КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 лютого 2026року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.02.2026 задоволено клопотання слідчого спеціальної поліції відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто по 23.04.2026 включно, без визначення розміру застави.

Цією ж ухвалою зобов`язано начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_6 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я та надання необхідної медичної допомоги з можливістю отримання відповідного лікування із залученням фахівців профільних медичних закладів за межами ДУ «Київський слідчий ізолятор», у тому числі з наданням можливості його транспортування до відповідного медичного закладу.

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/6006/26Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2837/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю або визначити розмір застави від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що слідчим суддею при розгляді клопотання не було враховано відсутність обґрунтованої підозри, відсутність передбачених КПК України ризиків, наявність міцних соціальних зв`язків та належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Зокрема, долучені слідчим до клопотання матеріали не підтверджують обставини, які зазначені в повідомленні про підозру.

Слідчим у клопотанні лише формально перераховано ризики, без жодного пояснення, як вказаний ризик доводиться та має існування по відношенню до підозрюваного в даному кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки на території України, а саме: має родину, постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. На даний час підозрюваний ОСОБА_11 є військовослужбовцем ЗСУ та має ряд діагнозів, отриманих унаслідок ураження в зоні бойових дій.

Апелянт просила врахувати погіршення здоров`я ОСОБА_12 в умовах тримання під вартою та необхідність проведення медичного огляду.

ОСОБА_6 постійно звертається до лікарів Київської міської медичної частини з повідомленням про погіршення його стану здоров`я та закінчення медичних препаратів, але жодного належного реагування чи надання медичної допомоги не відбувається.

На переконання захисника, подальше перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора є неможливим, оскільки це може спричинити суттєве погіршення стану його здоров`я та призвести до невідворотних негативних наслідків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000212 від 07.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

У даному кримінальному провадженні 30.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 153 КК України; у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 6 ст. 153 КК України; у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та будь-якого іншого предмета (зґвалтування), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 153 КК України, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 6 ст. 152 КК України; у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та будь-якого іншого предмета (зґвалтування), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 153 КК України, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 6 ст. 152 КК України; у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 153 КК України, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 6 ст. 152 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва щодо підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 28.11.2025 включно.

Постановою заступника керівника Київської обласної прокуратури від 17.11.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000212 продовжено до 3-х місяців, тобто до 30.12.2025. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 30.12.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.12.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000212 продовжено до 5 місяців, тобто до 28.02.2026.

Згідно даних клопотання, 29.12.2025 ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру та про зміну раніше повідомленої підозри, з правовою кваліфікацією дій за ч. ч. 4, 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29.12.2025 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 26.02.2026 включно.

11.02.2026 відкрито матеріали кримінального провадження згідно ст .ст. 283, 290 КПК України, у зв`язку з чим підозрюваного ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_13 повідомлено, що вони мають право на доступ до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними.

13.02.2026 захисник ОСОБА_13 , а 16.02.2026 захисник ОСОБА_7 ознайомились з матеріалами досудового розслідування.

Ознайомлення підозрюваного ОСОБА_6 з матеріалами досудового розслідування розпочато 17.02.2026.

20.02.2026 слідчий спеціальної поліції відділу розслідування загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженимкерівником Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.02.2026 задоволено клопотанняслідчого та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто по 23.04.2026 включно, без визначення розміру застави.

Цією ж ухвалою зобов`язано начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_6 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я та надання необхідної медичної допомоги з можливістю отримання відповідного лікування із залученням фахівців профільних медичних закладів за межами ДУ «Київський слідчий ізолятор», у тому числі з наданням можливості його транспортування до відповідного медичного закладу.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, що підтверджується достатньою сукупністю фактичних даних, наведеними у клопотанні слідчого.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, є обґрунтованою.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також з огляду на характер, суспільну небезпечність та наслідки злочинів, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами та даними про конкретні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування в порядку п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження щодо ОСОБА_6 строку тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести процесуальні дії, зокрема виконати вимоги ст. ст. 290, 291 КПК України.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу.

При цьому, продовживши щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, враховуючи правову кваліфікацію інкримінованих йому злочинів та зміст підозри.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінальних правопорушень, його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту або визначення розміру застави, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано та не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи конкретні обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість можливого покарання та дані про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, його близькі зв`язки з потерпілою та свідками, не виключена ймовірність того, що останній, у разі якщо не буде обмежений у спілкуванні з потерпілою та свідками, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Матеріали судового провадження також свідчать про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, вірогідність настання яких, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, є досить високою.

Посилання захисника на те, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, є військовослужбовцем Збройних Сил України, не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінального правопорушення та наслідки такого злочину, вчиненого щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, рівень суспільної небезпеки злочину, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я внаслідок ураження в зоні бойових дій, у зв`язку чим підозрюваний потребує проведення медичного огляду та лікування, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді та застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не надано суду достатніх доказів щодо неможливості утримання ОСОБА_6 під вартою за станом здоров`я.

Крім того, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.02.2026 зобов`язано начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_6 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я та надання необхідної медичної допомоги з можливістю отримання відповідного лікування із залученням фахівців профільних медичних закладів за межами ДУ «Київський слідчий ізолятор», у тому числі з наданням можливості його транспортування до відповідного медичного закладу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді також не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 лютого 2026 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3