Єдиний унікальний номер справи 333/3765/25
Номер провадження 1-кп/333/382/26
ВИРОК

іменем України

31 березня 2026 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження №0000044 від 21.04.2023 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоєфремівка Генічеського району, Херсонської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 18 о/с від 12.01.2021 старшого сержанта поліції ОСОБА_7 призначено на посаду поліцейського відділу реагування патрульної поліції Мелітопольського районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області. Наказом № 445 о/с від 23.05.2022 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 звільнено зі служби в поліції. Таким чином, ОСОБА_7 до 12.01.2021 року являвся службовою особою - працівником правоохоронного органу.

Так, ОСОБА_7 будучи громадянином України, перебуваючи па посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Мелітопольського районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території Мелітопольського району та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, м. Мелітополя системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст.65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, приблизно з середини квітня 2022 року, але не пізніше 23 травня 2022 року (більш точного часу встановити не виявилось за можливе) і до теперішнього часу, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф.

Після цього, ОСОБА_8 з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Мелітополя Запорізької області, після чого виконував вказівки і розпорядження керівників окупованої влади рф, зокрема. Здійснював чергування та патрулювання на тимчасово окупованій території м. Мелітополь та Мелітопольського району, чергування по відпрацюванню та здійсненню заходів щодо виявлення зброї у мисливців, осіб з числа Збройних сил України, учасників АТО/ООС, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, останній завдає шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.111 КК України, - державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

3. Позиція обвинуваченого та сторони захисту.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду від нього також не надходило.

Дане кримінальне провадження здійснювалось під час досудового розслідування і судового розгляду за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 .

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_7 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_7 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Колегія суддів вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_7 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (пп. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), колегія суддів, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Колегією суддів встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , який був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газет «Урядовий кур`єр» і «Голос України», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і узгодити з ним правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Загалом, під час спеціального судового провадження порушуються принципи змагальності, безпосереднього дослідження судом доказів, диспозитивності, право на перехресний допит. Всі докази обвинувачення будуються на доказах, здобутих з мережі Інтернет, однак ця інформація може бути спотворена. За такого, на думку захисника, стороною обвинувачення не доведена вина його підзахисного, і тому кримінальне провадження потрібно закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи і вичерпані можливості їх отримати.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні такими доказами.

Так, судом визнано, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку російської федерації частини території України, є загальновідомими фактами, що не потребують окремого доказування в межах даного кримінального провадження.

Із показів допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 суд встановив, що останній на момент тимчасової окупації м. Мелітополя працював в Мелітопольському районному управлінні поліції. З обвинуваченим знайомий по службі. У середині квітня 2022 року на вул. Чернишевського у м.Мелітополі, де раніше розміщувався департамент стратегічних розслідувань, бачив ОСОБА_7 у чорному форменому одязі з шевронами рф. Також він бачив останнього на початку та у середині травня 2022 року на службовому автомобілі Mitsubishi Outlander з проблисковими маячками, який раніше використовувався Мелітопольським відділом поліції, він зупиняв транспортні засоби для перевірки. Потім свідку запропонували перейти на сторону рф. Через відмову він зазнав катування. Через три тижні, після того як зійшли синці, в червні місяці 2022 року він виїхав з тимчасово окупованої території.

Із показів допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 суд встановив, що останній на момент тимчасової окупації м. Мелітополя працював в Мелітопольському районному управлінні поліції. З обвинуваченим знайомий по службі з 2020 року. З березня 2022 року по вересень 2022 року свідка тричі затримували представники окупаційної влади. 27.09.2022 року його відвезли до підконтрольної Україні території в Запорізькій області і передали під юрисдикцію українській владі. З моменту окупації він декілька разі бачив ОСОБА_7 . В квітні 2022 року під час слідування з с. Ботієво до м.Мелітополя на блок-посту побачив поліцейських, серед яких був і ОСОБА_7 . Вони були у форменому одязі з шевронами рф та автоматами, здійснювали перевірку автомобілів на в`їзд та виїзд з м.Мелітополя. Далі, 21 травня 2022 року його знову забрали до відділу поліції у м.Мелітополі, де він пробув приблизно вісім днів. За цей час він бачив як кожного ранку о 09-00 годині було шикування поліцейських у дворі, де він впізнав своїх колишніх колег, серед яких був і ОСОБА_7 , у формі поліцейських рф з автоматами. При цьому вони сміялися, раділи, шуткували, і тому, на його думку, ніхто їх до співпраці з рф не примушував, вони пішли на це добровільно.

Із показів допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 суд встановив, що останній на момент тимчасової окупації м. Мелітополя працював в Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області. З ОСОБА_7 знайомий по службі. Після окупації м. Мелітополя багато співробітників поліції перейшли на сторону рф, у тому числі і ОСОБА_7 . В середині квітня 2022 року він бачив останнього у форменому одязі з шевронами рф. ОСОБА_7 пересувався на колишньому службовому автомобілі Мелітопольського відділу поліції і здійснював перевірку громадян. До особового складу Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області був доведений наказ керівництва з м. Запоріжжя щодо необхідності виїзду з тимчасово окупованої території.

Крім показів свідків, судом досліджені такі докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Із витягу з наказу (по особовому складу) Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №18 о/с від 21.01.2021 року судом встановлено, що старого сержанта поліції ОСОБА_7 призначено на посаду поліцейського відділу реагування патрульної поліції Мелітопольського районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області.

Із наказу №252 від 10.03.2022 року Головного управління Національної поліції в Запорізькій області «Про необхідність прибуття поліцейських, державних службовців до найближчих населених пунктів територія яких підконтрольна Державі Україна» і наказу №282 від 04.04.2022 року Головного управління Національної поліції в Запорізькій області «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами російської федерації до м. Запоріжжя» і листа Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №102/01/13-2022 від 26.03.2022 року «Про порядок прибуття поліцейських, державних службовців та цивільного персоналу, а також членів їх сімей до ГУНП в Запорізькій області» судом встановлено, що поліцейським, державним службовцям, цивільному персоналу районних управлінь, відділів, відділень поліції, інших підпорядкованих підрозділів ГУНП в Запорізькій області наказано за наявності безпечного шляху пересування, прибути до найближчих населених пунктів, територія яких підконтрольна Державі Україна для переходу у підпорядкування керівника відповідного управління, відділу та відділення поліції ГУНП в Запорізькій області, що дислокується та обслуговує зазначену територію.

Із наказу (по особовому складу) Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №445 о/с від 23.05.2022 року судом встановлено, що на підставі п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 звільнено зі служби в поліції з 23.05.2022 року.

Із протоколу про результати НРСД від 10.11.2022, а саме, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме з додатку «Telegram» (id НОМЕР_3), мобільного телефону НОМЕР_1 який особисто використовує громадянин рф ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до яких відбулось утворення та функціонування на тимчасово окупованій території Запорізької області та, зокрема, на тимчасово окупованій території міста Мелітополя, системи органів державної влади рф, у тому числі силової, у вигляді незаконних правоохоронних органів.

До протоколу огляду додається диск DVD-R, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 10.11.2022.

Із протоколу про результати НРСД від 28.06.22, зафіксованих під час проведення негласної розшукової дії - зняття інформації з електронних систем ідентифікаційними ознаками: номер мобільного телефону НОМЕР_2 , який належить та яким користується громадянин України ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до яких ОСОБА_7 перебуває на посаді поліцейського незаконного правоохоронного органу «Мелитопольского РУВД Главного управлення МВД в Запорожской области» та виконує свої обов`язки;

До протоколу огляду додається диск DVD-R, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 28.06.2022.

У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_7 .

Крім того, під час судового слідства було досліджено докази щодо руху кримінального провадження, зокрема, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №0000044, постанову про виділення матеріалів досудового розслідування, постанову про оголошення розшуку підозрюваного, ухвалу слідчого судді про дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування. Також були досліджені докази направлення обвинуваченому ОСОБА_7 відповідних повідомлень і викликів через засоби масової інформації, сайт офісу Генерального прокурора України.

Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Так, зі змісту письмових доказів, показів свідків судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь та бажаючи настання негативних наслідків, приблизно з середини квітня 2022 року, але не пізніше 23 травня 2022 року, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Мелітополя Запорізької області, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

У ряді складів кримінальних правопорушень, у тому числі, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, важливе значення має добровільність.

Наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, показаннями свідків, підтверджується відсутність будь-якого примусу щодо ОСОБА_7 , а відтак, і цілковитої добровільності його дій. З показів свідків встановлено, що тиску з боку представників рф до співпраці на працівників патрульної поліції Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області не було, кожен з них мав можливість виїхати з тимчасово окупованої території.

Окрім того, окупація території Мелітопольського району та встановлення на цій території окупаційних органів влади, мала відкритий характер, а тому ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Сукупність показань свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні свідків, судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими, судом не виявлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять державну зраду ОСОБА_7 .

Щодо тверджень захисника про порушення під час провадження основних засад кримінального провадження, то суд вбачає за необхідне зазначити, що процедура in absentia допускається кримінальним процесуальним законодавством. Під час спеціального судового провадження обвинуваченому було забезпечено право на захист та доступ до правосуддя. Так, суд у передбачений законом спосіб неодноразово повідомляв обвинуваченого про час і місце проведення судових засідань, забезпечував захиснику можливість приймати участь у дослідженні доказів, висловлюватися з цього приводу і заявляти клопотання.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, такваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 111 КК України, як державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також враховуючи, що останній вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у державні зраді, переході на бік ворога в умовах воєнного стану, а саме у добровільному зайняті громадянином України посади в незаконному органі, створеному на тимчасово окупованій території, колегія суддів вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання колегія суддів враховує, що згідно з ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, при призначенні покарання суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, колегія суддів, при призначенні покарання ОСОБА_7 , не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Крім того, згідно зі ст.54 КК України, засуджений за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, який має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченого, колегія суддів, враховуючи обставин справи, які не лише характеризують особу винного і вчинений ним злочин, а й дають змогу суду переконатися, що ОСОБА_7 , як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до нього саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так як серед суспільства є тим індивідом, який несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави, а тому колегія суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна всього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання полковника служби цивільного захисту та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування. Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_7 .

Призначення вказаного покарання, також буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст.50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався, сторони клопотань про обрання запобіжного заходу не заявляли.

По справі цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, в органах влади, місцевого самоврядування та підприємствах, установах, організаціях створених органами влади та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки, з позбавленням спеціального звання «старший сержант поліції», з конфіскацією всього належного йому майна,

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3