Провадження № 1-кп/204/600/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, із зали судових засідань кримінальне провадження № 0000233, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.03.2025, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, з вищою освітою, у період з 30 березня 2016 року по 26 січня 2025 року працюючої на посаді голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Юдам», на утриманні нікого не маючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

УСТАНОВИВ:

Чечелівським районним судом міста Дніпра здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби. Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що наявні ризики, передбачені п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам. Так, у ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 4 до 8 років з конфіскацією майна. Отже, є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачена ОСОБА_6 усвідомлює невідворотність покарання за вчинене кримінальне правопорушення, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення. Досудове розслідування як процедура, пов`язана з притягненням особи до відповідальності, не є статичною, що обумовлює можливість не прогнозованої зміни поведінки такої особи, адже співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим. Отже, оцінюючи можливість обвинуваченої переховуватися від органу досудового розслідування, такі дії спрямовані на переховування останньої, та є цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Крім того, внаслідок збройної агресії російської Федерації проти України з 24.02.2022 ураховуючи, що Дніпропетровська область значно наближена до кордонів територія яких, визначена, як тимчасово окупована територія. Тому остання може покинути територію Дніпропетровської області та України. Ураховуючи факт, що ОСОБА_6 відомі особисті дані та місце проживання свідків у даному кримінальному провадженні, тому існує обґрунтований ризик незаконного впливу обвинуваченої на свідків, з метою перешкоджання їх з`явлення, шляхом залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди за надання неправдивих свідчень на свою користь, у тому числі знаходячись на свободі обвинувачена може інформувати та скеровувати дії та показання вказаних осіб. Крім того ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами, це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. Щодо наявності ризику можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченої, наявний високий ступінь імовірності позапроцесуальних дій, спрямованих як на уникнення відповідальності так і на певні вчинки, які будуть підставою для затягування до вчинення певних процесуальних дій так і судового розгляду. ОСОБА_6 також зможе підшукувати осіб, які нададуть вигідні для неї показання. У тому числі ОСОБА_6 , використовуючи своє службове становище може підробити або знищити документи, які мають значення для кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник потерпілого у судовому засіданні клопотання прокурора підтримав в повному обсязі.

Обвинувачена у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора не заперечувала

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 позицію підзахисної підтримав. Також зазначив, що обвинувачена порушень не допускала, на даний час ризики дещо зменшились, просив суд змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Вислухавши клопотання прокурора, думку учасників процесу, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

У контексті питання про зміну запобіжного заходу чи продовження його дії, суд оцінює як підстави, що слугували для обрання запобіжного заходу, так і їх чинність на етапі вирішення питання про його продовження, а так само оцінює обставини, на які сторона покликається в обґрунтування підстав для зміни та продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченою зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Надаючи оцінку наявності ризиків, існуванням яких прокурор обґрунтовує необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, суд вважає, що на даний час ризики, які були встановлені раніше, передбачені п.1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та своєї актуальності не втратили, при цьому виходить з такого.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та у випадку визнання винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обвинуваченій загрожує покарання у вигляді позбавлення

волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій, може бути мотивом та підставою переховуватися від суду. Суд зауважує, що ризик переховування від суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження, співставлення можливих негативних для обвинуваченої наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин у найближчій перспективі свідчить про високий рівень ризику переховування від суду враховуючи обставини кримінального провадження.

При оцінці ризику переховування судом не приймаються посилання захисника про відсутність вказаного ризику, оскільки ОСОБА_6 має постійне місце проживання та не збираються переховуватися, судом не приймаються, оскільки наявність одного лише постійного місця проживання, а також виконання обвинуваченою покладених процесуальних обов`язків, не можуть бути оцінені, ураховуючи усі обставини кримінального провадження та стадію судового розгляду, як такі які мінімізують вказаний ризик.

Крім того, слід зазначити, що в умовах військової агресії російської федерації проти України, у обвинуваченої збільшуються можливості для ухилення від суду.

Отже, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час існує та не зменшився.

Оскільки обвинуваченій відомі місце проживання та анкетні дані свідків у даному кримінальному провадженні, свідки у судовому засіданні не допитані, існує ризик незаконного впливу на них, тобто існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Таким чином ризик впливу на свідків існує на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вказані обставини доводять, що ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні не зменшився.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд вважає існування такого ризику доведеним оскільки ОСОБА_6 з метою перешкоджання судовому провадженню, раніше займаючи посаду голови правління ОСББ «ЮДАМ», може підробити або знищити документи, які мають значення для повного, об`єктивного та неупередженого розгляду кримінального провадження.

Таким чином, усе вищенаведене спростовує доводи захисника про зменшення ризиків у даному кримінальному провадженні.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, ураховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності» за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж домашній арешт у певний час доби не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Твердження захисника про виконання обвинуваченою покладних на неї обов`язків, що відповідно є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, судом не приймаються, оскільки виконання обвинуваченою покладних на неї обов`язків не є обставиною, яка вказує на зменшення встановлених у кримінальному провадженні ризиків, є обов`язком обвинуваченої, а також свідчить про дієвість застосованого запобіжного заходу.

Таким чином, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням обставин, викладених в обвинувальному акті, дійсних та триваючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою та відсутність обставин, які не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, суд вважає, що продовження застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби має раціональний зміст, сприятиме належній процесуальній поведінці обвинуваченої та сприятиме дієвості цього кримінального провадження.

Застосування до ОСОБА_6 домашнього арешту в період доби з 19:00 до 07:00 не є занадто обтяжливим, а продовження дії покладених обов`язків зможе запобігти реалізації існуючим ризикам кримінального провадження.

Отже, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню та обвинуваченій ОСОБА_6 слід продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби стоком на два місяці з покладенням у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків. Вказаний запобіжний захід є пропорційним наявним ризикам, а також тим завданням, які має досягти судовий орган на цьому етапі судового провадження.

Продовжуючи строк дії покладених на обвинувачену обов`язків, суд виходить з того, що таке продовження має найменший вплив на реалізацію прав і свобод людини, а таке втручання продовжує бути розумним і співмірним.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним продовжити строк домашнього арешту в певний період доби обвинуваченій ОСОБА_6 на 2 місяці, задовольнивши клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст.110, 181, 183, 315 369, 371, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби задовольнити.

Заборонити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в певний період доби з 19:00 год. до 07:00 год. залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 19 квітня 2026 року, за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги обвинуваченій та подальшого невідкладного повернення до житла.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 19 квітня 2026 року наступні обов`язки:

- не відлучатися з м. Дніпра та Дніпропетровської області без дозволу прокурора або суду;

- прибувати за першою вимогою до суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.

Копію ухвали направити до ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за зареєстрованим місцем проживання обвинуваченої, для забезпечення контролю за поведінкою ОСОБА_6 під час дії відносно неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 20.02.2026.

Суддя ОСОБА_1