ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24753/25

Провадження № 11-кп/820/175/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія Оранта» ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року у кримінальному провадженні №0002981, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 вересня 2024 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, Хмельницької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ч.ч. 3, 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного основного покарання, вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та з конфіскацією всього майна, яке є у його власності, крім житла.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахувати з 03 грудня 2025 року, зарахувавши в строк остаточно призначеного основного покарання відбуте ним частково покарання у виді позбавлення волі з 26 січня 2025 року по 02 грудня 2025 року включно за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування в сумі 128 215 грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 200000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Цивільний позов прокурора задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід державного бюджету 747 140 грн. 70 коп. та в дохід бюджету Хмельницької обласної ради 29 315 грн. 30 коп. витрат, понесених КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Вирішено питання щодо речових доказів у порядку статті 100 КПК України.

Накладений на транспортні засоби ухвалою слідчого судді від 27 вересня 2024 року (справа № 686/26351/24) арешт скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 15122.10 грн. процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 25 вересня 2024 року о 22 год. 52 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat 3BG», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в правій смузі руху проїзної частини вул. Степана Бандери зі сторони вул. Прибузької в напрямку до вул. Зарічанської м. Хмельницький, в порушення вимог п.п. 2.3. (б), 10.1., 10.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), діючи протиправно недбало, тобто не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, перед розворотом завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, в місці заїзду із проїзної частини вул. Степана Бандери на територію міського пляжу, змінив напрямок руху ліворуч та розпочав виконувати маневр розвороту, не переконавшись при цьому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу попутним транспортним засобам, внаслідок чого створив небезпеку та здійснив зіткнення передньою лівою боковою частиною керованого ним автомобіля «Volkswagen Passat 3BG», д.н.з. НОМЕР_1 , із передньою частиною мотоцикла «Honda СВ500», д.н.з. НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_9 рухався в попутному напрямку руху в лівій смузі руху проїзної частини вул. Степана Бандери зі сторони вул. Прибузької в напрямку до вул. Зарічанської м. Хмельницького.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 вимог ПДР водій мотоцикла ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми правої нижньої кінцівки з переломом проксимального відділу правої стегнової кістки та уламковим переломом на рівні середньої третини тіла (діафіза) цієї ж кістки зі зміщенням, які ускладнились розвитком хронічного остеомієліту правої стегнової кістки, стійкої контрактури правого кульшового, колінного та гомілковоступневого суглобів з післятравматичною нейропатією правих велико- та малогомілкових нервів, правого сідничного та стегнового нервів, плегією правої стопи, помірним парезом задньої групи м`язів правого стегна, глибоким парезом передньої групи м`язів правого стегна, сенсорними порушеннями правої нижньої кінцівки, стійкими контрактурами правих кульшового, колінного та гомілково-ступневого суглобів зі значним порушенням функції правої нижньої кінцівки та її вкороченням на 5 см., які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричиняють розлад здоров`я, що пов`язаний зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину.

Порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3. (б), 10.1., 10.4. ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

За порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду, представник цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія Оранта» ОСОБА_10 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подалиапеляційні скарги.

Представник цивільного відповідача ПАТ «Національна страхова компанія Оранта» ОСОБА_10 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову, відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ПАТ «НАСК «Оранта» у частині стягнення витрат на лікування на суму 2 462 грн. 33 коп.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки не було перевірено витрати позивача на лікування, не перераховано та не надано таким доказам належної оцінки. ОСОБА_9 документально доведено витрати на лікування лише на суму 15220 грн. 35 коп., інші чеки є нечитабельними і не можливо зрозуміти, які саме витрати такі чеки підтверджують.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілого та прокурора, заявлених до обвинуваченого, змінити, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн.; в дохід державного бюджету відшкодування матеріальної шкоди в сумі 373570,35 грн.; в дохід бюджету Хмельницької обласної ради відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14657,80 грн. В решті позовних вимог потерпілого та прокурора, що заявлені до стягнення з ОСОБА_7 , відмовити. В іншій частині вирок залишити без змін.

Зазначає, що при вирішенні цивільного позовусуд першої інстанції хоч і врахував вину потерпілого, а саме той факт, що потерпілим ОСОБА_9 було порушено вимоги пунктів 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, однак в повній мірі не оцінив ступінь вини кожного з водіїв - учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Посилається на те, що ОСОБА_9 , по цьому ж випадку ДТП, вчинив правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, за яке його було визнано винним постановою Хмельницького міськрайонного суду від 19.11.2025 року.

Захисник вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого підлягає зменшенню до 100 000 грн., що буде відповідати як ступеню вини обвинуваченого, так і ступеню вини потерпілого, а також реальним майновим можливостям обвинуваченого.

Зазначає, що груба необережність, а фактично і вина у скоєнні даного ДТП потерпілого мала би бути врахована судом при визначені розміру відшкодування матеріальної шкоди, заявленої прокурором в інтересах держави, а саме витрат, понесених КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради на стаціонарне лікування та витрат на комунальні послуги за період стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Посилається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов сторони обвинувачення у повному обсязі, не надав належної оцінки встановленим обставинам порушення потерпілим Правил дорожнього руху України, які були підтверджені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення та свідчать про наявність не лише грубої необережності з боку потерпілого, але і його прямої вини у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вважає, що стягнення з ОСОБА_7 витрат на лікування потерпілого у повному обсязі без урахування ступеня вини потерпілого суперечить вимогам статті 1193 Цивільного кодексу України та не відповідає засадам розумності, справедливості, а тому до вимог прокурора в інтересах держави підлягають застосуванню ті самі правила зменшення розміру відшкодування у зв`язку з грубою необережністю потерпілого.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі з наведених в апеляційній скарзі підстав. Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК Оранта» вирішити на розсуд суду.

Представник цивільного відповідача ПАТ «НАСК Оранта» була повідомлена належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, тому відповідно до частини 4 статті 405 КПК України, її неявка у судове засідання не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_8 заперечили проти вимог апеляційних скарг, вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Прокурор не визнав доводів поданих апеляційних скарг, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_8 , думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія Оранта» ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_6 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , надав юридичну оцінку його діям, дослідив і відповідно оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази та у відповідності з вимогами норм КК України кваліфікував дії ОСОБА_7 за частиною 2 статті 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

В апеляційних скаргах:

- представник цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» ОСОБА_10 оскаржує вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ПАТ «НАСК «Оранта» тільки про стягнення витрат на лікування, при цьому визнає позовні вимоги частково у розмірі 15 220 грн. 35 коп. на відшкодування витрат на лікування, вважає, що витрати на суму 2 462 грн. 33 коп. потерпілим не підтвердженні;

- захисник оскаржує вирок суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілого та прокурора, вважає, що суд в повній мірі не оцінив ступінь вини кожного з водіїв - учасників дорожньо-транспортної пригоди, сторона захисту визнає позов ОСОБА_9 про відшкодування завданої моральної шкоди на суму 100000 грн., цивільний позов прокурора визнає частково, вважаючи, що ці витрати повинні нести порівну ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду не оскаржувався.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, а також щодо правильної кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України у поданих апеляційних скаргах не оскаржуються, тому згідно з вимогами статті 404 КПК України, апеляційним судом вирок у цій частині не перевірявся.

Розглядаючи вказані апеляційні доводи представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_6 , колегія суддів констатує, що рішення місцевого суду про задоволення цивільного позову потерпілого до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення витрат на лікування та часткове задоволення цивільного позову потерпілого та стягнення з обвинуваченого на його користь моральної шкоди. завданої кримінальним правопорушенням, ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до вимог ст. 129, 374 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

При цьому, приймаючи рішення з цього питання на ґрунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.

Згідно з вимогами ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілого, як до Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія Оранта», так і до обвинуваченого, наведених вимог закону дотримано.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Судом першої інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Passat 3BG», д.н.з. НОМЕР_1 ,застрахована ПАТ «Національна страхова компанія Оранта».

З врахуванням встановленої вини ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про необхідність стягнення матеріальної шкоди, в тому числі і пов`язаної з лікуванням потерпілого, зі страховика у розмірі встановлених судом сум збитків, а саме з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь потерпілого ОСОБА_9 підлягає стягненню страхове відшкодування в сумі 128 215 грн. 94 коп., з яких: 17 682 грн. 68 коп. витрати на лікування; 1 768 грн. 26 коп. моральна шкода (10 відсотків страхової виплати у зв`язку з лікуванням); 99 665 грн. матеріальні збитки, пов`язані із знищенням транспортного засобу (мотоцикла); 5 100 грн. матеріальні збитки, пов`язані із пошкодженням іншого майна (шолому); 4 000 грн. витрати на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно ч. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року, № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ч. 23.1 ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Згідно ч. 24.1 ст. 24 цього Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим поніс витрати на лікування в сумі 17 682 грн. 68 коп., що підтверджується його показаннями, даними виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради № ІХ-240926/22593, виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України № 3045/109, свідоцтва про хворобу № 1433/731, квитанцій, рахунку та фіскальних чеків. Необхідність в придбанні препаратів для лікування підтверджено вказаними закладами охорони здоров`я.

Доводи представника цивільного відповідача про недоведеність потерпілим витрат на лікування у сумі 2 462 грн. 33 коп.через те, що деякі квитанції, надані потерпілим суду неможливо прочитати, не відповідають матеріалам провадження, оскільки до цивільного позову додано копії чеків, квитанцій та рахунку, тоді як в судовому засіданні представником потерпілого долучено до матеріалів провадження оригінали цих документів, з яких чітко вбачаються витрачені суми (т.1 а/п 145-152).

Отже, місцевий суд, належним чином дослідивши надані потерпілим документи, встановив, що шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є обґрунтованою та підтверджена документально, а тому постановив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія Оранта»встановлену судом суму витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого, а саме 17 682 грн. 68 коп.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що представник цивільного відповідача в апеляційній скарзі не посилається на конкретні чеки, які є нечитабельними та з яких не можливо зрозуміти, які саме витрати такі чеки підтверджують, а тільки зазначає суму цих витрат на лікування 2 462 грн. 33 коп., зі стягненням якої страхова компанія не погоджується.

З огляду на зазначене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги представника цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія Оранта» ОСОБА_10 , оскільки обставини щодо заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди здоров`ю потерпілого, в ході судового розгляду були встановлені та підтверджені належними та допустимими доказами.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов до обвинуваченого про стягнення моральної шкоди.

Задовольняючи частково цивільний позов потерпілого, судпершої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування за цивільним позовом потерпілого, виходив з того, що вчиненням злочину, в результаті якого спричинено тяжкі тілесні ушкодження та завдано фізичного болю потерпілому ОСОБА_9 завдано і моральної шкоди, оскільки останній переніс фізичний біль і душевні страждання, що також змінило звичний спосіб його життя та потребувало додаткових зусиль для його влаштування. Потерпілий тривалий час лікується, переживає за своє здоров`я, не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває дискомфорт і незручності, через що вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачає власний час в зв`язку із зверненням за медичною допомогою.

З огляду на встановлене, місцевий суд дійшов висновку, що з урахуванням ступеню вини обвинуваченого та потерпілого (вина останнього у ДТП підтверджується даними висновку експерта № СЕ-19/123-24/13122-ІТ від 26.11.2024 та постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.11.2025 у справі № 686/26679/25), наслідків, що настали, понесених потерпілим моральних страждань, суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір цього відшкодування у заявленій потерпілим сумі 350 000 грн. в порядку ч.2 ст. 1193 ЦК України слід зменшити та визначити в сумі 200 000 грн. Суд вважає, що зазначена сума за своїм розміром, враховуючи наслідки злочину та моральний стан потерпілого, є достатньою і справедливою сатисфакцією.

Що стосується визначеного судом розміру моральної шкоди, то він на думку апеляційного суду відповідає вимогам закону та не підлягає зменшенню з наведених стороною захисту мотивів, оскільки суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди врахував у тому числі і ступень вини обвинуваченого та потерпілого, значно зменшивши суму стягнення на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ці обставини об`єктивно враховані судом при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілим вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому з рішенням суду в цій частині колегія суддів погоджується.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо задоволення цивільного позову прокурора в інтересах держави щодо стягнення з обвинуваченого документально підтверджених витрат, понесених КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради на стаціонарне лікування та витрат на комунальні послуги за період стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_9 , оскільки у відповідності до приписів ч.1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 № 545, закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, визначається сума коштів, яка підлягає відшкодуванню. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Колегія суддів звертає увагу, що стороною захисту не оскаржується встановлений судом розмір фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 від злочинного діяння, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 , а зазначається про необхідність розподілу цих витрат у рівних частинах між обвинуваченим та потерпілим, з урахуванням ступеню вини обвинуваченого та потерпілого у ДТП, з посиланням на вимоги статті 1193 ЦК України.

Судом першої інстанції розглядалися аналогічні доводи сторони захисту та суд констатував, що підстав для зменшення розміру витрат згідно зі ст. 1190 ЦК України, про що заявив захисник, немає, позаяк цивільний позов поданий в інтересах осіб (держави), які не є потерпілими у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч.2 та ч.4 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для розподілу між обвинуваченим та потерпілим фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 від вказаного злочину та зміни вироку суду в частині задоволення цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Хмельницької обласної ради до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення з останнього в дохід державного бюджету 747 140 грн. 70 коп. та в дохід бюджету Хмельницької обласної ради 29 315 грн. 30 коп. витрат, понесених КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 від кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг представника цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія Оранта» ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосовано правильно, ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку та вирішенні цивільного позову потерпілого не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги представника цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія Оранта» ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3