Справа № 342/958/25
Провадження № 1-кп/342/82/2026
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000127 від 23.09.2025 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воронів, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, розлучений, не працює, з середньою освітою, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше, 21.10.2024, судимий Городенківським районним судом за ст.126-1 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт, яке відбув 26.03.2025,

який обвинувачується вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо потерпілої ОСОБА_7 , з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої, за наступних обставин.

ОСОБА_4 проживає спільно із співмешканкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в одному житловому будинку по АДРЕСА_1 , з якою має спільний побут та пов`язаний сімейними відносинами. Однак між ОСОБА_4 та його співмешканкою ОСОБА_7 , у зв`язку із зловживанням ОСОБА_4 спиртними напоями, склались особисті неприязні відносини, які супроводжуються постійними сімейними сварками, нецензурною лайкою, образами та вчиненням ОСОБА_4 щодо своєї співмешканки ОСОБА_7 домашнього насильства.

Так, ОСОБА_4 10.05.2025, близько 14:00 год, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив конфлікти зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , з якою проживає за однією адресою. Під час конфліктів висловлювався щодо неї нецензурними словами, внаслідок чого завдав шкоду її психічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_4 вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУПАП. Не припиняючи своїх протиправних дій та продовжуючи свою протиправну поведінку, ОСОБА_4 05.07.2025, близько 09:49 год, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , повторно вчинив конфлікти зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , під час якого висловлювався щодо неї нецензурними словами, внаслідок чого завлав шкоду її психічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_4 вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. За вище вказаними фактами працівниками відділення поліції № (м. Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано- Франківській області відносно ОСОБА_4 складено протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, які скеровано до Городенківського районного суду Івано-Франківської області, за результатом розгляду яких, судом ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та 15.07.2025 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_4 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість 23.09.2025, приблизно о 13. 30 хв, за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вчергове вчинив зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 конфлікт, під час якого висловлювався щодо неї нецензурними словами, принижував її честь та гідність, тобто застосував домашне насильство, внаслідок чого завдав шкоду психічному здоров`ю. ОСОБА_7 звернулась до відділення поліції № 2 (м. Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про вчинення щодо неї співмешканцем ОСОБА_4 домашнього насильства, що зафіксовано у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію про вчинене кримінальне правопорушення від 23.09.2025, та кваліфіковано органом досудового розслідування за ст. 126-1 КК України як умисне систематичне вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства щодо співмешканки ОСОБА_7 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Унаслідок умисних систематичних, протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 завдано психологічних страждань, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України, застосувати щодо нього покарання у виді двох років пробаційного нагляду та застосувати обмежувальні заходи.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, 03.12.2025 подала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності. Зазначила, що претензій до обвинуваченого немає, просить його суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив про неодноразове вчинення домашнього насильства щодо своєї співжительки ОСОБА_7 , за що постановами суду притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Зазначив, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаявся. Причиною вчинення домашнього насильства щодо співмешканки ОСОБА_7 зазначив конфлікти на побутовому грунті. Запевнив, що більше таких дій вчиняти не буде. Просив суд суворо не карати.

Захисник ОСОБА_6 просив призначити обвинуваченому мінамальне покарання, зважаючи на його позитивні характеризуючі дані.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється у порядку ч.3 ст.349 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, вислухавши думку інших учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, та досудової доповіді.

Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому

засіданні, зокрема, вироком Городенківського районного суду від 21.10.2024, згідно якого ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. Застосовано до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, та направлено його для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці; довідку інспектора Коломийського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 25.09.2025 про те, що ОСОБА_4 26.03.2025 знятий з обліку по відбуттю призначеного покарання у виді громадських робіт.

Також суд дослідив матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, довідки КНП «Городенківська БЛІЛ» про те, що ОСОБА_4 не знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога; довідку та характеристику з місця проживання обвинуваченого; вимогу про судимість, висновок органу пробації, згідно якого ризик повторного вчинення кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства високий.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю зібраними під час досудового розслідування та перевіреними судовому засіданні доказами, які суд визнає достовірними, належними, допустимими та достатніми для кваліфікації його дій за ст.126-1 КК України як умисного систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї співжительки ОСОБА_7 , що призводить до психологічних страждань потерпілої.

Згідно ст.126-1 КК України домашнє насильство умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї співжительки ОСОБА_7 , з якою проживають за однією адресою. Під час конфліктів висловлювався щодо неї нецензурними словами, що спричинило психологічні страждання, таким чином погіршивши якість життя ОСОБА_7 .

За вчинення злочину, передбаченого санкцією ст.126-1 КК України, передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, те, що він раніше судимий, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України, пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та обставини, що обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах), а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 призначити покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене.

На підставі викладеного, суд вважає, що ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді пробаційного нагляду, що є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому.

На переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки : направлення для проходження програми для кривдників. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Отже, враховуючи, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 , пов`язані з вчиненням домашнього насильства стосовно його співжительки ОСОБА_7 , з якою вони спільно проживають, суд, згідно п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід у виді направлення його для проходження програми для кривдників.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої ОСОБА_7 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого на стадії судового провадження не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 126-1 КК України, ст.ст. 349, 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, та направити його для проходження програми для кривдників строком 3 (три) місяці.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1