Справа № 274/7150/20
Провадження №1-кп/0274/724/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026 м.Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000213 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Великі Низгірці Бердичівського району Житомирської області, із середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,-

в с т а н о в и в:

24.02.2019 року у невстановлений слідством час ОСОБА_4 через незачинені двері до кімнати АДРЕСА_2 , зайшов всередину кімнати та, достовірно знаючи, що його дії не будуть помічені мешканцем кімнати ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, вирішив викрасти гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 4700 грн, кредитна картка «ПриватБанку» та дві картки «Райффайзен Банку Аваль», які є офіційними документами та належать його знайомому ОСОБА_5 і які він зберігав у гаманці, що знаходився в його куртці в приміщенні кімнати.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та викрадення офіційного документа, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_5 спав, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав гаманець із коштами в сумі 4700 грн, кредитну картку «ПриватБанку» та дві картки «Райффайзен Банку Аваль».

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, діючи з єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, того ж дня у невстановлений слідством час за допомогою банкомата, що по вул. Мостова (Красіна), 1/2, в м. Бердичеві, зняв із викраденої у ОСОБА_5 кредитної картки «ПриватБанку» кошти в сумі 1200 грн, а також із кредитної картки «Райффайзен Банку Аваль» зняв за допомогою банкомата на вул. Мостовій (Красіна), 1/2, в м. Бердичеві 1500 грн та із платіжної картки «Райффайзен Банку Аваль» зняв за допомогою банкомата на вул. Мостова (Красіна), 1/2, в м. Бердичеві 1000 грн, що належать ОСОБА_5 та розпорядився ними на власний розсуд.

У подальшому до 25.02.2019 року ОСОБА_4 , і надалі, діючи з єдиним прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, розрахувався за допомогою кредитної картки «Райффайзен Банку Аваль» в магазині м. Житомира на суму 32 грн 71 коп.

Даною крадіжкою потерпілому ОСОБА_5 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 8432 гривні 71 копійка.

Викладене обвинувачення підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом.

В судовому засіданні обвинувачений щиро розкаявся, повністю визнав себе винуватим у вчинених кримінальних правопорушеннях, вказав, що намагався примиритися з потерпілим, просив у нього вибачення та намагався відшкодувати шкоду, однак той відмовився.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які правильно розуміють обвинувачений, інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються.

Тому суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, виходячи з того, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд вважає винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень доведеною та кваліфікує його дії за:

- ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла;

- ч. 1 ст. 357 КК України викрадення офіційних документів.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені: ч. 3 ст.185 КК України, є тяжким злочином; ч. 1 ст. 357 КК України, є кримінальним проступком.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, зокрема засудженими.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, та вважає достатнім і доцільним для виправлення та перевиховання призначити йому покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Також суд зауважує, що ухвалою суду від 03.10.2020 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави, і 07.10.2020 заставодавцем ОСОБА_6 було внесено заставу за ОСОБА_4 , та останнього 07.10.2020 звільнено з-під варти під заставу в розмірі 10510 гривень.

Згідно з ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

При порушенні умов такого запобіжного заходу, як застава, процедура його застосування включає також застосування заходів кримінально-процесуальної відповідальності. Так, у разі порушення умов застави - вона звертається в дохід держави (частина 8 статті 182 КПК).

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу (частина 9 статті 182 КПК).

З наведеного вище слідує, що звернення застави в дохід держави є невід`ємною складовою зміни запобіжного заходу в вигляді застави, яка передбачена частинами 8 та 10 статті 182 КПК, та охоплюється поняттям застосування запобіжного заходу в вигляді застави.

У зв`язку з викладеним, звернення застави в дохід держави має (з урахуванням особливостей цього заходу) відповідати встановленим правилам застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В ч.3 ст.182 КПК України вказано, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки щодо забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч.8 ст.182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Метою припису частини 8 статті 182 КПК є запобігання порушенню обвинуваченим покладених на нього обов`язків шляхом застосування заходу кримінально-процесуальної відповідальності за таке порушення. У той же час метою звернення застави в дохід держави не є відшкодування шкоди, у завданні якої особа підозрюється чи обвинувачується.

Водночас зі змісту частини 8 статті 182 КПК вбачається, що в ній при описі обов`язків, у разі порушення яких передбачено застосування санкції у вигляді звернення застави в дохід держави, використані формулювання, як у множині, так і в однині. Зокрема, неявку за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи неповідомлення про причини своєї неявки як підставу для звернення застави в дохід держави зазначено як одноразову дію.

При цьому застава є безстроковим запобіжним заходом, а тому її строк не може бути визначений ухвалою суду, і вона без визначення строку забезпечує виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду (частина 7 статті 42 КПК).

В даному кримінальному провадженні судом встановлена недобросовісна поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду та зловживання ним своїми процесуальними правами під час перебування на альтернативному запобіжному заході у виді застави. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 , неодноразово не з`являвся у судові засідання 10.06.2021, 19.08.2021, 04.10.2021, не повідомляючи про поважність своєї неявки, та був оголошений в розшук.

Таким чином, судом встановлено порушення обвинуваченим ОСОБА_4 умов такого запобіжного заходу як застава, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне застосувати заходи кримінально-процесуальної відповідальності та звернути заставу в дохід держави.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час розгляду справи не обирався, і підстав для його обрання суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання :

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 відповідно до положень ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02 жовтня 2020 по 07 жовтня 2020.

Заставу в сумі 10510 грн, внесену заставодавцем ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 звернути в дохід держави та зарахувати її до спеціального фонду Державного бюджету України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирати.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку лише з підстав, визначених у ч.2 ст.394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1