в якій оскаржує її законність і обґрунтованість. Зазначає, що як клопотання прокурора, так і сама ухвала слідчого судді не відповідають вимогам кримінального процесуального закону щодо змісту та структури, зокрема не містять належного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, а замість цього використовують формальне та юридично некоректне формулювання «досудовим розслідуванням встановлено», яке не передбачене для такого виду процесуальних документів і фактично підміняє собою обов`язок доведення конкретних обставин із посиланням на відповідні докази. Слідчий суддя не звернув уваги на те, що прокурор не навів жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував як обґрунтованість підозри, так і існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, обмежившись загальними припущеннями та посиланням на абстрактні можливості. При цьому сторона обвинувачення фактично не виконала свого обов`язку щодо доведення наявності ризиків, оскільки не навела конкретних обставин, які б свідчили про їх реальність та актуальність, а також не довела, що такі ризики не зменшилися або не зникли з часом. Більше того, суд безпідставно погодився із використанням нерелевантної практики ЄСПЛ, яка жодним чином не стосується предмету даного кримінального провадження, що свідчить про формальний підхід до обґрунтування рішення та відсутність реального аналізу правових позицій. Окремо наголошує, що суд фактично відмовився здійснювати оцінку доказів, посилаючись на передчасність такої оцінки, що прямо суперечить суті судового розгляду клопотань про застосування чи продовження запобіжного заходу, оскільки без оцінки доказів неможливо встановити обґрунтованість підозри та наявність ризиків. Зауважує на висновок судово-медичної експертизи не відповідає встановленим вимогам, виконаний на підставі копій документів, не містить необхідних розділів, не визначає давність, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, що робить його непридатним як доказ. При цьому, повідомлення про підозру не відповідає навіть цьому висновку експерта, а також суперечить показанням потерпілого та іншим матеріалам справи. Суттєві розбіжності у датах події та медичного обстеження, ставлять під сумнів сам факт отримання ушкоджень у зазначений період та за наведених обставин. Крім того, матеріали негласних слідчих (розшукових) дій надані у неповному обсязі, з пропущеними сторінками та вибірковим викладом інформації, що свідчить про приховування частини даних стороною обвинувачення. Протоколи таких дій не містять належної технічної фіксації, що унеможливлює перевірку їх достовірності. Протоколи допитів потерпілих мають ознаки штучного створення, зокрема дублювання тексту, ідентичні формулювання та відсутність індивідуалізації показань. Кримінальне провадження містить численні епізоди, які не пов`язані між собою. Їх об`єднання в одне провадження мало на меті створення уявлення про створення ОЗГ. При цьому, більшість епізодів взагалі не стосується підозрюваного. Аналіз матеріалів справи вказує, що у всіх епізодах йдеться про цивільно-правові відносини пов`язані з борговими зобов`язаннями, яким сторона обвинувачення намагається надати вигляд вимагання. Потерпілі самі підтверджують наявність боргів, однак звернулися до правоохоронних органів з метою уникнення їх повернення, що свідчить про можливу провокацію та штучне створення доказів. Окрім наведеного, досудове розслідування триває значний час, однак сторона обвинувачення не змогла завершити навіть призначені експертизи, що свідчить про неефективність розслідування та відсутність підстав для подальшого обмеження свободи особи. При цьому слідчий суддя не перевірив, чи дійсно існують обставини, які перешкоджають завершенню розслідування, та чи є необхідність у продовженні запобіжного заходу. Сукупність наведених обставин свідчить про те, що підозра є необґрунтованою, докази неналежними та недопустимими, ризики недоведеними, а ухвала слідчого судді такою, що постановлена без належного дослідження матеріалів та без дотримання вимог закону. Відтак відсутні будь-які правові підстави для подальшого тримання особи під вартою, а також для відмови у застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, зокрема застави.

В доповненнях до апеляційної скарги, апелянт зазначає, що матеріали досудового розслідування вже відкриті стороні захисту, що усуває ризик знищення доказів, їх спотворення чи втрати. Матеріали провадження також підтверджують вибіркову та упереджену оцінку доказів стороною обвинувачення і судом першої інстанції, оскільки первинні заяви потерпілих не містять відомостей про застосування насильства, що виключає кваліфікацію за особливо тяжкою статтею. Водночас до ЄРДР внесено відомості, які не відповідають фактичним обставинам, що свідчить про штучне посилення кваліфікації та необґрунтованість підозри. Крім того, допущено істотні порушення порядку початку досудового розслідування у частині кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, зокрема відсутність належної реєстрації заяв потерпілих та невідповідність дат процесуальних дій, що вказує на штучне формування доказової бази та порушення вимог законності. Негласні слідчі (розшукові) дії не містять жодної інформації, яка б підтверджувала підозру, та проведені з істотними порушеннями вимог закону, що зумовлює їх очевидну недопустимість як доказів. Додатково встановлено створення штучних епізодів кримінальних правопорушень виключно з метою продовження строків досудового розслідування та тримання під вартою, які в подальшому виділялися в окремі провадження без повідомлення про підозру, що свідчить про зловживання процесуальними повноваженнями. Показання ключового свідка не підтверджують версію обвинувачення та свідчать про відсутність у його діях та сприйнятті подій ознак злочину, що додатково спростовує обґрунтованість підозри. На думку апелянта наведене свідчить про відсутність обґрунтованої підозри та реальних ризиків, а також про безпідставність застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, або визначити альтернативний запобіжний захід у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В судовому засіданні апеляційного суду захисники та підозрюваний підтримали апеляційні вимоги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали клопотання, перевіривши апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують дію такого запобіжного заходу.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя достатньою мірою мотивував свої висновки, зокрема щодо доводів наведених в апеляційній скарзі.

Матеріалами кримінального провадження висновки слідчого судді підтверджуються.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, у тому числі таких, що відносяться до категорії особливо тяжких, із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а надані стороною обвинувачення матеріали, на цій стадії кримінального провадження є достатніми для обґрунтованості такої підозри.

Доводи сторони захисту про відсутність у клопотанні викладення всієї підозри не вказують на порушення діючого законодавства, оскільки повідомлення ОСОБА_7 про підозру долучено до клопотання (а.с.34-39).

Доводи про недопустимість, недостатність, суперечливість доказів цієї підозри, обґрунтовано не взято до уваги слідчим суддею, оскільки на даній стадії кримінального провадження оцінка доказів відбувається лише з огляду на можливу причетність особи до кримінального правопорушення та не може здійснюватися в порядку, передбаченому для судового провадження, яке відбувається після спрямування обвинувального акту до суду.

Зокрема з копій протоколів НСРД вбачається причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень зазначених в повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру від 22.01.2026 року.

Разом із тим апеляційний суд враховує, що сам факт відкриття матеріалів досудового розслідування та повідомлення про його завершення не свідчить про відсутність усіх ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки такі ризики оцінюються у контексті всієї сукупності обставин кримінального провадження, зокрема характеру інкримінованих діянь, способу їх вчинення, кола осіб, залучених до провадження, а також поведінки підозрюваного. У даному випадку встановлено, що підозрюваний обізнаний щодо осіб потерпілих, їх місця проживання, щодо інших учасників кримінального провадження, зокрема підтримує зв`язки з іншими підозрюваними, що об`єктивно створює ризик незаконного впливу на потерпілих, іншим чином перешкодити кримінальному провадженню. Вказані обставини, тяжкість інкримінованих правопорушень, дані про особу підозрюваного у своїй сукупності дають підстави вважати реальним і ризик переховування від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи апелянта щодо недопустимості окремих доказів, зокрема результатів негласних слідчих (розшукових) дій, а також щодо можливих порушень порядку внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, не можуть бути предметом оцінки на даній стадії кримінального провадження, оскільки їх перевірка потребує дослідження та оцінки всіх доказів у сукупності.

Теж саме стосується і твердження сторони захисту про штучність окремих епізодів, суперечності у показаннях свідків, цивільно-правового характеру конфлікту між потерпілими та підозрюваним ОСОБА_10 .

Не заслуговують на увагу і доводи, що слідчий суддя не розглянув можливість застосування інших запобіжних заходів.

Слідчий суддя належним чином мотивував свої висновки щодо виду запобіжного заходу. При цьому він врахував, що підозра стосується вчинення особливо тяжкого злочину, що в свою чергу є переконливим для визначення ступеню ризиків зазначених стороною обвинувачення.

Разом з тим, слідчим суддею обґрунтовано не було визначено розмір застави, як альтернатива триманню під вартою, оскільки згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Принаймні одне з інкримінованих підозрюваному ОСОБА_7 кримінальних правопорушень відноситься до категорії особливо тяжких злочинів вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а тому слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для визначення підозрюваному застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Проаналізувавши викладені обставини та вимоги наведених норм діючого кримінального процесуального законодавства, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення слідчого судді законним та обґрунтованим.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 рокущодо підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4